Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

27.07.2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві. Стислий виклад позиції позивача. Позивач протягом тривалого часу (з 18 січня 1985 року по 13 травня 1996 року; з 19 березня 1997 року по 05 січня 1998 року; з 20 лютого 2003 року по 29 лютого 2004 року) працював у різних структурних підрозділах на різних посадах у Приватному акціонерному товаристві «ДТЕК Павлоградвугілля». 29 лютого 2004 року його було звільнено. За час роботи на підприємстві відповідача, 26 січня 1995 року з позивачем стався нещасний випадок. П. 11 акту форми Н-1 вказує на обставини, за яких стався нещасний випадок, а саме: прохідники [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] під керівництвом бригадира [PERSON] і г/майстра [PERSON] проводили розбирання рами, встановленої рами арочного кріплення. Ременний встановлював кріплеукладення під верхняк. Москаль розкрутив правий замок кріплення і відніс праву стойку, потім [PERSON] розкрутив скоби лівого замка і почав піднімати ліву стойку. В цеймомент з кріплеукладення зісковзнуло верхнє арочне кріплення і при падінні, ударило [PERSON] по голові і лівій руці. Згідно з п. 11.3 акту причинами нещасного випадку встановлено: неправильна установка кріплеукладника відносно середини верхняка арочного кріплення, що призвело до його зсуву. Неуважність та необережність всіх працівників, зайнятих на розбиранні раніше встановленої рами, хоч ця робота була найважливішою і небезпечною в нічні зміни. Позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, був змушений проходити лікування, що підтверджується випискою від 12.02.1995 року. Відповідно до виписки від 12 лютого 1995 року позивач має скарги на головну біль, слабкість, нудоту. Встановлено діагноз: струс головного мозку, забій голови, відрив кісткового фрагменту від променевої кістки. У зв`язку з вказаною травмою порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання травми, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманої травми, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Ушкодження має негативний вплив не лише на працездатність позивача, а й загалом на можливість організовувати своє життя. Ця набута, внаслідок виробничої травми, вада нагадує про себе позивачу щохвилини та створює для нього постійний безперервний дискомфорт. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь в якості відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з нещасним випадком, пов`язаного з виробництвом суму грошових коштів в розмірі 100 000,00 грн. Згідно відповіді на відзив, яку представник позивача надіслала на електронну пошту суду 26.09.2023 року, позивач і представник позивача не погодились з доводами та аргументами відповідача, які ним були викладені у відзиві. Слід зауважити, що навіть при очевидній вині роботодавця в даному конкретно випадку, законодавець не відносить таку вину до обов`язкової складової умов відшкодування моральної шкоди роботодавцем. Як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Обов`язок роботодавця відшкодувати моральну шкоду працівникові видається логічним, адже саме він є гарантом безпечних та нешкідливих умов праці, відповідає за охорону праці на виробництві. Тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди з боку відповідача, що підтверджується відповідними доказами наявними в матеріалах справи. Стислий виклад позиції відповідача. 26.09.2023 року відповідач надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Право на\~отримання потерпілим\~відшкодування шкоди\~у разі\~настання стійкої\~втрати працездатності\~у тому\~числі і\~виплати компенсації\~за моральну\~шкоду,\~виникає у\~особи з\~дня встановлення\~їй стійкої\~втрати працездатності\~за висновком\~МСЕК,\~яка в\~матеріалах справи\~відсутня. На підставі вище зазначеного не можливо встановити в період якого чacу виникли правовідносини між Позивачем та Відповідачем. З 1993 року по 01.01.2001 року правовідносини, щодо відшкодування моральної шкоди регулювалисьЦК Української PCP 1963 року. Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, (далі - Правила) та Законом України Про охорону праці (ст. 12), які передбачали відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я працівника власником підприємства. Правила є спеціальним нормативним актом, який регулював відносини по відшкодуванню власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, посилання на які містилось в диспозитивній ст.456 ЦК України (1963р.). В період\~з 01.01.2001\~року по\~20.03.2007\~року відшкодування\~моральної шкодирегулювалось ст.34\~ЗУ «Про загальнообов`язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції яка діяла станом до 20.03.2007 року (далі по тексту Закон № 1105-ХІV) - та Законом України Про охорону праці (ст. 9), які покладали обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодженні його здоров`я у процесі трудової діяльності, на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Тому слід вважати, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у редакції, під час дії якої позивачеві була заподіяна моральна шкода у зв`язку зі встановленням втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом та яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на Фонд соціального страхування. Заяви, клопотання; інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання Ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав заяву, згідно якої просив провести розгляд справи без його участі. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, підтримав доводи, викладені у відзиві. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля", 18.01.1985 року прийнятий підземним учнем гірничого з повним робочим днем в шахті, 13.05.1996 року звільнений згідно ст. 38 КЗпП України, 20.02.2003 року прийнятий прохідником 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті, 29.02.2004 року позивач звільнений за здійсненні прогули у відповідності ст.40 п. 4 КЗпП України. На підставі висновку комісії згідно акту форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві, який стався 26.01.1995 року о 12 год.45 хв. від 27.01.1995 року шахта «Дніпровська» [PERSON] порушив п.2 інструкції по охороні праці. Причини нещасного випадку: 1.Неправильна установка крепіжукладчика відносно середини верхньої арочної креп., що призвело до його зповзанню.2. Неуважність і недбалість всіх робітників, занятих на розбірці раніше установленої рами, хоча ця робота була найважливішою і небезпечною в нічну зміну. Згідно виписки з медичної карти амбулаторного, стаціонарного хворого, [PERSON] , поступив у стаціонар 26.01.1995 року, виписаний 12.02.1995 року, діагноз: струс головного мозку. Забій голови. Відрив кісткового фрагменту від променевої кістки. Норми права, які застосував суд, та висновки суду за результатами розгляду справи. Частина 4 статті 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ст.440-1 ЦК Української РСР, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Статтею 12 Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року N 2694-XII, встановлено, що відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Позивач не надає суду висновку МСЕК, яким встановлено стійку втрату професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями або виробничою травмою. Позивач просить стягнути моральну шкоду з підприємства, посилаючись як на підставу відшкодування моральної шкоди нещасний випадок на виробництві, що підтверджується Актом форми Н-1, складеного 27 січня 1995 року, зазначає, що моральні страждання підтверджуються випискою з лікарні, згідно якої позивач проходив лікування з 26.01.1995 року по 12.02.1995 року. Інших доказів позивач суду не надав. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Моральна шкода вважається заподіяною, якщо особа і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства; вона виникла внаслідок порушення трудових прав із боку роботодавця; працівник зазнає моральних\~втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків, а також вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, підставою для відшкодування моральної шкоди є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди. Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року). Відповідно до положень частини третьої статті\~12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами твердження про те, що у зв`язку з отриманою в 1995 році травмою порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, твердження про тривале лікування спростовуються випискою з лікарні, згідно якої позивач проходив лікування з 26.01.1995 року по 12.02.1995 року, інших доказів проходження лікування позивачем не надано, доказів втрати професійної працездатності не надано також. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, враховуючи те, що нещасний випадок стався з позивачем 26.01.1995 року, про що складено Акт №14 про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1. При цьому, суд вважає,\~що позивачем\~не надано\~належних і\~допустимих доказів,що\~позивач зазнає\~моральних\~втрат у\~вигляді моральних\~страждань,\~тобто негативних\~змін,\~що відбуваються\~в його\~свідомості внаслідок\~усвідомлення факту\~порушення його\~трудових прав,\~і ці\~негативні зміни\~призвели до\~втрати нормальних\~життєвих зв`язків,\~а також\~вимагають від\~позивача додаткових\~зусиль для\~організації свого\~життя істотних змін у житті позивача, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, задоволенню не\~підлягаєпозовна заява [PERSON] про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві. Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed