Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що 19 червня 2020 року вони з відповідачем уклали шлюб. В шлюбі у сторін народилася донька, [PERSON] , [INFO] . Позивач посилається на те, що з березня 2022 року вони з відповідачем проживають окремо, подружнє життя у них не склалося, шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство вони не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим. З огляду на викладене, просила розірвати шлюб у судовому порядку. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 2022 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , про розірвання шлюбу, передано за підсудністю до Хустського районного суду Закарпатської області. Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 27 квітня 2023 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , про розірвання шлюбу передано за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 07 липня 2023 року справу передано на розгляд судді Гребенюку В.В. Ухвалою суду від 10 липня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 31.10.2023 до суду надійшла заява відповідача від 24.10.2023 в якій останній просив розглянути справу без його участі та не заперечував проти задоволення позову. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову, без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував проти їх задоволення, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд враховує визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті. За таких обставин, слід повернути позивачу з державного бюджету 50% сплаченого ним судового збору, а інші 50% судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved