Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

21.07.2023р. ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку суброгації (а.с. №4-7). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 26.07.2023р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. № 50). В обґрунтування позовних вимог, представник позивача - Некряч А.В. (діє на підставі довіреності №4 від 09.01.2023р. а.с. №46) посилався на те, що 04.10.2022р. між ПрАТ «СК «УНІКА» та ТОВ «АКСОР ІНДАСТРІЙ, був укладений договір добровільного страхування №005011/4100/0000295, предметом якого є страхування транспортного засобу «Шкода», державний реєстраційний номер [NUMBER] . 09.02.2023р. у м. Дніпро на перехресті вул. Короленка та вул. С.Хороброго відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «ВАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2023р. винним у скоєнні ДТП визнано [PERSON] . Вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Шкода», державний реєстраційний номер [NUMBER] склала 188\~611 грн. 32грн., які у відповідності до умов договору страхування, на підставі страхових актів №8102639754 та №8102639754/ДОП, ПрАТ «СК «Уніка» виплатило, та набуло права зворотної вимоги до страховика винної особи у розмірі виплаченого страхового відшкодування, але у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи. Страховою компанією\~на підставі\~ умов\~договору \~відшкодовано суму\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ 187\~111грн.\~32коп.,\~яку було\~виплачено в\~якості страхового\~відшкодування шляхом\~безготівкового перерахування\~на рахунок\~СТО. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована. Враховуючи наведене, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача в порядку суброгації матеріальну шкоду у розмірі 187\~111 грн. 32 коп. та суму сплаченого судового збору у розмірі 2 806 грн. 67коп. Позивач та його представник про дату та час розгляду справи на 04.10.2023р. та 13.11.2023р. були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи наявні докази (а.с. №52-54, 62-64). 04.10.2023р. та 10.11.2023р. на адресу суду надійшли клопотання представника позивача, в яких представник позивача просив розглянути справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів, а також зазначав, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити (а.с. №58, 68). Відповідач [PERSON] в судові засідання, які призначались на 04.10.2023р. та 13.11.2023р., двічі поспіль не з`явився, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином, а саме за адресою, вказаною у постанові Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, оскільки згідно відомостей Єдиного державного демографічного реєстру від 26.07.2023р. останній зареєстрованим у Дніпропетровській області не значиться (а.с. №48). Конверти з судовими повістками, які були адресовані відповідачу повернулися на адресу суду з відмітками «неправильно зазначена (відсутня) адреса» (а.с. №57, 67). Також, про розгляд справи 04.10.2023р. та 13.11.2023р. відповідач був повідомлений шляхом розміщення оголошень на сайті «Судова влада України» (а.с. №55, 65). З урахуванням положень п. 4 ч. 8, ч.11 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату та час слухання справи. За вищезазначеного, суд ухвалив рішення в судовому засіданні 13.11.2023р. за відсутності обох сторін (їх представників) та без фіксації судового процесу технічними засобами у відповідності до положень ст. 223 та ч.2 ст. 247 ЦПК України. Підстав для ухвалення заочного рішення у справі немає, оскільки відсутня сукупність умов, яка передбачена для заочного розгляду справи частиною 1 статті 280 ЦПК України (в даному випадку, немає згоди представника позивача на ухвалення саме заочного рішення суду). Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України). Судом встановлено, що 04.10.2022р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» та Товариством з обмеженою відповідальністю укладено договір добровільного страхування наземного транспорту\~№005011/4100/0000295, предметом якого було страхування транспортного засобу «Шкода», державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. №13-16). 09.02.2023р. у м. Дніпро на перехресті вул. Короленка та вул. С. Хороброго відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «ВАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . У результаті ДТП було пошкоджено застрахований у ПрAT «СК «УНІКА» автомобіль «Шкода», д/н [NUMBER] , який належить ТОВ «АКСОР ІНДАСТРІ». Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2023р. у адміністративній справі №203/944/23 винним у скоєнні ДТП визнано [PERSON] (а.с. №43). Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст.\~82\~ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди та факти встановлені при розгляді адміністративної справи є преюдиціальними фактами при розгляді цивільної справи. 10.02.2023р. ТОВ «АКСОР ІНДАСТРІ» звернулося до позивача із заявою № 8102639754 про подію, що має ознаки страхового відшкодування, в якій повідомило про настання дорожньо-транспортної пригоди, в ході якої транспортний засіб «Шкода», д/н [NUMBER] , пошкоджено, чим завдано власнику транспортного засобу матеріальної шкоди (а.с. №10). За приписом\~ст. 8 Закону України «Про страхування»\~страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Позивачем, на вимогу виконання умов договору добровільного страхування наземного транспорту №005011/4100/0000295\~від 04.10.2022р., на підставі страхових актів № 8102639754 та № 8102639754/ДОП, було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 187\~111грн. 32коп. ПрАТ\~«СК\~«УНІКА»\~здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 187\~111грн. 32коп., шляхом списання раніше перерахованих безготівкових коштів на рахунок СТО, що підтверджується платіжними інструкціями №075333 від 28.02.2023р. на суму 166\~612грн. 92 коп. та №085618 від 25.04.2023р. на суму 20\~498грн. 40коп. (а.с. №91, 92). Відповідно до\~ст.1166 ЦК України\~майнова шкода, яка була завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із\~ст. 1188 ЦК України\~ шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до вимог\~статті 1192 ЦК України\~з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Стаття 993 ЦК України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таке ж положення закріплено у статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до наведених положень, в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування до страховика переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. За нормою\~ст. 980 ЦК України\~та\~ст. 4 Закону України «Про страхування»\~предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Таким чином,\~Цивільний кодекс України\~та\~Закон України «Про страхування»\~передбачає три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності. Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Отже, регрес, це нове право що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням. А, отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов`язання страховиком суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу. Пунктом 26 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України. Також, у пункті 27 вищезазначеної постанови зазначено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018р. по справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) дійшла висновку про те, що згідно зі ст. 993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання, бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. За таких обставин, оскільки винуватцем ДТП згідно з постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2023р. є відповідач [PERSON] , то на останнього покладена відповідальність за завдані збитки. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована (а.с. №44). Власнику \~транспортного засобу\~«Шкода»,\~д/н\~ [NUMBER] ,\~ТОВ «АКСОР\~ІНДАСТРІ» позивач\~ ПрАТ\~«СК «УНІКА»\~ виплатив страхове відшкодування у розмірі 187 \~111 грн. 32 коп., а тому спірні правовідносини регулюються ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», на підставі яких позивач просить задовольнити його позов. Таким чином, оскільки ПрАТ «СК «УНІКА» виконало\~покладений на\~нього договором\~добровільного страхування\~обов`язок, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума виплаченого страхового відшкодування у розмірі 187\~111 грн. 32 коп. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволені повністю, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 806 грн.67коп. (а.с. № 3) підлягають стягненню з відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved