Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

Сутність заявленої до суду вимоги У серпні 2023 року представник позивача [PERSON] , адвокат Шульга О.С., звернувся до суду із зазначеним вище позовом в інтересах [PERSON] , уточнивши який мотивував тим, що [PERSON] проживає на даний час у Республіці Польща разом зі своєю донькою [PERSON] , зареєстроване місце проживання дитини є адреса: [ADDRESS] . Відповідно до рішення Липоводолинського районного суду від 18 березня 2021 року у справі № 581/71/21 через постійне перебування позивачки у Республіці Польщі, місцем проживання дочки [PERSON] було визначено разом із батьком [PERSON] і відповідно ніяких заперечень позивачка не мала, так як дійсно перебувала за кордоном і донька мала бажання проживати саме в с.Яловий Окіп. У наступному через введення в Україні воєнного стану, позивачка разом із батьком дитини вирішили, що у даний час їй краще проживати разом із матір`ю у Республіці Польщі, саме тому [PERSON] у даний час проживає разом із позивачкою і має бажання продовжити навчання у Берестівській школі Липоводолинської громади із застосуванням можливостей дистанційного навчання. У зв`язку з дією вищевказаного судового рішення під час оформлення [PERSON] на наступний навчальний рік до школи у позивачки вже виникали складнощі, так як місцем проживання батька є с. Яловий [PERSON] , а рішенням Липоводолинського районного суду місцем проживання [PERSON] визначено разом із батьком, однак дитина на даний час зареєстрована в Україні по [ADDRESS] . Окрім цього, вна даний час позивачкою вивчається можливість перевести [PERSON] на навчання у Республіку Польща, однак з боку батька дитини в адресу останньої та адресу [PERSON] надходять погрози, щодо його наміру вимагати повернення дитини в с.Яловий Окіп після закінчення вторгнення країни-агресора на територію України на підставі попереднього судового рішення, тобто у позивачки наявні обґрунтовані побоювання, що зловживання батьківськими правами з боку [PERSON] створить загрозу для подальшої долі [PERSON] , що суперечитиме її духовному та моральному становленню. Зазначав, що на даний час у позиваки наявні підстави для звернення із позовом про визначення місця проживання дитини через фактичну зміну її місця проживання, оскільки дитина постійно перебуває з нею, позивачка займається її утриманням, вихованням, організовує навчання, слідкує за станом здоров`я, а батько, через перебування в Україні, в цьому процесі участі на приймає, матеріальної допомоги на її утримання не надає, майже не спілкується з нею навіть по телефону. Уважає, що така поведінка відповідача суперечить інтересам доньки, оскільки не відповідає загальноприйнятим нормам моралі, що в подальшому негативно вплине на її виховання, а зміна визначеного місця проживання дитини разом із нею буде повністю відповідати інтересам [PERSON] . Просив суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , із позивачкою по справі - матір`ю [PERSON] , [INFO] . Позиція позивача, представника позивача, відповідача, третьої особи по даній справі Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи завчасно та належним чином повідомлена. В усних поясненнях, зафіксованих на відеозаписі, підтримавши заявлений позов, суду пояснила про те, що її дочка [PERSON] більше потребує материнської турботи та підтримки, а тому має постійно проживати саме із матір`ю, позивачка на даний час контролює процес її дистанційного навчання в українській школі, спілкування з однолітками, опікується її утриманням у республіці Польщі. Дочка [PERSON] має бажання повернутися в Україну, проте її батько говорить про те, що при поверненні в Україну вона буде проживати разом із ним, чого сама дитина не бажає, також її дочка у Польщі проходить курси з підвищення знань з польської мови, [PERSON] має намір покращити знання польської мови та вступити на навчання до польського ліцею (а.с.55). Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні, підтримавши заявлений позов у повному обсязі, додатково суду пояснив про те, що після початку військової агресії країни-окупанта проти України у березні 2022 року позивачка разом із дочкою [PERSON] за усною згодою її батька виїхали за кордон до республіки Польща, де її матір вже до цього працевлаштувалася та винаймала житло, на даний час дитина досягла 15-ти років і вже більше півтора року проживає за кордоном України разом із матір`ю, навчається дистанційно в Берестівській загальноосвітній школі, вивчаючи також польську мову. До виїзду з території України вперше [PERSON] проживала разом із батьком в с. Яловий Окіп у прийнятних житлових умовах приблизно біля двох років на виконання рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 18 березня 2021 року, оскільки її мати вже на той час була працевлаштована за кордоном, уважав, що фактично зазначене рішення суду втратило свою дію після досягнення дитиною 14-річного віку, дане рішення суду в певній мірі обмежує права матері та дитини на вільний перетин кордону до досягнення дитиною 16-річного віку і вимагає отримання дозволу батька на перетин кордону. На даний час спільна дочка сторін перебуває у безпечному та спокійному середовищі, яке забезпечує її навчання разом із матір`ю за кордоном, і визначення місця проживання дитини разом із нею на даний час відповідає найкращим інтересам самої дитини; батьки сторін є розлученими приблизно з 2010 року і на даний час кожен із них не зареєстрували нових шлюбів. Відповідач [PERSON] , буду належним чином повідмолений про час та місце розгляду, повторно до суду не з`явився, заперечень проти позову не подавав. Представник третьої особи Липоводолинська селищна рада Пономаренко І.В. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заявленого позову, поясниши про те, що виконавчий комітет селищної ради у наданому суду висновку вважав за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] разом із її матір`ю-позивачкою по справі, оскільки це відповідатиме інтересам дитини з метою забезпечення її безпеки в період введення на території країни воєнного стану, при цьому органом опіки та піклування враховано відео-пояснення самої дитини, яка виявила бажання проживати разом зі своєю матір`ю за кордоном і це не перешкоджатиме її дистанційному навчанню у загальноосвітній школі в Україні. Процесуальні дії суду у даній справі Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 18 серпня 2023 року позовну заяву залишено без руху, позивачу установлено десятиденний строк для усунення виявлених судом недоліків позовної заяви. Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 30 серпня 2023 року у даній справі відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання на 26 вересня 2023 року о 10 год 20 хв з викликом сторін. 26 вересня 2023 року ухвалою судді Липоводолинського районного суду Сумської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19 жовтня 2023 року на 14 год 00 хв. 19 жовтня 2023 року розгляд справи відкладено на 30 жовтня 2023 року на 13 год 30 хв у зв`язку з неякою у судове засідання відповідача. Судом не процесуально не отримана згода сторони позивача на проведення заочного розгляду справи у відсутності відповідача, а тому 31 жовтня 2023 року ухвалено рішення суду по суті спору в загальному порядку. Установлені судом фактичні обставини даної справи [PERSON] народилася [INFO] у с-щі Липова Долина Липоводолинського району Сумської області, є громадянкою України, 27 березня 2022 року разом із двома дочками [PERSON] та [PERSON] вони перетнули державний кордон України із Польщею і з цього часу на територію України не поверталися, на ім`я позивачки в Польщі 21 липня 2022 року оформлена «Карта побуту», а також 09 серпня 2022 року [PERSON] на території Польщі присвоєно номер загальної електронної системи обліку населення PESEL (а.с.4,5,6,7,8,9,11). [PERSON] народилася [INFO] в с-щі Липова Долина Липоводолинського району Сумської області, її батьками зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , зареєстрована в [ADDRESS] , фактично проживає в Республіці Польща (а.с.10,11,12). У відеоформаті [PERSON] надала суду усні пояснення про те, що вона не бажає повертатися в Україну до свого батька, якого під час перебування на території України періодично спостерігала у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, належний догляд за нею він здійснював, не контролюючи її поведінку в побуті (це здійснював її дідусь), на даний час її матір контролює її поведінку та спілкування з друзями, цікавиться її життям та навчанням, з нею їй гарно (а.с.35). Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 18 березня 2021 року (справа № 581/71/21) визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з її батьком [PERSON] , [INFO] (рішення суду набрало законної сили 22 квітня 2021 року) (https://reyestr.court.gov.ua/Review/95697547). Із висновку місцевого органу опіки та піклування, затвердженого рішення виконавчого комітету Липоводолинської селищної ради від 25 жовтня 2023 року № 244, вбачається враховуння фактичних даних про умови проживання батьків, причини виїзду за кордон, матеріали позовної заяви, усні пояснення неповнолітньої [PERSON] , яка зазначала, що бажає проживати разом із матір`ю, та те, що з метою забезпечення найкращих інтересів дитини орган опіки та піклування Липоводолинської селищної ради уважав за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.57,58). Норми права, які підлягають застосуванню у даній справі Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України та ч. 1 ст. 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з положеннями ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Згідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Висновки суду по суті заявленої вимоги Аналіз фактичних обставин справи та досліджених доказів підтверджує виникнення між сторонами у даній справі сімейних правовідносин, які врегульовані ст.ст.141,160,161 СК України, та іншими вищенаведеними нормами права. Як убачається із досліджених матеріалів справи, пояснень позивача, її представника та самої неповнолітньої дитини, [PERSON] через свого представника 16 вересня 2023 року звернулася до суду з позовною вимогою про визначення з нею місця проживання її дочки [PERSON] , яка станом на день подання позову вже досягла чотирнадцятирічного віку. Як установлено судом 27 березня 2022 року позивачка у справі разом із дочкою [PERSON] перетнули кордон України з Польщею і після зазначеної дати не поверталися на територію України, і на даний час [PERSON] проживає разом із матір`ю на території республіки Польща. Разом із цим, аналіз вищенаведених норм сімейного закону передбачає вирішення у судовому порядку спорів між батьками щодо визначення місця проживання лише малолітньої дитини, а місце проживання неповнолітньої дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою і не потребує ухвалення окремого судового рішення незалежно від наявності чи відсутності спору про це між її батьками. У матеріалах справи відсутні письмові заперечення чи пояснення відповідача [PERSON] щодо неможливості чи недоцільності визначення місця проживання дитини разом із матір`ю за кордоном в республіці Польща, відповідач взагалі не висвітлив власну позицію щодо порушеного позивачем питання протягом провадження даної справи у жодний спосіб. Також зі змісту наданих суду відеопояснень неповнолітньої 15-річної [PERSON] вбачається усвідомлене визначення особисто дитиною станом на день подання її матір`ю даного позову до суду місця свого проживання разом із її матір`ю в республіці Польща, оскільки [PERSON] просила суд фактично підтримати прийняте нею рішення про вже визначене нею місце її проживання разом із її матір`ю за кордон України в республіці Польща. Пояснень матері та дитини при недоведеності суду позиції батька дитини (відповідача по справі) з приводу визначення місця проживання дитини недостатньо для констатації виникнення спору між сторонами у даній справі. Інших доказів наявності спору між батьками із вищевказаного приводу сторона позивача суду не надала. На думку суду, при недоведеності факту наявності спору між батьками з приводу визначення місця проживання їх неповнолітньої дитини та при відсутності передбачених законом підстав для визначення судом місця проживання з матір`ю неповнолітньої дитини, яка з нею проживає за кордоном, не вбачається нагальна потреба держави в особі суду для втручання у правовідносини, які і так фактично склалися на даний час на користь неповнолітньої дитини та відповідають її інтересам по спільному й безпечному проживанню разом із її матір`ю у період введення на території країни воєнного стану, а тому суд уважає заявлений позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Такий висновок суду узгоджуються із наближеними за своїм змістом правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц, від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15-ц, від 17 травня 2023 року у справі № 351/611/21, від 08 вересня 2023 року у справі № 639/3862/20. При розгляді даної справи суд також не приймає до уваги висновок органу опіки та піклування, наданий суду у даній справі, оскільки він хоча за своїм змістом не суперечить інтересам дитини і в ньому враховані обставини, які установлені судом у даній справі та відповідають дійсності, проте він не є визначальним у даній справі з огляду на неправильне застосування органом опіки й піклування норм ст.160,161 СК України щодо доцільності визначення саме в судовому порядку місця проживання неповнолітньої дитини, яка досягла 14 років, та при недоведеності наявності спору між її батьками із зазначеного приводу. Довід представника позивача [PERSON] про наявність спору про визначення місця проживання дочки [PERSON] підтверджується фактичною дією рішення Липоводолинського районного суду від 18 березня 2021 року у справі № 581/71/21 не є переконливим, оскільки установлені судом фактичні обставини справи стосувалися подій у 2021 році коли [PERSON] мала статус малолітньої дитини і не набула права на самостійне вільне визначення місця власного проживання незалежно від думки батьків, і у тексті судового рішення матір [PERSON] (яка у зазначеній справі мала статус відповідача) не висловлювала будь-яких заперечень проти визначення місця проживання дитини разом із батьком, а лише інформувала про її перебування за кордоном та про те, що при вирішенні цієї справи вона покладалася на розсуд суду. Доводи представника позивача [PERSON] про те, що через перебування дитини в республіці Польща реалізація нею права на визначення свого місця проживання ускладнюється обмеженням у її праві на вільне пересування через кордон до досягнення нею 16-річного віку (така процедура повинна здійснюватися у супроводі одного з батьків), а також те, що позивачка без визначення місця проживання дочки разом із нею фактично позбавляється права на стягнення аліментів на утримання дитини з її батька, також не заслуговує на увагу і не є підставами для задоволення заявленого позову, оскільки предмет розгляду у даній справі не пов`язується із самостійними питаннями виїзду дитини за межі України за згодою чи незгодою одного з батьків, чи у супроводі одного із батьків чи без нього та про стягнення аліментів на утримання дитини, які мають окремі предмети доказування, та можуть вирішуватися за позовами сторін по справі шляхом подання окремих позовів. Розподіл судових витрат по справі Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у позові покладаються на позивача. Суд, ураховуючи повну відмову у задовленні позову, уважає за необхідне покласти всі судові витрати на позивача у даній справі. Окремо документальні підтведження витрат на професійну правничу допомогу у даній справі сторони суду не надали, а тому предмет для їх поділу відсутній.

Outcome: dismissed