Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

в липні 2023 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що з 07.07.2018 р. вона перебуває у шлюбі з відповідачем, який був зареєстрований Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 669. Сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на те, що дитина перебуває на утриманні матері, домовленості про добровільну сплату аліментів не досягнуто, дитина має порушення мовлення та йому встановлено діагноз ММД, псевдобульбарна дизартрія, синдром м`язової гіпотонії, нестабільність шийного відділу хребта, тому він потребує додаткового домашнього огляду, періодичного лікування та постійного залучення спеціаліста ортопеда На підставі чого, для забезпечення нормального рівня життя, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів відповідача, але не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повнолітня дитини. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Відповідач надав відзив на позовну заяву, за змістом якого просить задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з нього аліменти на утримання сина [PERSON] , в розмірі 1/4 частки доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до осягнення повноліття. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.07.2018 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 07.07.2018 Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 669. Сторони мають спільну дитину, сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 25.03.2019 року Вознесенівським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Згідно із вказаним свідоцтвом про народження позивач є матір`ю дитини, відповідач - батьком. Судом встановлено, що дитина проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №04-18/7-1374 від 06.11.2019. Дитина утримується за рахунок позивача, домовленості між батьками щодо способу утримання дитини не досягнуто, що не заперечується сторонами. Відповідачем було здійснено періодичні платежі на рахунок [PERSON] починаючи з 30.10.2022 (а.с.33-65). Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до п.17 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3 за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Доказів про те, що між позивачем та відповідачем досягнуто домовленість про сплату відповідачем аліментів на дитину сторони не надали, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини за рішенням суду. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Зазначене підтверджується п. 17постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує матеріальне становище дитини, яка перебуває на утриманні матері [PERSON] .. Також суд враховує стан здоров`я [PERSON] [INFO] , якому встановлений діагноз ММД, псевдобульбарна дизартрія, синдром м`язової гіпотонії, нестабільність шийного відділу хребта, потребує періодичного лікування та постійного залучення спеціаліста - ортопеда, що підтверджується консультативним висновком від 28.02.2023 та від 19.07.2023, довідкою №1950 (а.с. 70,75,76). Суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона б мала тоді, коли утримувалася обома батьками, оскільки стягнення аліментів якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батьків. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/3 частини заробітку відповідача щомісячно позивачка посилається на те, що дитина має хронічні захворювання та потребує лікування, і що вона (позивачка) окрім витрат на харчування та одяг дитини, несе також витрати на лікування дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 (провадження № 61-17663св21) викладено правові висновки про те, що положення статті 185 СК України стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається у зазначеній статті. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Позивачка не надала доказів, що підтверджують обґрунтованість її витрат на дитину, які зумовлюють стягнення аліментів в тому розмірі, який нею зазначений в позовній заяві, а не додаткових витрат. За таких обставин, враховуючи матеріальне становище сторін та той факт, що відповідач є працездатною особою та водночас частково визнав позовну вимогу про стягнення аліментів, а також встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, суд доходить висновку, що для забезпечення достатнього рівня життя дитини, виходячи з засад розумності та справедливості, до стягнення підлягають аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на утримання дитини: сина [PERSON] , [INFO] , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 24 липня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття, а відтак суд вважає, що позовна вимоги про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідача. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial