Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суд з позовом про зобов`язання вчинити певні дії, усунення перешкод в користуванні власністю та відшкодування збитків. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що його покійний батько - [PERSON] був членом Гаражного кооперативу «Вигурівщина» (надалі ГК «Вигурівщина») згідно з рішенням загальних зборів (зборів уповноважених) гаражного кооперативу, протокол №1 від 24.01.1988 та власником гаражного боксу № [NUMBER] , ряд 13 , загальною площею 40,3кв.м за адресою: [ADDRESS] . Сума пайового внеску за гаражний бокс в розмірі 1550 карбованців була сплачена 26.04.1988. В подальшому, 27.12.2019 ГК «Вигурівщина» видав [PERSON] відповідну довідку № 74/12 для оформлення права власності. На підставі даної довідки Київське міське БТІ завела інвентаризаційну справу №148656. Станом на 01.02.2017 був виготовлений технічний паспорт. Київське міське БТІ видало довідку про те, що гаражний бокс № [NUMBER] в ГК «Вигурівщина» за адресою: м. Київ, вулиця Електротехнічна, 74 ні за ким не зареєстрований. З невідомих причин [PERSON] не завершив процедуру державної реєстрації свого права власності на гараж № [NUMBER] в ГК «Вигурівщина» . [INFO] [PERSON] помер та після його смерті заведена спадкова справа №5/2022 від 27.07.2022. Станом на 01.03.2023 спадкоємцями, які подали заяву про прийняття спадщини є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Спадкоємці вирішили розподілити спадкове майно в натурі та уклавши договір про поділ спадкового майна та оформити окремі об`єкти спадкового майна одразу на окремих власників. Так гараж № [NUMBER] в ГК «Вигурівщина» за адресою: м. Київ, вул. Електротехнічна, 74 переходить у власність позивача, але цьому заважала відсутність реєстрації права власності на гараж за померлим [PERSON] . Приватний нотаріус Галаган О.В. звернулась до ГК «Вигурівщина» із запитом про надання відповідної довідки про членство померлого в ГК «Вигурівщина», однак голова кооперативу відмовив у видачі довідки. Таким чином відсутність у позивача довідки про членство його померлого батька в ГК «Вигурівщина», позбавляє його можливості належним чином оформити свої спадкові права на гараж № [NUMBER] в ГК «Вигурівщина» за адресою: м. Київ, вул. Електротехнічна, 74. На підставі вищенаведеного позивач просить зобов`язати ГК «Вигурівщина» надати позивачу Довідку про членство [PERSON] в ГК «Вигурівщина» з зазначенням суми та дати внесення ним пайового внеску за гараж в повному обсязі, дати та номера рішення Київської міської ради про відведення земельної ділянки для будівництва гаражів та її кадастровий номер, дати введення гаражного кооперативу «Вигурівщина» в експлуатацію, завірену підписами голови кооперативу та бухгалтера з прикладанням печатки. Зобов`язати ГК «Вигурівщина» звільнити доступ до гаражного боксу № [NUMBER] в ГК «Вигурівщина» за адресою: м.Київ, вул. Електротехнічна, 74 . Заборонити ГК «Вигурівщина» чинити перешкоди позивачу в користування гаражним боксом № [NUMBER] в ГК «Вигурівщина» за адресою: м. Київ, вулиця Електротехнічна, 74 . Стягнути з ГК «Вигурівщина» на користь позивача завдані збитки в розмірі 8000,00грн та покласти судові витрати на ГК «Вигурівщина». Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17.03.2023 відкрито провадження у справі. Призначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Від ГК «Вигурівщина» 10.04.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що позивачем не наводиться нормативне обґрунтування про наявний обов`язок гаражного кооперативу надати довідку про членство у кооперативі разом із іншими відомостями, про які вказано у позові. Вказують, якщо зацікавлена особа вважає себе членом кооперативу або його спадкоємцем, вона має володіти відповідними підтверджуючими документами щодо свого статусу. У відзиві зазначено, що згідно з даними журналу обліку членів кооперативу, що ведеться у кооперативі, запис щодо прийняття померлого [PERSON] в члени кооперативу відсутні. Також відсутні відомості про сплату пайових та вступних внесків, а отже відсутні підстави для задоволення позовної вимоги щодо надання кооперативом довідки про членство в кооперативі померлого [PERSON] . Представник ГК «Вигурівщина» у відзиві також зазначає, що внесення спадкоємцем пайового внеску у повному обсязі є вирішальною підставою для включення гаражного боксу до складу спадщини, а не сама по собі довідка про членство у кооперативі. А тому відсутність пайового внеску [PERSON] виключає можливість включення гаражу № [NUMBER] до складу спадкового майна. Що стосується протоколу № 1 від 24.01.1988, на який посилається позивач, то відповідно до цього протоколу відбулось створення кооперативу, а не обрання його членів. А довідка від 27.12.2017 видана [PERSON] для оформлення права власності, колишнім головою кооперативу та колишнім бухгалтером очевидно містять недостовірні відомості. Щодо перешкод у доступі до гаражу та на територію кооперативу, представник відповідача зазначає, що позивач замовчує дійсні причини вжиття таких заходів з боку кооперативу. Оскільки позивачем 27.07.2022 було подано заяву про прийняття в члени кооперативу після смерті батька [PERSON] . Однак при цьому ідентичні заяви були подані іншими спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] . Тому кооперативу не зрозуміло, хто саме вважає себе спадкоємцем на гараж № [NUMBER] . Крім того, Договір укладений між спадкодавцями про поділ спадкового майна кооперативу не надано. А тому саме невизначеність в цьому питанні вимагає вжиття додаткових заходів щодо збереження майна на території кооперативу, задля уникнення у майбутньому будь-яких майнових претензій спадкоємців до кооперативу. У своєму відзиві вказують, що позивачем не надано доказів щодо сплати коштів за договором оренди, які він вважає збитками. На підставі вищенаведеного просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Від представника позивача [PERSON] - адвоката Маляренко Т.С., 17.04.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого наводиться нормативне обґрунтування позовних вимог. Крім того, у відповідь на відзив зазначається, що підтверджуючі документи стосовного того, що померлий [PERSON] був членом кооперативу повинні зберігатись у відповідача. Вказують, що є відкрите кримінальне провадження ЄРДР № 12021100030001650 від 18.06.2021 за ч. 2 ст. 357 КК України, стосовно захоплення адміністративної будівлі ГК «Вигурівщина» 29.05.2021 та знищення документів, тощо. Зазначають, що Господарським судом м. Києва розглядається справа № 910/12005/22 щодо законності обрання та призначення [PERSON] головою кооперативу у вересні 2021 року. Також зазначають, що впродовж 30 років люди не мали проблем з отримання довідок та з діяльністю самого кооперативу до появи у 2021 році [PERSON] . На підтвердження того, що померлий був членом ГК «Вигурівщина» надають копію протоколу зборів членів ГК «Вигурівщина» від 10.01.2004. Від ГК «Вигурівщина» 24.04. 2023 до суду надійшли заперечення щодо відповіді позивача на відзив, відповідно до якої зазначено, що [PERSON] на законних підставах став головою кооперативу та рішенням Господарського суду м. Києва від 17.04.2023 у справі № 910/12005/22 відмовлено у задоволенні позову про визнання недійсним та скасування рішень позачергових зборів членів кооперативу, у тому числі щодо обрання [PERSON] головою кооперативу, оформлених протоколом № 1 від 11.09.2021. Представник ГК «Вигурівщина», зазначає, що у кооперативу відсутня копія протоколу зборів членів ГК «Вигурівщина» від 10.01.2004, хоча за змістом має зберігатись в кооперативі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05.05.2023 призначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Галаган О.В. 15.05.2023 до суду надійшли письмові пояснення, відповідно до яких зазначено, що нею 27.07.2022 заведено спадкову справу № 5/2022 після померлого [INFO] [PERSON] . З метою реалізації спадкоємцями свого права на спадкування та реєстрації права власності на нерухоме майно, на підставі ст. 46 Закон України «Про нотаріат», 27.07.2022 було надіслано до ГК «Вигурівщина» запит з вимогою надати Довідку про членство [PERSON] в кооперативі, який є власником гаража № [NUMBER] , ряд 13 про суму та дату внесення ним пайового внеску за гараж в повному обсязі, про підставу відведення земельної ділянки для будівництва гаражів та її кадастровий номер. На запит нотаріуса ГК «Вигурівщина» 04.08.2022 надав Довідку №14 в якій Голова кооперативу Шкумат В. зазначив, що не може стверджувати, що [PERSON] є дійсним членом кооперативу та власником гаража № [NUMBER] , ряд 13 . Однак позивачем, до позовної заяви додано копію Довідки № 74/12 видану [PERSON] 27.12.2016 про те, що [PERSON] є членом ГК «Вигурівщина» та пайовий внесок в сумі 1550 карбованців сплачено ним в повному обсязі 26.04.1988. А отже зазначає, що [PERSON] у відповідь на запит нотаріуса надав завідомо неправдиву інформацію, чим порушив Закон України «Про нотаріат» та надані громадянам України гарантії щодо права володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. На підставі вищевикладеного просить врахувати при розгляді справи її пояснення. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06.07.2017 витребувано у Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» належним чином завірену копію інвентаризаційної справи № 148656 на гаражний бокс № [NUMBER] , ряд 13 , Гаражного кооперативу «Вигурівщина», за адресою: м.Київ, вулиця Електротехнічна, 74 . Від Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 31.07.2023 надійшла копію інвентаризаційної справи № 148656 на гаражний бокс № [NUMBER] , в якій, зокрема міститься Довідка від 27.12.2019 видана [PERSON] кооперативом «Вигурівщина», що він є власником гаражного боксу № [NUMBER] та сума пайового внеску за гаражний бокс в розмірі 1550крб сплачена 26.04.1988 в повному обсязі. Рішення ВК Київміськради про відведення земельної ділянки для будівництва гаражів від 28.12.2004. Гаражний бокс № [NUMBER] побудовано господарчим способом та введений в експлуатацію 27.12.1990. Від представника позивача [PERSON] - адвоката Маляренко Т.С. 31.10.2023 до суду надійшла заява (пояснення) відповідно до якого наводиться нормативне обґрунтування позовних вимог. Зазначено, що відповідно до довідки від 27.12.2016 сума пайового внеску за гаражний бокс в розмірі 1550крб була сплачена 26.04.1988, тобто пай сплачений. А отже член ГБК, який повністю вніс пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності за це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд. Вказують, що позиція відповідача щодо підроблення Довідки від 27.12.2016 необґрунтована та не підкріплена жодним документом. У поясненнях також зазначено, що після смерті [PERSON] кооператив відразу заблокував вхід в гараж та заборонило вхід на територію кооперативу його спадкоємцям. 27.07.2022 позивач подав до ГК «Вигурівщина» заяву про прийняття його в члени кооперативу після смерті батька, який був членом кооперативу та власником гаражу № [NUMBER] . Листом від 05.08.2022 ГК «Вигурівщина» зазначило, що позивача прийнято в кандидати у члени кооперативу «Вигурівщина» та роз`яснило про необхідність сплатити вступного та членського внесків, які в подальшому було сплачено позивачем. Станом на зараз позивач продовжує сплачувати членські внески, про те його не допускають, мотивуючи тим, що його батько не був членом гаражного кооперативу. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Маляренко Т.С. в судовому засіданні 31.10.2023 позов підтримували в повному обсязі та просили його задовольнити. Представник ГК «Вигурівщина» - адвокат Руденко О.О. в судовому засіданні 31.10.2023 позов не визнавав. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Третя особи без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] в судовому засіданні 31.10.2023 позов підтримувала в повному обсязі та просила його задовольнити. Третя особи без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] в судове засідання, призначене на 31.10.2023 не з`явилась. В матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без її участі, позов просить задовольнити в повному обсязі. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Галаган Оксана Валеріївна в судове засідання, призначене на 31.10.2023 не з`явилась. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі. Позов про зобов`язання вчинити певні дії, усунення перешкод в користуванні власністю та відшкодування збитків підтримує. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, вислухавши учасників справи, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. Гаражний кооператив «Вигурівщина» є юридичною особою, основний вид діяльності: Допоміжне обслуговування наземного транспорту, ЄДРПОУ 21564712. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] , є рідним сином померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до Довідки щодо заведення спадкової справи та склад спадкоємців, виданої [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Галаган О.В. вбачається, що на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , 27.07.2022 заведено спадкову справу № 5/2022. Станом на 01.03.2023 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями [PERSON] та особами, які подали заяви про прийняття спадщини. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Галаган О.В., з метою реалізації спадкоємцями свого права на спадкування та реєстрації права власності на нерухоме майно, на підставі ст. 46 Закон України «Про нотаріат», 27.07.2022 до ГК «Вигурівщина» було направлено запит № 25/02-14 з вимогою надати Довідку про членство [PERSON] в кооперативі, який є власником гаража № [NUMBER] , ряд 13 про суму, дату внесення ним пайового внеску за гараж в повному обсязі, про підставу відведення земельної ділянки для будівництва гаражів та її кадастровий номер. Гаражним кооперативом «Вигурівщина», відповідно до Довідки Вих. № 14 від 04.08.2022 Приватному нотаріусу Галаган О.В. на запит № 25/02-14 надано відповідь, відповідно до якої вбачається, що гаражний бокс № [NUMBER] рахується за померлим [PERSON] з 1994 року, але в межах своєї компетенції не можуть стверджувати, що [PERSON] був дійсним членом кооперативу, тому що в його особовій справі відсутні підтверджуючі цей факт документи, а саме: немає заяви про вступ в члени кооперативу та відмітки про видачу йому членської книжки на підставі протоколів загальних зборів та немає ніяких підтверджуючих документів про сплату пайових та вступних внесків. Також немає ніяких підстав стверджувати, що [PERSON] був власником гаражного боксу № [NUMBER] , або мав право на власність відповідно до Закону України «Про кооперацію». Відповідно до копії картки гаражного боксу, заведену на ім`я [PERSON] , за ним рахується гаражний бокс № [NUMBER] . Перший запис в картці датований 1994 роком. В картці наявні записи про сплачені членські внески з 1994 по 2022 роки. До того ж до матеріалів справи доданий Протокол № 1 від 24.01.1988 загальних зборів громадян - особистих власників автомобілів, бажаючих вступити в (кооператив) члени гаражнобудівельного кооперативу. Відповідно до порядку денного поставлено два питання: 1. Інформація ТОВ (назва товариства закрита) про проведену роботу ініціативної групи. 2. Прийняття статуту кооперативу «Вигурівщина» по будівництві автостоянки с правом встановлення зборно-каркасних гаражів по вулиці Електротехнічній, житловий масив Вигурівщина-Троєщина . Інформація щодо членства [PERSON] в ГК «Вигурівщина» в даному протоколі - відсутня. Згідно із Протоколу зборів членів ГК «Вигурівщина» гаражних боксів №601-620 від 10.01.2004 про обрання уповноваженого, вбачається, що в додатку до протоколу під № 614 Зазначений [PERSON] . З матеріалів справи встановлено, що 26.07.2022 [PERSON] звернувся з заявою до Голови Правління ГК «Вигурівщина» про прийняття його в члени кооперативу після смерті батька [PERSON] , який був членом кооперативу та власником гаражу № [NUMBER] . Також з аналогічними заявами від 26.07.2022, після смерті [PERSON] , до Голови Правління ГК «Вигурівщина» звернулись [PERSON] (дружина) та [PERSON] (дочка). Листом від 05.08.2022 № 26/02-104 ГК «Вигурівщина» повідомив [PERSON] , що його заява про вступ до кооперативу розглянута на засіданні правління ГК «Вигурівщина» та прийнято рішення про прийом його кандидатом у члени кооперативу ГК «Вигурівщина». Роз`яснено про необхідність сплатити 4000,00грн вступного внеску та зробити платіж за три місяці наперед членських внесків (членський внесок 360,00грн). Відповідно до копії квитанції № EPMX-P6CM-8K9K-M99A від 11.08.2022, позивач [PERSON] сплатив вступний внесок на членство у гаражному кооперативі «Вигурівщина» в розмірі 4000,00грн Згідно із квитанцій № XK1T-EP3M-BA3C-6366 від 11.08.2022, № 2M9B-E1B9-594C-A6B0 від 11.08.2022, № H3XH-B3H6-775P-5AX7 від 15.08.2022, [PERSON] сплатив членські внески за серпень, вересень, жовтень, листопад 2022 року. На адвокатський запит адвоката Маляренко Т.С. до ГК «Вигурівщина» від 22.12.2022 про надання Довідки про членство [PERSON] в кооперативі, про суму та дату внесення ним пайового внеску за гараж в повному обсязі, про підставу відведення земельної ділянки для будівництва гаражів та її кадастровий номер - кооператив листом від 09.01.2023 № 2, надана відповідь про розгляд адвокатського запиту. Відповідно до відповіді вбачається, що стверджувати, про те що покійний [PERSON] був дійсним членом кооперативу не можливо через відсутність в його особистій справі, що наявна в правління гаражного кооперативу «Вигурівщина», підтверджуючих документів, зокрема заяви про вступ в члени кооперативу та відмітки про видачу йому членської книжки на підставі протоколів загальних зборів членів кооперативу, інформації про сплату ним пайового внеску за гараж № [NUMBER] . Відповідно до копії інвентаризаційної справи № 148656 на гаражний бокс № [NUMBER] , яка надійшла від Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», в справі, зокрема міститься Довідка від 27.12.2019 видана [PERSON] кооперативом «Вигурівщина», що він є власником гаражного боксу № [NUMBER] , ряд 13 , сума пайового внеску за гаражний бокс в розмірі 1550крб сплачена 26.04.1988 в повному обсязі. Рішення ВК Київміськради про відведення земельної ділянки для будівництва гаражів від 28.12.2004. Гаражний бокс № [NUMBER] побудовано господарчим способом та введений в експлуатацію 27.07.1990. Отже судом встановлено, що за час життя [PERSON] була отримана довідка від 27.12.2016, підписана головою правління ГК «Вигурівщина» В.Ф. - Гіленок та бухгалтером - І.О. Рябушева, із зазначенням, що довідка видана для оформлення права власності. Зокрема всі належні документи були подані до Київського міського бюро технічної інвентаризації, дата створення інвентаризаційної справи №148656 від 02.02.2017. Також в матеріалах справи наявний технічний паспорт на гараж № [NUMBER] , рід 13 в ГК «Вигурівщина» по вул. Електротехнічна буд. 74 в м. Києві , зроблений на замовлення [PERSON] 01.02.2017. Згідно із інформаційної довідки від 21.02.2017 № ГЖ-2017 № 262, виданої [PERSON] , Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», гаражний бокс № [NUMBER] , ряд 13 в ГК «Вигурівщина» по вулиці Електротехнічна, 74, на праві власності не зареєстрований. Отже причина чому [PERSON] за життя не було отримано свідоцтво права власності на гараж, відповідно до чинного законодавства на той час, учасниками справи не пояснено, а судом не встановлено, оскільки будь-яких доказів матеріали справи не містять. Позивачем до матеріалів справи додано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, відповідно до якого [PERSON] належить автомобіль марки «Opel», державний номер [NUMBER] . Також додано Договір оренди від 19.07.2022 укладеного між [PERSON] та [PERSON] про те, що орендар бере у тимчасове користування приміщення гараж № [NUMBER] по вулиці Електротехнічній, б/н ГК «Вигурівщина» , терміном на один рік з 20.07.2022 по 19.07.2023. Орендна плата складає 1000,00грн на місяць. До того ж в матеріалах справи міститься вступна та резолютивна частина рішення Господарського суду м. Києва від 17.04.2023 по справі № 910/12005/22 про визнання недійним та скасування рішення позачергових Загальних зборів членів гаражного кооперативу «Вигурівщина», оформлених протоколом № 1 від 11.09.2021, відповідно до якої в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про кооперацію», пай - майновий поворотний внесок члена (асоційованого члена) кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки; вступний внесок - грошовий чи інший майновий неповоротний внесок, який зобов`язана сплатити особа у разі вступу до кооперативної організації. Згідно із ст. 11 Закону України «Про кооперацію», вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу. Відповідно до статті 4 Закону України "Про кооперацію" кооперація базується на таких основних принципах: добровільності вступу та безперешкодного виходу? з кооперативної організації; соціальної справедливості, взаємодопомоги та співробітництва; рівного права голосу під час прийняття рішень (один член кооперативу - один голос); вільного вибору напрямів і видів діяльності; демократичного контролю за діяльністю кооперативних організацій та їх посадових осіб з боку членів кооперативних організацій; безпосередньої участі членів кооперативної організації у її діяльності. Згідно зі статтею 6 Закону України "Про кооперацію" кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу (частина перша статті 10 Закону України "Про кооперацію"). Вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу (статті 11 Закону України "Про кооперацію"). Згідно зі статтею 19 Закону України "Про кооперацію" кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом. Частинами першою, другою статті 19-1 Закону України "Про кооперацію" визначено, що член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - розпорядження квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. В разі викупу квартири, дачі, гаража споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Як убачається із листа від 05.08.2022 №26/02-14, порядок прийняття до кооперативу є рішення правління чи голови кооперативу, що затверджено Статутом кооперативу. Відповідно до пунктів 5.2. та 5.9. Статуту, Спадкоємці - члени родини померлого члена кооперативу мають виключне право на вступ до Кооперативу. Спадкоємці набувають членство в кооперативі з моменту подачі заяви щодо вступу в Кооператив, яка надалі затверджується на Загальних зборів (зборів Уповноважених) членів кооперативу, та зобов`язані сплатити вступний внесок у порядку та розмірах, визначених цим Статутом, Загальними зборами (зборами Уповноважених) членів Кооперативу. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України, регламентує, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи, або оголошення її померлою (ст. 1220 ЦК України) Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Стаття 67 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Відповідно до п. 4.1, 4.9, 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, При видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва. Свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. За нормою ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Підстави набуття права власності поділяють на первісні та похідні. Первісними підставами є такі, за яких право власності на річ виникає у суб`єкта вперше. До первісних способів набуття права власності належать, зокрема, виготовлення або створення нової речі (виробництво). Похідними підставами набуття права власності вважаються такі, за яких право власності у суб`єкта виникає внаслідок волевиявлення попереднього власника (купівля-продаж, поставка, дарування, міна та інші договори щодо передачі майна у власність, а також спадкування за заповітом). Статтею 392 Цивільного кодексу України