Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Зміївського районного суду Харківської області з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь аліменти на утримання спільного сина [PERSON] , [INFO] , який досяг повноліття та продовжує навчання, у розмірі частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, на період його навчання, але не більш, ніж до досягнення дитиною 23 років. В обґрунтування позову зазначила, що від шлюбу з відповідачем вона має спільного сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. [INFO] дитина досягла повноліття. Син є студентом І курсу денної форми навчання Харківського національного автомобільно-дорожнього університету, в зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Доходів позивача на утримання дитини та на власні потреби не вистачає, а відповідач має можливість надавати таку допомогу, однак добровільно такої допомоги не надає, в зв`язку з чим позивачка змушена звернутися до суду з відповідним позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 13.09.2023 року відкрито провадження за позовною заявою та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників про дату й час судового засідання. В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином. Позивач подала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, просила задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив розглянути справу без його участі. Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Дослідивши доводи позовної заяви, та докази, подані на її обґрунтування, суд встановив наступне: [INFO] народився [PERSON] , батьком якого є відповідач [PERSON] , а матір`ю - позивач [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області, актовий запис № 80 від 21.07.2005 року (а.с.8) Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 19.01.2016 року у цивільній справі № 621/2831/15-ц розірвано шлюб між сторонами [PERSON] та [PERSON] , з якого вбачається що між сторонами досягнуто згоди про проживання сина разом з матір`ю (а.с.9-10) Відповідно до витягу № 1188 про зареєстрованих осіб, [PERSON] зареєстрований разом із матір`ю - позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.12) Згідно Довідки №27/99996 від 28.08.2023 року, [PERSON] є студентом І курсу механічного факультету денної форми навчання Харківського національного автомобільно-дорожнього університету, зарахований з 01.09.2023 року, строк навчання до 30.06.2027 року (бакалаврат).(а.с.11) Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд зазначає наступне: Згідно статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до статті 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Сторонами визнаються та підтверджено належними й допустимими доказами ті обставини, що їх спільний повнолітній син у зв`язку з продовженням навчання потребує матеріальної допомоги. Відповідач не оспорював та визнав, що може надавати матеріальну допомогу, а тому зобов`язаний утримувати повнолітню дитину до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним 23 років. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до закінчення дитиною навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Крім того, відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави. На виконання вимог пункту 1 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України суду належить допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved