Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Вказана позовна заява обґрунтована тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.10.2020 у справі 308/8199/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Стягнуто [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом, зокрема з 17 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Так, позивач посилається на зміни у законодавстві, зокрема на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесено зміни до ст. 192 Сімейного кодексу України та встановлено цією правовою нормою максимальний розмір аліментів, які підлягають стягненню, зокрема не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно. Відтак, враховуючи норми ст. 192 Сімейного кодексу України з урахуванням внесених до неї змін, позивач прохає суд змінити розмір стягуваних за рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.10.2020 у справі 308/8199/20 аліментів, обмежившись максимальним їх розміром, а саме не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.08.2023 дану справу передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2023, дану справу визначено за суддею Каліушком Ф.А. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28.09.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Вказана ухвала суду разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами направлялись за зареєстрованим місцем проживання відповідача, а саме за адресою: [ADDRESS] , які повернулись за зворотньою адресою без вручення з вказівкою у довідці про причини повернення/досилання «адресат відсутній за вказаною адресою». Також ухвала суду про відкриття провадження у справі направлялась відповідачу за вказаною у позові фактичною адресою місця її проживання, а саме за адресою: [ADDRESS] , яка була вручена [PERSON] 17.10.2023, що підтверджується її власноручним підписом в графі «вручено особисто». Таким чином, судом було здійснено усі передбачені Цивільним процесуальним кодексом України (далі по тексту - ЦПК України) дії щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи. Однак, відповідач, будучи належним чином повідомленою про розгляд даної справи, не скористалась своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву, заперечень чи клопотань з процесуальних питань, а також не скористалась своїм правом подання до суду заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Від позивача також не надійшли заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.10.2020 у справі 308/8199/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Стягнуто [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом, зокрема з 17 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. За приписами ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що законодавець встановлює загальний порядок, який має бути застосований під час винесення рішення про стягнення коштів на утримання дитини. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст стст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів отримувач аліментів може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Водночас, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем не наведено доказів на підтвердження підстав для зміни розміру стягуваних з нього аліментів на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.10.2020, зокрема не зазначено та не надано будь-яких доказів того, що у нього змінився матеріальний чи сімейний стан або ж погіршився стан здоров`я, та інше. Суд не бере до уваги посилання позивача на зміни у законодавстві, зокрема на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», оскільки будь-яких змін до ст. 192 СК України стосовно встановлення цією правовою нормою обмеження максимального розміру аліментів вказаним Законом не відбулось. Окрім того, суд зазначає, що з вимогами про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, має право звернутися до суду виключно той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, та виключно із заявою про видачу судового наказу (ч. 5 ст. 183 СК України). Враховуючи те, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження та обґрунтування своїх позовних вимог, оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed