Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позову зазначено, що сторони по справі з 17 серпня 1999 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. На даний час подружжя спільно не проживає, не підтримує сімейних відносин, не веде спільного господарства. Причиною розірвання шлюбу є невідповідність характерів, що призводить до неможливості спілкування та подальшого проживання однією сім`єю. Шлюб носить формальний характер. Просила шлюб розірвати. Відповідач не подав відзиву на позовну заяву. Ухвалою судді від 08 червня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового засідання. Ухвалою суду від 07 серпня 2023 року за клопотанням позивачки сторонам було надано строк для примирення і збереження сім`ї тривалістю 1 (один) місяць. Ухвалою судді від 18 вересня 2023 року провадження у справі поновлено, справу призначено до судового розгляду. Позивачка у судове засідання не прибула, просила справу розглядати у її відсутності, про що 09 жовтня 2023 року на адресу суду напраивла письмове клопотання. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився повторно, відзиву на позовну заяву не подав, суд провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223, 280 ЦПК України. У зв`язку з тим, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі докази, які надані лише позивачкою, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 17 серпня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] у відділі реєстрації актів громадянського стану Рогатинського району Івано-Франківської області було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 38. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] , виданим 17 серпня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Рогатинського району Івано-Франківської області. Згідно свідоцтва про переміну прізвища, імені та по батькові серія [NUMBER] від 20 січня 2004 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Рогатинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, [PERSON] , [INFO] , змінив прізвище на [PERSON] , про що зроблено актовий запис за № 2. За статтею 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини першої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За статтею 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 104 СК України та частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом вказаної норми примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Також відповідно до вимог ч.4 ст.56 СК України суд не може примушувати дружину та чоловіка до збереження шлюбних відносин. Отже, з наведеного вбачається, що застосування строку для примирення є правом суду, а не його обов`язком. Вивчивши обгрунтування позову [PERSON] , ту обставину, що подружжя спільно не проживає, не підтримує шлюбних відносин, суд прийшов до висновку, що застосування судом строку для примирення подружжя за наведених обставин суперечитиме інтересам позивачки. Згідно статті 112 СК України підставами для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя є з`ясування фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки встановлено, що сторони протягом тривалого часу не підтримують сімейні стосунки, а також враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідає інтересам позивачки, що має істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Заяви про відновлення дошлюбного прізвища позивачка до суду не подавала. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, за змістом якої, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. До судових витрат, які позивачка понесла у зв`язку з розглядом справи, суду надано квитанцію від 06 червня 2023 року про сплату судового збору у розмірі 1073,60 грн. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову повністю, тому на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved