Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

20 лютого 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу-автомобіля DAEWOO LANOS 2003 року випуску, VIN: [NUMBER] (номер кузова (шасі, рама): [NUMBER] - від 02.09.2022 року, укладений між [PERSON] в якості продавця та [PERSON] в якості покупця. В обґрунтування позову вказано, що правочин по купівлі-продажу автомобіля DAEWOO LANOS між [PERSON] та [PERSON] є фраудаторним, оскільки направлений на уникнення боржником [PERSON] від виконання своїх фінансових зобов`язань перед [PERSON] . Ухвалою судді від 22 лютого 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження і призначено розгляд справи по суті з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді від 22 лютого 2023 року заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову - задоволено. Накладено арешт, шляхом заборони відчуження, на автомобіль DAEWOO LANOS 2003 року випуску, VIN: [NUMBER] (номер кузова (шасі, рама): [NUMBER] , власником якого є [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ). 14 березня 2023 року позивач [PERSON] подав заяву про зміну предмету позову і застосування наслідків недійсності правочину. В цій заяві вказав, що за результатами судового розгляду просить визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу-автомобіля DAEWOO LANOS 2003 року випуску, VIN: [NUMBER] (номер кузова (шасі, рама): [NUMBER] - від 02.09.2022 року, укладений між [PERSON] в якості продавця та [PERSON] в якості покупця, та застосувати наслідки недійсного правочину, а саме: скасувати державну реєстрацію (перереєстрацію) транспортного засобу марки DAEWOO LANOS 2003 року випуску, VIN: [NUMBER] (номер кузова (шасі, рама): [NUMBER] за [PERSON] та поновити реєстрацію за [PERSON] . Ухвалою суду від 14 березня 2023 року вирішено розглянути справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , - за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. Роз`яснено позивачу [PERSON] його право до закінчення підготовчого засідання змінити предмет або підстави позову шляхом подання позовної заяви, яка відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України. 20 березня 2023 року відповідачі [PERSON] і [PERSON] подали заяви про розгляд справи без їх участі. Ухвалою суду від 20 березня 2023 року відмовлено повністю в задоволенні заяви відповідача [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову. 21 березня 2023 року відповідач [PERSON] і відповідач [PERSON] подали відзиви, в яких вважали позовні вимоги не доведеними, і просили відмовити в задоволенні позову. 10 квітня 2023 року позивач [PERSON] подав позовну заяву про зміну предмету позову та застосування наслідків недійсності правочину. В цій заяві вказав, що за результатами судового розгляду просить визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу-автомобіля DAEWOO LANOS 2003 року випуску, VIN: [NUMBER] (номер кузова (шасі, рама): [NUMBER] - від 02.09.2022 року, укладений між [PERSON] в якості продавця та [PERSON] в якості покупця, та застосувати наслідки недійсного правочину, а саме: скасувати державну реєстрацію (перереєстрацію) транспортного засобу марки DAEWOO LANOS 2003 року випуску, VIN: [NUMBER] (номер кузова (шасі, рама): [NUMBER] за [PERSON] та поновити реєстрацію за [PERSON] . Ухвалою судді від 10 квітня 2023 року прийнято до розгляду зміну предмету позову у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу. 27 квітня 2023 року відповідач [PERSON] і відповідач [PERSON] подали відзиви, в яких просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 08 травня 2023 року відповідач [PERSON] надав заяву про зупинення провадження у справі до моменту завершення апеляційного розгляду справи №335/4998/22. 29 червня 2023 року представник позивача - адвокат Ярошенко О.О. надав заяву про закриття підготовчого провадження, та долучення до матеріалів справи копій заочного рішення від 23.11.2022 року, що набрало законної сили і ухвали апеляційного суд від 27 червня 2023 року (вступної і резолютивної частини) справі ЄУН №335/4998/22. 29 серпня 2023 року представник позивача - адвокат Ярошенко О.О. надав заяву про долучення до матеріалів справи копії повного ухвали апеляційного суд від 27 червня 2023 року справі ЄУН №335/4998/22. Ухвалою суду від 25 вересня 2023 року закрите підготовче провадження, цивільну справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Ярошенко О.О. наполягав на задоволенні позову в повному обсязі. Пояснив, що [PERSON] є потерпілим від ДТП, винуватцем якої визнано [PERSON] . В процесі розгляду цивільної справи про відшкодування спричиненої шкоди, [PERSON] , для ухилення від виконання свого обов`язку і неможливості звернення стягнення на його майно, змінив титульного власника свого автомобіля, переписавши його на дружину. За таких обставин вважає правочин фраудаторним, просить визнати договір купівлі-продажу транспортного засобу недійсним, та застосувати наслідки недійсного правочину, а саме: скасувати державну реєстрацію (перереєстрацію) автомобіля. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову. Пояснив, що він потребував грошей на адвоката, і тому продав свою частку в автомобілі (1/2) своїй дружині за 50000 гривень. Від виконання свого обов`язку перед позивачем не ухиляється, і заборгованість стягуються з його заробітної плати. Крім того автомобіль тоді не перебував в арешті. Відповідачка [PERSON] пояснила, що на законних підставах викупила у чоловіка його 1/2 частину у праві власності на автомобіль, і цим нічого не порушила. В задоволенні позову просить відмовити. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно ч.1 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). Судом встановлено, заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23 листопада 2022 року у справі ЄУН №335/4998/22 Провадження №2/335/2432/2022: - Позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою - задоволено частково.; - Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , пенсіонера, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , мешкаючого за адресою: [ADDRESS] , тел. [NUMBER] , [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , тел. [NUMBER] , шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 137260,96 грн. (70057,25 грн. - матеріальної шкоди, 2683,29 грн. - 3% річних за період з 22.05.2021 року по 31.08.2022 року, 24379,92 грн. - інфляційні витрати за період з 01.06.2021 року по 31.07.2022 року, 141,20 грн. - поштові витрати, 40 000 - моральної шкоди).; - Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , пенсіонера, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , мешкаючого за адресою: [ADDRESS] , тел. [NUMBER] , [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , тел. [NUMBER] , суму судових витрат у виді судового збору в розмірі 1372,61 грн.. - В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення. Постановою Запорізького апеляційного суду від 27 червня 2023 року у справі ЄУН №335/4998/22 Провадження №22-ц/807/1119/23, Апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23 листопада 2023 року у цій справі залишено без змін. При цьому судом також встановлено що 02 вересня 2022 року укладено договір купівлі-продажу 2343/2022/3373691 транспортного засобу, згідно якого [PERSON] продав [PERSON] за 106713 гривень автомобіль DAEWOO LANOS 2003 року випуску, VIN: [NUMBER] (номер кузова (шасі, рама): [NUMBER] . Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання такого договору недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). За своїм змістом договір купівлі-продажу є двостороннім, консенсуальним та відплатним правочином, метою якого є відчуження майна від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні. Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У статті 215 ЦК України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 зазначено таке: «Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01 червня 2016 року у справі №920/1771/14, від 30 листопада 2016 року у справі № 910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину потрібно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце». Отже, у справах про оспорювання договору за позовом особи, яка не є його стороною, спершу потрібно встановити, яким чином договір порушує (зачіпає) її права та законні інтереси. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Боржник, який відчужує майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості, або виникнення у нього обов`язку зі сплати боргу, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України). Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19). Крім того, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц, провадження № 61-15813сво18, зазначено, що «поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом». Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника. В ході розгляду судом було встановлено, що боржнику [PERSON] було достовірно відомо про подання до нього позову про стягнення спричиненої шкоди у цивільний справі ЄУН №335/4998/22 Провадження №2/335/2432/2022, про що свідчить заявлене ним 01 вересня 2022 року клопотання на адресу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя про відкладення розгляду цивільної справи. Однак вже наступного дня, 02 вересня 2022 року [PERSON] укладає правочин по відчуженню свого майна. Крім того, відчуження майна відбулось на користь дружини [PERSON] - [PERSON] , які перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 серпня 2015 року по цей час. За таких обставин суд погоджується зі стороною позивача, що правочин між відповідачами направлений на уникнення відповідачем [PERSON] негативних наслідків для себе у випадку невиконання судового рішення про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Той факт, що на час укладення договору купівлі-продажу між відповідачами (02 вересня 2022 року) ще не було ухвалено рішення суду про стягнення шкоди (23 листопада 2022 року) та автомобіль не перебував під арештом, не впливає на наявність наміру відповідачів до уникнення цивільно-правової відповідальності, оскільки їм вже було відома про матеріальні претензії позивача. Аналогійний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 161/12564/21 (провадження № 61-10546св22), в якому, зокрема, зазначено таке: «суди при задоволенні позовних вимог про визнання недійсними оспорюваних правочинів та їх кваліфікацію як фраудаторних, обґрунтовано вважали, що: приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення договору дарування та купівлі продажу) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди)… За таких обставин, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved