Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-26 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, виділення в натурі нерухомого майна, встановлення порядку користування, згідно якого просить суд: - визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в порядку спадкування після смерті його дядька [PERSON] , право власності на 7/10 частин житлового будинку літ. «А», «а2» з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у складі приміщень, будівель та споруд: передпокою 1-1 площею 11,4 м, вбиральні 1-2 площею 1,2 м, ванної 1-3 площею 3,6 м, житлової кімнати 1-4 площею 15,2 м, житлової кімнати 1-5 площею 19,5 м, кухні 1-6 площею 14,0 м, передпокою 1-7 площею 12,8 м, санвузла 1-8 площею 4,9 м, житлової кімнати 1-9 площею 15,5 м, житлової кімнати 1-10 площею 20,8 м, кухні 1-11 площею 14,4 м, веранди ІІІ площею 17,3 м (загальною площею 150,6 м, житловою площею 71,0 м); літньої кухні літ. «Б» з підвалом літ. «б», гаражу літ. «В», сараю літ. «Г», споруд № 1, 2, 5, 8, І; - виділити [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в натурі у власність в самостійний об`єкт нерухомого майна 7/10 частин житлового будинку літ. «А», «а2» з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у складі приміщень, будівель та споруд: передпокою 1-1 площею 11,4 м, вбиральні 1-2 площею 1,2 м, ванної 1-3 площею 3,6 м, житлової кімнати 1-4 площею 15,2 м, житлової кімнати 1-5 площею 19,5 м, кухні 1-6 площею 14,0 м, передпокою 1-7 площею 12,8 м, санвузла 1-8 площею 4,9 м, житлової кімнати 1-9 площею 15,5 м, житлової кімнати 1-10 площею 20,8 м, кухні 1-11 площею 14,4 м, веранди ІІІ площею 17,3 м (загальною площею 150,6 м, житловою площею 71,0 м); літньої кухні літ. «Б» з підвалом літ. «б», гаражу літ. «В», сараю літ. «Г», споруд № 1, 2, 5, 8, І; - припинити право спільної часткової власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; - встановити між [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) порядок користування земельною ділянкою площею 0,0627 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті [INFO] приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Перчеклій І.М. відкрита спадкова справа № 29/2018, з матеріалів якої вбачається, що до складу спадкового майна входить 7/10 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (попередня адреса: [ADDRESS] ). [PERSON] є рідним племінником померлого [PERSON] . Відповідно до ст.ст.1222, 1266 ЦК України [PERSON] є спадкоємцем другої черги. Інших осіб, які б претендували на спадкове майно немає, а тому він єдиний спадкоємець відкритої спадщини. Відповідно до ст.ст.1268, 1269 ЦК України, у встановлений законом термін та порядок, позивач звернувся до приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Перчеклій І.М. із заявою про прийняття спадщини. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину на 7/10 частин зазначеного житлового будинку йому відмовлено та надано лист-роз`яснення №361/02-14 від 05.09.2023 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, а також рекомендовано звернутись до суду з метою визнання права власності на спадкове майно. Так, померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №88 від 09.01.2001, зареєстрованого в Іллічівському БТІ 27.02.2001, належали 7/10 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Інші 3/10 частин вказаного будинку з господарськими будівлями та спорудами, на підставі договору дарування №5586 від 27.08.2004, належать відповідачу [PERSON] . За свого життя, з метою покращення умов проживання, спадкодавцем покійним [PERSON] в належній йому частині житлового будинку літ. «А» проведена реконструкція, а також зведений сарай літ. «Г» на частині земельної ділянки, яка знаходилась у його фактичному користуванні. У зв`язку з тим, що реконструкцію житлового будинку літ. «А» та будівництво сараю літ. «Г» було виконано без відповідного дозволу, який надає право виконання будівельних робіт, та без належно затвердженого проекту, вони, відповідно до ст.376 ЦК України, вважаються самочинними, а тому позивач має перешкоди в отриманні у спадщину завершеного будівництвом об`єкта, введенні його в експлуатацію та у реєстрації права власності на зазначене нерухоме майно. Самочинно реконструйований [PERSON] житловий будинок літ. «А» та сарай літ. «Г», розташовані на земельній ділянці, яка знаходилась у його фактичному користуванні за адресою: [ADDRESS] , використовуються за цільовим призначенням, права інших осіб не порушують. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Позивач 05.10.2023 надав до суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просить суд встановити між [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) порядок користування земельною ділянкою площею 0,0627 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , згідно порядку користування земельною ділянкою, зазначеного у висновку експерта № 1029/2023 від 26.09.2023 судової будівельно-технічної експертизи, а саме: Ділянка № 1 (користувач [PERSON] ), площею 112 м (початкова точка: правий фасадний кут земельної ділянки, за годинниковою стрілкою): - 10,83 м по фасадній межі; - 2,74 м у напрямку до задньої межі до перетину з житловим будинком; - 7,49 м по зовнішній стіні житлового будинку; - 10,65 м у напрямку до фасадної межі по стіні житлового будинку до початкової точки відліку. Ділянка № 2 (користувач [PERSON] ), площею 515 м2 (початкова точка: лівий фасадний кут земельної ділянки, за годинниковою стрілкою): - 32,55 м по лівій межі; - 18,83 м по задній межі; - 21,53 м по правій межі, до перетину з житловим будинком; - 0,77 + 0,60 + 0,29 + 9,26 м по лінії розподілу житлового будинку; - 7,49 м по зовнішній стіні житлового будинку; - 2,74 м у напрямку до фасадної межі до перетину з неї; - 5,80 м у напрямку до лівої межі до початкової точки відліку. Сторони були належним чином сповіщені про судовий розгляд справи. Позивач в судове засідання не з`явився, 05.10.2023 надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просить суд задовольнити позовні вимоги. Представник Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області 22.09.2023 надав до суду відзив на позов, проти задоволення позову не заперечив, просив суд розглядати справу без його участі (а.с.151). Відповідач [PERSON] проти задоволення позову не заперечив, позовні вимоги визнав у повному обсязі, 05.10.2023 надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. ІІ. Інші процесуальні дії у справі. За змістом частини четвертої статті 200\~ЦПК ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статями 206, 207 цього Кодексу. Так, частиною четвертою статті 206\~ЦПК передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами, відповідачі позов визнали, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що в книзі реєстрації смерті [INFO] зроблений відповідний актовий запис про смерть за №134, підтвердженням чого є свідоцтво про смерть [NUMBER] , видане 03.03.2022, Овідіопольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.9). Після його смерті 02.05.2022 приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Перчеклій І.М. відкрита спадкова справа №29/2018, з матеріалів якої вбачається, що до складу спадкового майна входить 7/10 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (попередня адреса: [ADDRESS] ) (а.с.10, 43-150). [PERSON] є рідним племінником померлого [PERSON] , що підтверджується відповідними документами, що містяться в матеріалах спадкової справи. У встановлений законом термін та порядок, позивач звернувся до приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Перчеклій І.М. із заявою про прийняття спадщини. У видачі свідоцтва про право на спадщину на 7/10 частин зазначеного житлового будинку йому відмовлено та надано лист-роз`яснення № 361/02-14 від 05.09.2023 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, а також рекомендовано звернутись до суду з метою визнання права власності на спадкове майно (а.с.11-14). Так, померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 88 від 09.01.2001, зареєстрованого в Іллічівському БТІ 27.02.2001, належали 7/10 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.15, 16). Інші 3/10 частин вказаного будинку з господарськими будівлями та спорудами, на підставі договору дарування №5586 від 27.08.2004, належать відповідачу [PERSON] , що підтверджується копією договорів дарування від 07.07.2003 та від 07.08.2004 (а.с.112-113). За свого життя, з метою покращення умов проживання, спадкодавцем покійним [PERSON] в належній йому частині житлового будинку літ. «А» проведена реконструкція, а також зведений сарай літ. «Г» на частині земельної ділянки, яка знаходилась у його фактичному користуванні. У зв`язку з тим, що реконструкцію житлового будинку літ. «А» та будівництво сараю літ. «Г» виконано без відповідного дозволу, який надає право виконання будівельних робіт, та без належно затвердженого проекту, вони, відповідно до ст.376 ЦК України, вважаються самочинними, а тому позивач має перешкоди в отриманні у спадщину завершеного будівництвом об`єкта, введенні його в експлуатацію та у реєстрації права власності на зазначене нерухоме майно. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 28.07.2022 року ТОВ «Будексперт-Т», 7/10 частин житлового будинку літ. «А», «а2» з господарськими будівлями та спорудами, які належали померлому [PERSON] , фактично складаються з наступних приміщень, будівель та споруд: передпокою 1-1 площею 11,4 м, вбиральні 1-2 площею 1,2 м, ванної 1-3 площею 3,6 м, житлової кімнати 1-4 площею 15,2 м, житлової кімнати 1-5 площею 19,5 м, кухні 1-6 площею 14,0 м, передпокою 1-7 площею 12,8 м, санвузла 1-8 площею 4,9 м, житлової кімнати 1-9 площею 15,5 м, житлової кімнати 1-10 площею 20,8 м, кухні 1-11 площею 14,4 м, веранди ІІІ площею 17,3 м (загальною площею 150,6 м, житловою площею 71,0 м); літньої кухні літ. «Б» з підвалом літ. «б», гаражу літ. «В», сараю літ. «Г», споруд № 1, 2, 5, 8, І (а.с.17-22). Самочинно реконструйований [PERSON] житловий будинок літ. «А» та сарай літ. «Г», розташовані на земельній ділянці, яка знаходилась у його фактичному користуванні за адресою: [ADDRESS] , використовуються за цільовим призначенням, права інших осіб не порушують. Відповідно до висновку експерта №1029/2023 від 26.09.2023 7/10 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] складається із літ. «А», «а2» з господарськими будівлями та спорудами, фактично складаються з наступних приміщень, будівель та споруд: передпокою 1-1 площею 11,4 м, вбиральні 1-2 площею 1,2 м, ванної 1-3 площею 3,6 м, житлової кімнати 1-4 площею 15,2 м, житлової кімнати 1-5 площею 19,5 м, кухні 1-6 площею 14,0 м, передпокою 1-7 площею 12,8 м, санвузла 1-8 площею 4,9 м, житлової кімнати 1-9 площею 15,5 м, житлової кімнати 1-10 площею 20,8 м, кухні 1-11 площею 14,4 м, веранди ІІІ площею 17,3 м (загальною площею 150,6 м, житловою площею 71,0 м); літньої кухні літ. «Б» з підвалом літ. «б», гаражу літ. «В», сараю літ. «Г», споруд № 1, 2, 5, 8, І (а.с.155-169). Відповідно до висновку експерта № 1029/2023 від 26.09.2023, встановлення фактичних меж між співвласниками земельної ділянки підтверджено в результаті натурного обстеження. Кожна частина земельної ділянки має особистий вихід на вулицю. Відповідно до наданої схеми встановлено, що фактично земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , розділена на дві ділянки з встановленими межами. Згідно наданої схеми межи ділянок описуються наступним чином: Ділянка № 1, площею 112 м (початкова точка: правий фасадний кут земельної ділянки, за годинниковою стрілкою): - 10,83 м по фасадній межі; - 2,74 м у напрямку до задньої межі до перетину з житловим будинком; - 7,49 м по зовнішній стіні житлового будинку; - 10,65 м у напрямку до фасадної межі по стіні житлового будинку до початкової точки відліку. Ділянка № 2, площею 515 м(початкова точка: лівий фасадний кут земельної ділянки, за годинниковою стрілкою): - 32,55 м по лівій межі; - 18,83 м по задній межі; - 21,53 м по правій межі, до перетину з житловим будинком; - 0,77 + 0,60 + 0,29 + 9,26 м по лінії розподілу житлового будинку; - 7,49 м по зовнішній стіні житлового будинку; - 2,74 м у напрямку до фасадної межі до перетину з неї; - 5,80 м у напрямку до лівої межі до початкової точки відліку. ІV. Оцінка Суду. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у сторін права на спадкування за законом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на майно, яке є об`єктом спадщини. Відповідно до ч.1 ст.178 ЦК України, об`єкти цивільних прав можуть переходити від однієї особи до іншої в порядку спадкування, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України), після відкриття спадщини (ст.1220 ЦК України) та належить спадкоємцеві (ст.1268 ЦК України). Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.16\~ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. Постановою Пленуму Верховного Суду\~України від\~30.05.2008\~№7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Відповідно до Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23.01.201 у справі №6-164цс12 зазначено, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Як передбачено підпунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. В силу п.11 ч.1 ст.346\~ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Виходячи із змісту ст.392\~ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Крім того, суд зважає і на те, що у відповідності до п.3.1 роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] є рідним племінником померлого [PERSON] , що підтверджується відповідними документами, що містяться в матеріалах спадкової справи. Відповідно до ст.ст. 1222, 1266 ЦК України [PERSON] є спадкоємцем другої черги. Інших осіб, які б претендували на спадкове майно немає, а тому він єдиний спадкоємець відкритої спадщини. Відповідно до ст.ст.1268, 1269 ЦК України, у встановлений законом термін та порядок, позивач звернувся до приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Перчеклій І.М. із заявою про прийняття спадщини. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину на 7/10 частин зазначеного житлового будинку йому було відмовлено та надано лист-роз`яснення № 361/02-14 від 05.09.2023 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, а також рекомендовано звернутись до суду з метою визнання права власності на спадкове майно. Померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 88 від 09.01.2001, зареєстрованого в Іллічівському БТІ 27.02.2001, належали 7/10 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Інші 3/10 частин вказаного будинку з господарськими будівлями та спорудами, на підставі договору дарування № 5586 від 27.08.2004 належать відповідачу [PERSON] . За свого життя, з метою покращення умов проживання, спадкодавцем покійним [PERSON] в належній йому частині житлового будинку літ. «А» проведена реконструкція, а також зведений сарай літ. «Г» на частині земельної ділянки, яка знаходилась у його фактичному користуванні. Реконструйований [PERSON] житловий будинок літ. «А» та сарай літ. «Г», розташовані на земельній ділянці, яка знаходилась у його фактичному користуванні за адресою: [ADDRESS] , використовуються за цільовим призначенням, права інших осіб не порушують. Відповідно до висновку експерта № 1029/2023 від 26.09.2023, досліджувані 7/10 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] відповідають нормам нормативно-правових актів в галузі будівництва щодо розташування будинку на земельній ділянці у відповідності до вимог ДБН Б.2.2-12:2019 "Планування та забудова територій"; вимог щодо складу та площі приміщень у відповідності до ДБН В.2.2-15-2019 "Житлові будинки. Основні положення"; щодо пожежної безпеки у відповідності до ДБН В.1.1.7-2016 "Пожежна безпека обєктів будвіництва"; по конструкції даху у відповідності до ДБН В.2.6-22-:2017 "Покриття будівель і споруд", щодо сейсмічної безпеки у відповідності до ДБН В.1.1-12:2014 "Будівництво у сесмічних районах України". Площа вбиральні, що розташована на першому поверсі не відповідає вимогам п.5.20 ДБН В.2.2-15-2019 "Житлові будинки. Основні положення", але при цьому на дургому поверсі влаштовано санвузол з площею вище мінімально необхідної. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Той факт, що зазначене нерухоме майно належало померлому на законних підставах, підтверджується наведеними документами. Відповідно до змісту ст.1216 ЦК України, у разі спадкування права та обов`язки спадкодавця переходять до спадкоємців. Таким чином, виникла ситуація, за якої спадкоємець не може набути право власності на зазначене майно в порядку спадкування через нотаріальну контору та отримати на нього свідоцтво про право на спадщину. За таких обставин, виходячи з приписів ст.16 ЦК України це право підлягає захисту в судовому порядку. На підставі викладеного, суд доходить до висновку про задоволення вимог в цій частині. Щодо вимоги про виділення в натурі нерухомого майна, суд керується наступним. Згідно ст.364\~ЦК України співвласник також має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.358\~ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньої згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з положеннями ч.1 та ч.3 ст.367 ЦК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Проте, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інші співвласники перешкоджають йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такі співвласники мають право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Враховуючи, що відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, частка об`єкту може бути виділена в натурі, проте спадкоємець не оформив своє право власності на 7/10 часток житлового будинку, що унеможливлює виділення частки житлового будинку у позасудовому порядку, тому суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог про встановлення порядку користування земельною ділянкою, суд керується наступним. Позивач вказує в позові, що з метою приватизації частини земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні позивача, він звертався до Чорноморської міської ради Одеської області та отримав усне пояснення про те, що не має змоги це зробити, оскільки його частина не виділена в натурі документально. Сторони не можуть дійти згоди щодо порядку користування зазначеною земельною ділянкою, оскільки відповідач вимагає у позивача частину земельної ділянки, яка фактично ніколи не була у його користуванні, не зважаючи на те, що існує внутрішня межа між співвласниками (користувачами) земельної ділянки, а у відповідача відсутні будь-які документи, що підтверджують розміри та межі земельних ділянок, якими вони повинні користуватись. З цих причин виникає необхідність у встановленні порядку користування спільною земельною ділянкою. Частиною 4 ст.120\~ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до п.1 ст.88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди ? у судовому порядку. На даний час угода про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою між сторонами не укладена. Частиною 4 ст.\~120\~ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до п.1 ст.88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди ? у судовому порядку. На даний час угода про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою між сторонами не укладена, тому позивач змушений звернутись в суд з даним позовом для подальшої приватизації своєї частини земельної ділянки. Відповідно до ст.152\~ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до висновку експерта №1029/2023 від 26.09.2023, встановлення фактичних меж між співвласниками земельної ділянки підтверджено в результаті натурного обстеження. Кожна частина земельної ділянки має особистий вихід на вулицю (а.с.155-169). Відповідно до наданої схеми встановлено, що фактично земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , розділена на дві ділянки з встановленими межами. Згідно наданої схеми межи ділянок описуються наступним чином: Ділянка №1, площею 112 м2 (початкова точка: правий фасадний кут земельної ділянки, за годинниковою стрілкою): - 10,83 м по фасадній межі; - 2,74 м у напрямку до задньої межі до перетину з житловим будинком; - 7,49 м по зовнішній стіні житлового будинку; - 10,65 м у напрямку до фасадної межі по стіні житлового будинку до початкової точки відліку. Ділянка №2, площею 515 м2 (початкова точка: лівий фасадний кут земельної ділянки, за годинниковою стрілкою): - 32,55 м по лівій межі; - 18,83 м по задній межі; - 21,53 м по правій межі, до перетину з житловим будинком; - 0,77 + 0,60 + 0,29 + 9,26 м по лінії розподілу житлового будинку; - 7,49 м по зовнішній стіні житлового будинку; - 2,74 м у напрямку до фасадної межі до перетину з неї; - 5,80 м у напрямку до лівої межі до початкової точки відліку. Таким чином, підлягає встановленню між [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) порядок користування земельною ділянкою площею 0,0627 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , згідно порядку користування земельною ділянкою, зазначеного у висновку експерта № 1029/2023 від 26.09.2023 року судової будівельно-технічної експертизи, а саме: Ділянка № 1 (користувач [PERSON] ), площею 112 м2 (початкова точка: правий фасадний кут земельної ділянки, за годинниковою стрілкою): - 10,83 м по фасадній межі; - 2,74 м у напрямку до задньої межі до перетину з житловим будинком; - 7,49 м по зовнішній стіні житлового будинку; - 10,65 м у напрямку до фасадної межі по стіні житлового будинку до початкової точки відліку. Ділянка № 2 (користувач [PERSON] ), площею 515 м2 (початкова точка: лівий фасадний кут земельної ділянки, за годинниковою стрілкою): - 32,55 м по лівій межі; - 18,83 м по задній межі; - 21,53 м по правій межі, до перетину з житловим будинком; - 0,77 + 0,60 + 0,29 + 9,26 м по лінії розподілу житлового будинку; - 7,49 м по зовнішній стіні житлового будинку; - 2,74 м у напрямку до фасадної межі до перетину з неї; - 5,80 м у напрямку до лівої межі до початкової точки відліку. Відповідно до ч.1 ст.2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.3\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог. З цих підстав,

Outcome: approved