Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до [PERSON] з позовом в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача в рахунок відшкодування суми заподіяних збитків - 19958,36 гривень матеріальної шкоди, та 10000 гривень моральної шкоди, а всього 29958 гривень (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім) гривень 36 коп., а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. В основу своїх позовних вимог позивачка зіслалася на те, що 23 грудня 2022 року, о 13 год. 36 хв., відповідач [PERSON] , керуючи транспортним засобом «ЗАЗ-DAEWOO» номерний знак [NUMBER] , та рухаючись заднім ходом по вул. Січових Стрільців біля магазину «Рукавичка», що в смт.Перегінське Калуського району Івано-Франківської області, порушуючи п.10.9 Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб, не переконався в безпечності такого руху, в результаті чого здійснив наїзд на належний їй припаркований автомобіль марки «NISSAN X-TRAEL» номерний знак [NUMBER] , чим завдав автомобілю «NISSAN X-TRAEL» технічних пошкоджень. Крім того, будучи безпосередньо причетним до зазначеної вище дорожньо - транспортної пригоди, залишив місце пригоди, чим порушив п.2.10 а Правил дорожнього руху. Внаслідок протиправних дій [PERSON] , належний їй автомобіль «NISSAN X-TRAEL» зазнав технічних ушкоджень, і оціночна вартість спричиненого матеріального збитку становить 18458.36 грн., що підтверджується рахунком № [NUMBER] ТОВ «Альянс-А» від 13.01.2023. Відповідача постановою Рожнятівського районного суду від 06.02.2023 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124-4 та ст. 124 КУпАП. Протиправними діями відповідача їй завдано матеріальної шкоди на суму 19958,36 гривень, яка виразилась в оціночній вартості матеріального збитку спричиненого, як власнику транспортного засобу «NISSAN X-TRAEL» номерний знак [NUMBER] , в сумі 18458,36 гривень, що підтверджується рахунком № [NUMBER] ТОВ «Альянс-А» від 13.01.2023, та вартості складання позовної заяви в сумі 1500 гривень, що підтверджується квитанцією адвоката. Чи була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача їй невідомо, тому він повинен відшкодувати завдану матеріальну шкоду. Крім того, їй завдано значної моральної шкоди, яка виразилась в перенесенні моральних страждань та переживань, погіршенні стану здоров`я, порушенні душевної рівноваги та сильних душевних хвилюваннях і страху, пониженні її працездатності, порушенні нормальних життєвих зв`язків через її теперішній подавлений фізичний та психологічний стан, викликаний протиправними діями [PERSON] . Протиправні дії [PERSON] призвели до вимушених змін у її життєвих та виробничих стосунках, оскільки з цього приводу їй приходилось звертатись в органи поліції, в зв`язку з цим вона витрачала свій час, товариші та знайомі сприймають її як особу, що викликається в органи поліції, вона змушена переконувати та пояснювати, що вона є потерпілою, а не правопорушником, тому приходилося докладати максимум зусиль для відновлення свого попереднього іміджу та престижу. Оскільки, відповідач по справі в добровільному порядку відшкодувати збитки відмовляється, вона змушена звернутись до суду. Ухвалою судді Рожнятівського районного суду від 03.03.2023 відкрито провадження в справі. 26.04.2023 відповідачем подано відзив на позовну заяву у якому він позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що не вчиняв як такого наїзду на автомобіль позивачки. На його автомобілі є тільки подряпина лакофарбового покриття з лівої сторони його автомобіля. При наїзді його автомобіля на автомобіль позивачки очевидно були б пошкодження і на його автомобілі. Міг вчинити подряпини автомобіля позивачки, які незначні. В зв`язку з чим виникає сумнів щодо розміру заподіяних збитків. Позивачкою в позовній заяві не вказано, які саме пошкодження маються на її автомобілі та не додано жодного документу, який би підтверджував наявність таких пошкоджень. 27 грудня 2022 року після вчиненого правопорушення він звернувся з заявою про пошкодження автомобіля позивачки в страхову компанію ЄВРОІНС Україна, з яким є договір в відповідності до якого він застрахував свою цивільну відповідальність, а страхова компанія «ЄВРОІНС» взяла па себе обов`язок відшкодування завданої шкоди. Вважає, що позовні вимоги можуть бути повністю відшкодовано страховою компанією. Його матеріальне становище є незадовільним, він є внутрішньо переміщеною особою. В даний час винаймає житло, жодного майна не має, тому і не в змозі відшкодувати збитки. Ухвалою Рожнятівського районного суду від 26.04.2023 залучено до участі в справі в якості співвідповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна». 23.05.2023 ПрАТ «СК «Євроінс Україна» подано відзив на позовну заяву у якому представник відповідача вказав, що цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу «Daewoo Lanos», реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 23.12.2022 року була застрахована ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі полісу № АР/2575179. Страхова сума за шкоду, завдану майну третіх осіб складає 130000,00 грн., розмір безумовної франшизи складає 2600,00 грн. Позивач не надав Страховику заяви про страхове відшкодування із необхідними документами, тому така бездіяльність не призводить до виникнення у Страховика обов`язку здійснити відповідне страхове відшкодування, а пред`явлення позову до Страховика є передчасним. Крім того, визначений розмір матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля проведений не суб`єктом оціночної діяльності, тому є незаконним. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог до ПрАТ «СК «Євроінс Україна». 25.05.2023 позивачка заявила відзив на відмову страхової компанії, в якому вказала, що вона на власний розсуд обрала спосіб здійснення захисту свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоду, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, з вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та надалі до особи, яка завдала шкоди. Багато разів нею було запропоновано відповідачу разом поїхати в сервіс ТОВ «АЛЬЯНС-А» і в його присутності скласти з спеціалістами сервісу витрати на відновлення автомобіля, але відповідач постійно відмовлявся. При недовірі даного рахунку, нехай відповідач запрошує експертів і вони разом в ТОВ «АЛЬЯНС-А» проведуть найменування виконавчих робіт і розрахунок оплати даних робіт. Якщо вона проведе ремонтні роботи автомобіля в іншому сервісі, їй відмовлять в гарантійному обслуговуванні. 02.08.2023 [PERSON] подав до суду заперечення на позовну заяву, в якій вказав, що про існування в нього страхового полісу позивачці було достовірно відомо з моменту складання схеми ДТП. Вважає, що позивачка безпідставно звернулася до нього з позовом, оскільки страхова компанія не відмовляється виплатити страхове відшкодування. 03.08.2023 представник відповідача [PERSON] - адвокат Брошко І.В. подав заперечення на позовну заяву. У запереченні представник відповідача вказав, що вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними та надуманими. Так, відповідач [PERSON] виконав всі вимоги закону, звернувся у передбачений строк до ПАТ «СК Євроінс Україна» з повідомленням про ДТП. Позивачці [PERSON] було відомо про наявність у відповідача [PERSON] полісу № АР/2575179 у ПАТ «СК Євроінс Україна», що підтверджується схемою місця ДТП, яка складалась 23.12.2023 працівниками поліції, в якій працівник поліції зазначив номер полісу та назву страхової компанії, а позивач [PERSON] після ознайомлення зі схемою поставила свій підпис. Крім того відповідач [PERSON] , кілька разів телефонував на телефон позивачки, та повідомляв про наявність договору обов`язкового страхування ЦПВ у ПАТ «СК Євроінс Україна» та наполягав на тому щоб позивачка звернулась до ПАТ «СК Євроінс Україна». Вищезазначене спростовує твердження позивачки, про те що вона лише 19.02.2023, дізналась про наявність у відповідача страхового полісу. Вважає, що визначений позивачем розмір матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП на підставі рахунку «Альянс-А» № [NUMBER] від 13.01.2023 є недоречним, оскільки ТОВ «Альянс-А» не є суб`єктом оціночної діяльності. Що до вимог про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди, представник відповідача вказав, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази завдання такої шкоди позивачці. Немає письмових підтверджень погіршення стану здоров`я позивача, будь-яких медичних довідок, або консультативних висновків лікарів. Твердження позивачки, що до вимушених змін у її життєвих та виробничих стосунках, оскільки з цього приводу їй приходилось звертатись до поліції, теж не має належних підтверджень. Позивачка була відсутня під час ДТП, як в салоні транспортного засобу такі біля нього, тому вона не могла перенести, як вона зазначає значних моральних страждань. Крім того відсутні, будь-які належні підтвердження факту надання та сплати послуг правової допомоги, а саме договору з адвокатом, копія ордеру, копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копія акту виконаних робіт копія опису робіт (наданих послуг). Що унеможливлює підтвердити факт надання правової допомоги позивачу. Інших заяв по суті спору матеріали справи не містять. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю. Вважає, що саме [PERSON] , як винуватець ДТП повинен відшкодувати завдані збитки. Позовних вимог до страхової компанії вона не заявляє, оскільки це її право, як позивача, тому просила позов задоволити та стягнути тільки із [PERSON] в рахунок відшкодування суми заподіяних збитків - 19958,36 гривень матеріальної шкоди та 10000 гривень моральної шкоди. Відповідач [PERSON] просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав наведених ним у заявах, а також заяві поданій його представником. Вважає, що позивачка зловживає правами позивача, та незаконно заявила позов до нього. Просив суд врахувати, що він є пенсіонером, внутрішньо переміщеною особою, його матеріальне становище є вкрай незадовільним. Не заперечив, що був винуватцем ДТП, що мала місце 23.12.2022, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності. Вважає, що страхова компанія, у разі звернення позивачки, повністю відшкодує завдані ним матеріальні збитки, моральної шкоди він позивачці не завдав. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши наявні докази в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов слід задоволити частково, з огляду на таке. Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону ( ст.5 ЦПК України). За змістом статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 23 грудня 2022 року, о 13 год. 36 хв., [PERSON] , керуючи транспортним засобом «ЗАЗ-DAEWOO» номерний знак [NUMBER] , та рухаючись заднім ходом по вул. Січових Стрільців біля магазину «Рукавичка», що в сел.Перегінське Калуського району Івано-Франківської області скоїв наїзд на припаркований автомобіль «NISSAN X-TRAEL» номерний знак [NUMBER] , чим порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху, за що постановою Рожнятівського районного суду від 06.02.2023 [PERSON] , притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП ( а.с.5-5-зворот) Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.6) позивачка є власником транспортного засобу марки «NISSAN X-TRAEL» номерний знак [NUMBER] . Позивачка зазначає, що загальна вартість використаних матеріалів та виконаних робіт з відновлення (ремонту) пошкодженого транспортного засобу проведених за рахунок позивача склала 18458 грн., що підтверджується рахунком № [NUMBER] ТОВ «Альянс-А» від 13.01.2023 (а.с.8). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] , застрахована ПрАТ «СК «Євроінс Україна» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/2575179. Страхова сума за шкоду, завдану майну третіх осіб складає 130000,00 грн., розмір безумовної франшизи складає 2600,00 грн.(а.с.22). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Конституційний Суд України у рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини 1статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), роз`яснив поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст. У цьому Рішенні Конституційного Суду України надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес», як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ECHR 2002-ІІ). Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від ЗО травня 2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. 55, 24 Конституції України та ст. 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права і охоронювані законом інтереси. Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Тобто інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано в резолютивній частині зазначеного Рішення Конституційного Суду України. Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина 1 статті 16 ІІК України). Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно- примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів. До них належать, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди. Згідно із ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяною життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 5 Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, які не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 вказаного закону настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Тобто, виходячи із суті такого страхування, названий Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника заподіювача шкоди. У відповідності до ст.12 цього Закону, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика. Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону). Отже, з урахуванням наведених вище положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» й тих обставин, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент вчинення ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна», за наслідками ДТП винесена постанова, а сума матеріального збитку, відшкодування якого вимагає позивач, не перевищує ліміт відповідальності страховика у такому випадку (не перевищує максимального розміру страхового відшкодування, що діяв на день настання страхового випадку (130 тисяч грн.), тому суд приходить до висновку про те, що позивачка має право на відшкодування завданої їй шкоди за рахунок страховика забезпеченого транспортного в межах вказаного вище ліміту відповідальності страховика. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. За таких обставин, відшкодування майнової шкоди у виді виплати страхового відшкодування, на яке позивач має право (чи мав право) отримати від страховика забезпеченого транспортного засобу, не підлягає стягненню з винної в ДТП особи, цивільно-правова відповідальність якої на момент ДТП була застрахована. Встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/2575179. Страхова сума за шкоду, завдану майну третіх осіб складає 130000,00 грн., розмір безумовно франшизи складає 2600,00 грн. Позивачка в ПрАТ «СК «Євроінс Україна», з моменту настання страхового випадку, щодо виплати страхового відшкодування не зверталась. Позовних вимог до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» не заявила, а пред`явила позов лише до [PERSON] , хоча розмір відшкодування не перевищує ліміту відповідальності страховика. При цьому суд зазначає, що не зважаючи на залучення ПрАТ «СК «Євроінс Україна» до участі в розгляді справи як співвідповідача, позивачка [PERSON] не бажає стягувати будь-які кошти з страховика, що безумовно є її правом. Враховуючи наведені вище норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і обставини справи, позов [PERSON] в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню, на її користь з відповідача [PERSON] слід стягнути 2600 грн. матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження транспортного засобу (сума франшизи, вказана в страховому полісі). Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3ст. 23 ЦК України). Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У відповідності до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено ч. ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачка вказала, що дії [PERSON] призвели до вимушених змін у її життєвих та виробничих стосунках, оскільки з цього приводу їй приходилось звертатись в органи поліції, в зв`язку з цим вона витрачала свій час, товариші та знайомі сприймають її як особу, що викликається в органи поліції, вона змушена переконувати та пояснювати, що він є потерпілою, а не правопорушником, тому приходиться докладати максимум зусиль для відновлення свого попереднього іміджу та престижу, тому моральні втрати оцінила на суму 10000 грн. Однак, позивачка не надала суду доказів звернення до відповідача з вимогою виплатити суму франшизи, не надала доказів не можливості користуватися транспортним засобом внаслідок ДТП, не доведено умисної протиправної поведінки відповідача, що спричинила моральну шкоду позивачці в розмірі, зазначеному в позові, а отже відсутній причинно-наслідковий зв`язок між моральною шкодою і протиправними діяннями відповідача, тому вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, задоволенню не підлягають. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial