Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

У листопаді 2022 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача у якому просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що 03.06.2016 між нею - [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у місті Києві. Від шлюбу у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано на підставі рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08.09.2019. Після розірвання шлюбу дитина - [PERSON] залишилися проживати спільно із мамою, спору між позивачем та відповідачем щодо визначення місця проживання дитини не було та батько дитини не заперечував щодо проживання дитини спільно із матір`ю. 04.01.2020 [PERSON] змінила прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] », про що Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зроблено відповідний актовий запис № 3 від 04.01.2020. 27 вересня 2019 Оболонським районним судом міста Києва задоволено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання на утримання неповнолітньої доньки: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 02 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. За заявою [PERSON] від 04.03.2020 Солом`янським РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження щодо стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання на утримання неповнолітньої доньки: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 02 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно відповіді на адвокатський запит № 12 від 23.09.2022Солом`янський РВ ДВС у м. Києві ЦМУЮ (м. Київ) щодо заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів повідомив, що станом на 06.10.2022 наявна заборгованість зі сплати аліментів з дня пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання становить 236 797, 49 гривень. При цьому відповідач з вересня 2019 року ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме: не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, навчанням, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Окрім того, позивач звертає увагу суду на те що за даними порталу Судової влади України за запитом - « [PERSON] » знайдено три рішення різних судів України стовно останнього. Так, постанова Оболонського районного суду міста Києва від 01.07.2020, справа № 756/6409/20 згідно якої визнано «Особу-1» винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого, ч. 1 ст. 130 КУпАП, за яким накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень 00 (нуль) копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Згідно з обставинами справи [PERSON] , керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння. Постанова Вінницького районного суду Вінницької області від 12.05.2021 справа № 128/856/21 відповідно до якої визнано винним «Особу -1» винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого, ч. 2 ст. 130 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень на користь держави із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки без оплатного вилучення транспортного засобу. Згідно з обставинами справи [PERSON] , керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння. Постанова Шевченківського районного суду міста Києва від 11.05.2021 справа № 761/14970/21 відповідно до якої «Особу-1» винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого, ч. 2 ст. 130 КУпАП,та накладено на нього стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) років. Згідно з обставинами справи [PERSON] , керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння. З урахуванням викладеного вище позивач просила позовні вимоги задовольнити. 15.11.2022 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Усатовій І.А. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30.11.2022 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду у підготовчому засіданні у порядку загального позовного провадження. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив на позов. 16 лютого 2023 ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва задоволено клопотання представника позивача - адвоката Ю. Панчука та залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Службу у справах дітей та сім`ї Вишгородської міської ради Київської області. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.09.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засіданні позивач та представник позивача не з`явилися. Від представника позивача до суду надійшла заява, з якої вбачається, що позовні вимоги підтримує, просить розглядати справу без їх участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася в порядку, передбаченому процесуальним законом. Про причину неявки суд до відома не поставив. Судова повістка, яка направлялась відповідачу за зареєстрованим місцем проживання, повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк відповідач не подав. Треті особи у судове засідання також не з`явилися. На адресу суду надійшов висновок Служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав батька [PERSON] по відношенню до його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а також заява про розгляд справи без участі представника Служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської міської ради. 31.10.2023 на адресу суду надійшла заява представника позивача - адвоката Ю. Панчука про зміну анкетних даних, відповідно до якої встановлено, що позивач [PERSON] на момент розгляду справи у суді 06 вересня 2023 зареєструвала шлюб із [PERSON] , про що Вишгородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ), зроблено відповідний актовий запис за № 271. Прізвище після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила на [PERSON], у зв`язку з чим просила суд змінити прізвище позивача « [PERSON] » та « [PERSON] » та в подальшому при винесенні ухвал чи рішень зазначати позивачем - [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04 квітня 2017 виданого Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 995. У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З матеріалів справи вбачається, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки - [PERSON] , [INFO] , оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не приймає участі в її вихованні та матеріально не забезпечує. Так, відповідно до виданої ТОВ «Заклад дошкільної освіти «Смартіс» характеристики [PERSON] , мати приділяє належну увагу вихованню, активно цікавиться навчанням дитини, прислухається до порад вихователя. На свята, збори мама завжди приходить сама. Колектив дитячого садочку ТОВ «ЗДО «Смартіс» з татом [PERSON] не знайомий. За час навального процесу ніразу не з`явився. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 61729641, виданого Солом`янським РВ ДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ), заборгованість [PERSON] станом на 01.09.2023 становить 315 069 гривень 82 копійок. З наявних у матеріалах справи розрахунків заборгованості від 06.10.2022 та 06.09.2023 вбачається, що [PERSON] за період з липня 2019 року по серпень 2023 року жодного разу не було сплачено аліментів. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Вишгородської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] , батьківських прав по відношенню до його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Суд вважає Висновок органу опіки та піклування вишгородської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дитини [PERSON] , [INFO] і узгоджується з дослідженими в суді матеріалами справи. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Оцінюючи матеріали справи в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач, як батько, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, долею доньки не цікавиться та про неї не піклується. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 992,40 грн.

Outcome: approved