Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом про визнання протиправними дії КП "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради щодо нарахування коштів за обслуговування внутрішньо будинкових систем багатоквартирного будинку за опалення у розмірі 5 505, 68 грн. за опалювальний період з 03 листопада 2020 року по 01 травня 2023 року та зобов`язання припинити нарахування коштів за вказані послуги. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що [PERSON] є власником житла розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договором купівлі - продажу квартири від 01 лютого 2019 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності. На виконання рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області за № 446 від 11 липня 2019 року вищенаведену квартиру відключено від мережі централізованого опалення. Після закінчення цьогорічного опалювального сезону відповідачем у лютому місяці зараховано плату за опалення під`їзду в багатоповерховому будинку у розмірі 5505, 68 грн. Не погоджується з діями відповідача в особі КП "Теплококомуненерго" Олександрійської міської ради оскільки квартира відключена від системи централізованого теплопостачання та встановлено автономне опалення, нарахування вартості послуг з теплопостачання місць загального користування є порушенням прав споживача житлово-комунальних послуг у зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача КП "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради у відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] , обґрунтовуючи заперечення посилаючись на те, що підприємство здійснює свою діяльність в межах норм діючого законодавства України не порушуючи прав всіх категорій споживачів. Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України, ЗУ «Про житлово - комунальні послуги», ЗУ «Про теплопостачання», Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою КМУ за № 1198 від 03 жовтня 2007 року. Відповідачем за період з листопада 2020 року по травень 2023 року [PERSON] , особовий рахунок [NUMBER] нараховано 5528,48 грн. з яких 5090, 10 грн. плата за забезпечення загально будинкових потреб, транзит теплової енергії та 438, 38 грн. плати за абонентське обслуговування. У зв`язку із монтажем 01 жовтня 2019 року індивідуальної системи опалення в квартирі [ADDRESS] за адресою позивача були відключені опалювальні прилади від системи централізованого опалення, транзитні стояки які проходять через вищевказану квартиру ізольовані, про що був складений акт та підписаний представниками підприємства та [PERSON] . Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про житлово - комунальні» послуги, споживач не звільняється від оплати житлово - комунальних послуг, отриманих ним до укладання відповідного договору. Відокремлення (відключення) від мережі (системи) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання горючої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі - будинки. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до вищезазначеної Методики затвердженої наказом Мінрегіону № 315 від 22 листопада 2018 року. Позивач у судове засідання не прибула, матеріали справи містять заяву від 02 листопада 2023 року про підтримання позовних вимог, задоволення їх судом та розгляд справи без участі [PERSON] . Представник відповідача у судове засідання не з`явився, згідно заяви від 02 листопада 2023 року, заперечував щодо задоволення позову, просив розглянути справу без участі представника КП "Теплокомуненерго". Суд, приймаючи до уваги заяви сторін, відзив на позовну заяву, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, враховує наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі - продажу від 01 лютого 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Стенюхіною І.В., зареєстрованого в реєстрі № 187 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме маймо про реєстрацію права власності (а.с. 3-5). З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області за № 446 від 11 липня 2019 року, наданий дозвіл на відключення споживачів від мережі центрального опалення і гарячого водопостачання, у тому числі і на квартиру [PERSON] , що вбачається з додатку 1 до рішення (а.с. 6,7). Листом КП «Теплокомуненерго» за № 686 від 23 травня 2023 року [PERSON] роз`яснено про підстави нарахування плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку (а.с. 9, 10). Згідно довідки по розрахункам за послуги теплопостачання КП "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради, за період з листопада 2020 року по травень 2023 року позивачу [PERSON] , особовий рахунок [NUMBER] нараховано 5528,48 грн. з яких 5090, 10 грн. плата за забезпечення загально будинкових потреб, транзит теплової енергії та 438, 38 грн. плати за абонентське обслуговування. Вирішуючи питання на предмет задоволення позову, судом враховується наступне. Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359, якою встановлено порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (втратила чинність 25 січня 2019 року) та Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, якою встановлено порядок визначення обсягів спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Тлумачення частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу). У тексті Закону України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу) неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти 6, 7, 8 частини першої статті 31). Згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень статті 10 цього Закону, а також прийняти рішення про незастосування положень частини п`ятої статті 10 цього Закону при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі. Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 529/613/17-ц (провадження № 61-1716сво17). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Положеннями частини першої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. Пунктом 18 Правил визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Згідно з пунктом 28 Правил споживачі, які відмовились від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення МЗК будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 затверджена Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, якою встановлений порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (пункт 1.2. Методики). Згідно з пунктом 2.1.4 Методики загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. При ненаданні послуги з опалення місць загального користування залишається друга частина формули, згідно якої здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. Тобто, якщо один з показників дорівнює нулю, то нарахована платня складається з другого показника. З 25 січня 2019 року почала діяти Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, якою встановлено порядок визначення та розподілу між споживачами обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень. Визначення обсягу теплової енергії, витраченої на опалення МЗК та допоміжних приміщень (QМЗК), здійснюється відповідно до розділу III цієї Методики. Розподіл цього обсягу здійснюється серед споживачів за категоріями приміщень згідно з додатком 1 до цієї Методики пропорційно до їх загальних/опалюваних площ/об`ємів. Як передбачено шостим розділом «Посібника та доповнення до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ 204 Україна 244-94, затвердженим Наказом Держбуду України від 30 лютого 2001 року №82, втрати теплової енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця установки опалювальних приладів відноситься до втрат абонента (споживача). Тому співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. Отже, з наведеного слід зробити висновок про те, що відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців будинку від оплати за опалення місць загального користування будинку. Відповідно до п. 9 Правил надання послуг з управління багатоквартирним будинком та Типового договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, затверджений постановою КМ України № 712 від 05.09.2018р. включає обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо. Одже, обов`язки по утепленню місць загального користування законодавством покладено на власника, балансоутримувача будинку та/або виконавця заходів з утеплення місць загального користування будинку, а не на підприємство, яке не є учасником таких відносин, тому не повинне нести негативні наслідки пов`язані з можливим невиконанням вказаними суб`єктами своїх обов`язків. Нарахування комунальним підприємством витрат відповідно до Методики № 315 проводиться незалежно від стану теплоізоляції трубопроводів підвалу на підставі лише даних про довжину, діаметр трубопроводів, загальну площу будинку, площу квартири власника. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У постановах від 26 вересня 2018 року (справа № 703/58/16-ц) та від 3 жовтня 2019 року (справа № 539/2966/15-ц) Верховний Суд зазначив, що оскільки житло відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку, вона зобов`язана нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, отже, оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування згідно з встановленими тарифами. У постанові Верховного Суду від 7 лютого 2018 року (№ 703/4963/15-ц ) висловлено правову позицію про те, що нарахування оплати за опалення місць загального користування здійснюється відповідно до вимог діючого законодавства та існуючих нормативних документів, відповідачі дану послугу фактично отримують, а тому повинні її оплачувати. Нарахування плати за послугу з централізованого опалення у місцях загального користування проводиться рівномірно на всіх мешканців - користувачів багатоквартирного будинку, незалежно від того, підключений цей мешканець до централізованого опалення чи має індивідуальну систему опалення, що відповідає вимогам Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 № 359. Таким чином, оскільки відповідач є власником квартири у багатоквартирному будинку, вона зобов`язаний оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування такого будинку, які фактично надаються енергопостачальною компанією, незалежно від того, чи підключена квартира відповідача до мережі централізованого опалення, чи ні. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed