Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідачки [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В позові посилається на те, що за час спільного проживання у цивільному шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , який наразі проживає із ним та його матір`ю, бабусею дитини. Відповідачка від народження сина і до цього часу, з дитиною не зустрічається, не спілкується, участі у вихованні не здійснює, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, не телефонує, не забезпечує сина харчуванням, не відвідує його та не цікавиться здоров`ям дитини, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання. Вважає, що така поведінка доводить нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками. Відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, оскільки не цікавиться його життям та здоров`ям, не відвідує та не відвідувала сина вдома, не супроводжувала в лікарню на огляд до лікаря та в дитячий дошкільний заклад. Вказує, що висновком виконавчий комітет Чернівецької міської ради, як орган опіки та піклування, вважав за доцільне позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина, у зв`язку із тим, що вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Зазначає, що повністю усі обов`язки по матеріальному забезпеченню та вихованню дитини несе сам, матір не забезпечує сина ліками, в разі хвороби дитини, прохання надати таку допомогу відповідачкою ігноруються.Утримання сина вимагає значних матеріальних витрат на харчування, одяг, навчання, ліки, однак у нього коштів для придбання дитині всього необхідного не вистачає. У зв`язку із викладеним, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі від її заробітку(доходу) і не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.02.2023 року до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати просить покласти на відповідачку. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 березня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче провадження. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 серпня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити. Не заперечували щодо винесення заочного рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву в якій повідомила, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього [PERSON] підтримують, судове засідання просять провести без їх участі. Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилась, відзиву на позовну заяву не надала, про день та час розгляду справи була повідомлена завчасно, належним чином судовою повісткою за зареєстрованою адресою проживання, про поважність причин неявки суд не повідомила. Суд, виходячи з даних вимог закону, зокрема, що відповідачка не подала відзив на позовну заяву, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 26 жовтня 2018 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00036329052 від 29 липня 2022 року (а.с.14-15). Позивач є інвалідом 3 групи довічно, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернівецькій області, та отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується пенсійним посвідченням та довідкою про доходи (а.с.13). Судом встановлено, що малолітний [PERSON] постійно проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом із батьком [PERSON] та бабусею - [PERSON] (а.с.17). Згідно акту обстеження житлового - побутових умов, затвердженого начальником служби у справах дітей Чернівецької міської ради Никитенко І. від 08.11.2022 року, головними спеціалістами, юристами відділу соціального та правового захисту дітей служби у справах дітей міської ради, проведено обстеження умов проживання дитини за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що у вказаному житлі створено умови для виховання, розвитку та проживання дитини [PERSON] , який має місце для сну, розвитку та відпочинку, забезпечений усім необхідним (а.с.20). Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачка свідомо нехтує своїми обов`язками, ухиляється від виховання сина, не цікавиться його життям та здоров`ям, не утримує матеріально. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновком органу опіки та піклування виконавчий комітет Чернівецької міської ради вважав за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього [PERSON] , у зв`язку із тим, що вона ухилилась від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Також, згідно даного висновку встановлено, що працівниками служби у справах дітей вживались заходи щодо встановлення можливого місця перебування [PERSON] , зокрема 07.10.2022 року інспектором був здійснений візит за адресою: [ADDRESS] . Вхідні двері відчинила [PERSON] , [INFO] та повідомила, що її мати [PERSON] за вказаною адресою не проживає, періодично навідується, зловживає алкоголем та веде бродячий спосіб життя. Направлені письмові запрошення на ім`я останньої на співбесіду та засідання комісії з питань захисту дитини 06.09.2022 року, 11.10.2022 року, 03.11.2022 року, 06.12.2022 року та 02.01.2023 року, на які [PERSON] не з`явилась (а.с.19). Відповідно до характеристики директора ЗДО № 30 Патрабой І. №60 від 24.08.2022 року, психолого - педагогічної характеристики на дитину практичного психолога [PERSON] від 23.08.2022 року, вихователя [PERSON] від 23.08.2022 року, лікаря- педіатра на вихованця їх закладу [PERSON] , персонал закладу підтверджує участь у вихованні виключно батька та бабусі, за час відвідування дитиною даного закладу жоден працівник не бачив його матері, всі витрати щодо утримання дитини та забезпечення її розвитку несуть батько та бабуся (а.с.21, 22). Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Факт ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітнього сина підтверджується також рядом пояснювальних записок, які містяться в матеріалах справи, а також показами наступних свідків в судовому засіданні (а.с.25-38). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала суду, що є хрещеною мамою дитини. Відповідачку [PERSON] - маму дитини бачила за 5 років два рази, один раз, коли привезли її з Києва при народженні дитини, інший раз на хрестинах дитини. Вона до дитини не з`являлась, не цікавилась сином, як він росте, не телефонувала, ніякої участі ні вона, ні родичі з її боку у вихованні дитини не брали. Сказала [PERSON] , що має народжувати на останніх строках, він поїхав в Київ, зняли кімнату, забрали її з пологового будинку, потім вона зникла. Привезли її в Чернівці, де вона побула декілька днів та поїхала в Київ. Дитина не знає, що в нього є мама, з народження проживає в Чернівцях, ним займається тільки тато та бабуся. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала суду, що сім`ю [PERSON] знає з 2019 року, оскільки вона є вихователем в ДНЗ, де навчається [PERSON] . Мама дитини не з`являлась ніколи, взагалі її не бачила, не телефонувала, не цікавилась життям дитини. В садочку ніхто взагалі немає уяви, як мама [PERSON] виглядає. Дитина ходить на карате, разом із її сином, там тільки приймає участь батько та бабуся. В дитини немає розмов про маму, тільки бабуся та тато. Він завжди привітний, чистенький, розвинений, згідно віку, розумний, охайний. Дитина вихована на високому рівні та забезпечена усім необхідним. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Судом з`ясовано, що відповідачкою свідомо обрано такі життєві умови, за якими не має її участі у вихованні дитини, що в свою чергу свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. Також, суд приймає до уваги, той факт, що відповідачка не проживала та не проживає із своїм малолітнім сином, а мешкає в м. Києві та відповідно не бере участі у вихованні дитини, не піклується про нього, його фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування, як складову частину виховання. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідачка за власною ініціативою самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , без поважних причин залишивши його без материнської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дітьми та позивачем доведено, що поведінка відповідачки відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав. Таким чином, врахувавши конкретні обставини справи, якнайкращі інтереси дітей, а також те, що відповідачка фактично не виконувала свої батьківські обов`язки з моменту народження дитини, приходжу до висновку про застосування до останньої крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав. ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав і в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частиною 3 ст.166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» встановлено, що з 1 січня, прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2272 гривні. При ухваленні рішення про стягнення аліментів, суд керується інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення. Також судом встановлено, що відповідачка не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, а тому виходячи з обов`язку утримувати дитину, суд приходить до висновку, що з відповідачки слід стягувати аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 лютого 2023 року та до досягнення дитиною повноліття. В порядку ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073,60 грн. згідно квитанції №112 від 16 лютого 2023 року. На підставі викладеного, ст.ст. 150, 164-166, 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, та

Outcome: approved