регламентовано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання, у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Отже позивачем не наводиться нормативне обґрунтування про наявний обов`язок гаражного кооперативу надати йому довідку про членство у кооперативі його покійного батька, також інші відомості, про які вказано саме у позовній заяві. Відповідно, позивач має володіти відповідними підтверджуючими документами щодо свого статусу. Відповідач не заперечує, що гаражний бокс № [NUMBER] рахується за покійним [PERSON] , проте за відсутності відповідних підтверджуючих документів не вправі видавати довідку, що є предметом позову. На запит нотаріуса відповідач надав вичерпну відповідь щодо можливості надати довідку про членство покійного [PERSON] в ГК «Вигурівщина». Однак суду не надано документів щодо дій нотаріуса по відношенню до спадкової маси після померлого [PERSON] . Докази, надані стороною позивача, а саме квитанції про сплату позивачем вступного та членського внеску, не є належним доказом щодо отримання довідки про членства його покійного батька. Згідно із п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов`язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» №5 від 28 червня 1991 року, у справах про право на пай і на гараж судам належить виходити з того, що член ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені ст. 15 Закону України «Про власність». Отже стороною позивача не надано жодних документів, що можуть свідчити про наявність у позивача майнових прав на гараж як спадкоємця [PERSON] , або інші підстави бути членом кооперативу відповідно до Закону України "Про кооперацію". Стаття 15 ЦК України, регламентує, що кожна особа, права якої порушено, не визнано або оспорено має право на захист такого права. Отже, підставою звернення до суду є наявність порушеного, не визнаного або оспорюваного права та інтересу. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Статтею 16 ЦК України визначено захист цивільних прав та інтересів судом. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Одним з таких способів є визнання права. Такий спосіб захисту застосовується у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою або у разі відсутності у неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст. 2 ЦПК України). Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). З системного аналізу норм цивільного та цивільного процесуального закону можна зробити висновок, що позивачем є особа, яка звернулася до суду у встановленому законом порядку та стверджує про порушення, невизнання або оспорювання своїх прав, свобод чи інтересів іншими учасниками цивільних відносин, а відповідач - це особа, у якої існує зв`язок із предметом позову і яка має нести установлену договором або законом відповідальність, при цьому позивач на власний розсуд визначає особу, до якої пред`являє вимоги. Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в своєму Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Суд зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, який стверджує про їх порушення. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16 і підстави для відступлення від неї відсутні. Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (рішення у справі «Скордіно проти Італії» (8согбіпо v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 201 Ороку, яке набуло статусу остаточного 14 січня 201Іроку). Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Конституція України, проголосивши Україну соціальною, правовою державою, визначила зміст і спрямованість діяльності держави, зокрема її обов`язок щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав і свобод людини (статті 1,3 Конституції України). Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо зобов`язання кооператив видати довідку необґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки представником позивача не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 76-79 та 81 ЦПК України. До того ж, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для його задоволення, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову в частині зобов`язання звільнити доступ до гаражу № [NUMBER] та не чинити перешкоди в користуванні гаражем, не ґрунтуються на встановлених нормах цивільного законодавства України, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не доведені позивачем належними та достатніми доказами, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині. Оскільки вимога позивача про стягнення завданих збитків є похідною від інших позовних вимог, вона задоволенню також не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача. Таким чином, оскільки в позові відмовлено повністю, всі судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed