Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

У серпні 2023 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив зняти арешт з квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що був накладений постановою ДВС Обухівського районного управління юстиції бн від 31.01.2006 року. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що згідно з інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що на вказану квартиру накладено арешт. Інформація про підстави відкриття виконавчого провадження у нього відсутня. Третя особа повідомила, що надати будь-яку інформацію нема можливості оскільки виконавче провадження знищене. Ухвалою судді від 14.08.2023 року відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд. 06.09.2023 року представник Української державної нотаріальної контори направив до суду лист про розгляд справи без їх участі, додав копію постанови про арешт майна боржника, при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Позивач в судове засідання не з`явився, представник подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, клопотань, заяв до суду не направила. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 \~ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень\~ЦПК України\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.\~\~ Рішенням Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання. Одним із таких прикладів, коли поведінка заявників стала однією з причин затягування розгляду справи, є рішення Європейського суду з прав людини «Чікоста і Віола проти Італії». Відповідно до ч. 5,6\~ст. 263 ЦПК України\~обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши письмові докази приходить до висновку, що позовні вимоги\~ підлягають задоволенню\~ з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є користувачем квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі ордеру на жиле приміщення, отриманого 26.12.1991 року. Як вбачається із інформаційної довідки, постановою ДВС Обухівського РУЮ від 31.01.2006 року, без номеру, накладено арешт на належне майно позивача, заявник Українська міська державна нотаріальна контора. Із відповіді Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області від 14.06.2023 року №29626/10 вбачається, що відомості про накладення арешту на майно відсутні, оскільки відповідно до інструкції з діловодства виконавчі провадження перебувають на зберіганні в архіві три роки після чого знищуються. Для вирішення питання про звільнення майна з-під арешту запропоновано звернутися до суду. Із наданих нотаріальною конторою документів вбачається, що арешт на вказану квартиру накладено постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №334 дв-3 від 31.01.2006 в рамках забезпечення позову Ворошиловського райсуду м. Донецька за позовом, звернутим не до самого позивача, а його сина ФОП [PERSON] , [INFO] . Відповідно ч.ч. 1, 2ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Будь-які відомості щодо розгляду справи чи винесення рішення відсутні. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 19 ч.2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. У відповідності зі\~ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ч.1\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п.1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону Відповідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ст. 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно до вимог\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Враховуючи те, що відсутні відкриті виконавчі провадження стосовно [PERSON] то суд вважає, що підстав для подальшого обтяження майна на даний час немає. Постановою Верховного суду від 22.12.2021 року у справі № 645/6694/15-ц надано правову позицію згідно якої наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувана, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення позивача до суду, за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується його право користування та володіння, внаслідок чого останній позбавлений змоги реалізувати свої права та в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому позовні вимоги є законними та обґрунтованими. Таким чином, суд вважає, що в ході судового розгляду доводи позивача, знайшли своє підтвердження. Враховуючи наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього, що порушує право користування позивача, який внаслідок арешту, накладеного за зобов`язаннями іншої особи, не може реалізовувати свої права, в тому числі права на приватизації майна, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає до задоволення. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved