Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-09 00:00:00

Представник обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що квартира [ADDRESS] , який приєднано до системи централізованого теплопостачання, споживачами якої є відповідачі. На підприємстві позивача на ім`я відповідального наймача відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , що відповідає вищевказаній квартирі та відповідно до якого нараховується плата за теплову енергію. Відповідачі використали надану позивачем послугу для задоволення власних потреб, однак неналежно виконували обов`язки по сплаті послуг з теплопостачання, у зв`язку з чим за ними утворилась заборгованість в сумі 54\~547, 11 грн., з яких: заборгованість за теплову енергію в сумі в сумі 52\~435, 09 грн. за період з 01.10.2016 по 31.05.2023; заборгованість за абонентське обслуговування в сумі 589, 94 грн. за період з 01.10.2020 до 31.05.2023; інфляційні втрати в сумі 1\~195, 68 грн. та 3% річних в сумі 326, 40 грн. за період з 01.01.2021 по 23.02.2022. У судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи в його відсутність, у якій проти винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, повідомлялися про час і місце розгляду справи, причину неявки не повідомили, відзив на позов не надали, у зв`язку з чим судом проведено заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] , є абонентами обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» та мають особовий рахунок № [NUMBER] . Між позивачем і відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з опалення, оскільки позивач фактично надавав відповідачам послуги з опалення, а відповідачі користувались даними послугами для задоволення власних потреб та не відмовлялись від них. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з п. 35 Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» № 830 від 21 серпня 2019 року розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, але відповідач несвоєчасно оплачує спожиті комунальні послуги. Відповідно до ст. 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Приписами ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 13 ЦК України, а саме цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Таким чином, між позивачем та відповідачами виникли відносини, що породжують права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, відповідачі ними користуються. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. У порушення ст.ст. 901, 903 ЦК України відповідачі не здійснюють оплату за надану їм позивачем теплову енергію та мають заборгованість у сумі 52\~435, 09 грн. яка утворилась з 01.10.2016 по 31.05.2023. Отже, з урахуванням наведеного вище, а також приймаючи до уваги, що відповідачі ані відзиву стосовно заявлених позовних вимог, ані доказів стосовно спростування вимог позивача до суду не надали, а тому суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надану йому позивачем теплову енергію в сумі 52\~435, 09 грн. яка утворилась з 01.10.2016 по 31.05.2023. Статтею 625 ЦК України передбачена цивільна-правова відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання і зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Рахунок розміру інфляційний нарахувань здійснюється наступним чином: (інфляційні нарахування за попередній місяць + сальдо на початок місяця - заборгованість за попередній місяць) х індекс інфляції / 100 - (інфляційні нарахування за попередній місяць + сальдо на початок місяця - заборгованість за попередній місяць). Якщо індекс інфляції за місяць менше 100%, показник інфляційних витрат за даний місяць не нараховується. 3 % річних нараховуються наступним чином: (сальдо на початок місяця - заборгованість за попередній місяць) х 3 х (кількість прострочених днів) 365 днів /100. Розрахунки 3% річних та інфляційних втрат проведені на заборгованість, яка виникла виключно до 24 лютого 2022 року. Відповідачам надавались послуги з опалення, але вони не в повному об`ємі вносили плату за користування зазначеними послугами, тобто прострочили виконання грошового зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за постачання теплової енергії, яка підлягає стягненню з відповідачів з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми за період з 01.01.2021 по 23.02.2022. Отже, у зв`язку з не виконанням обов`язків щодо сплати спожитих послуг, боржникам нарахована заборгованість за інфляційними втратами в сумі 1\~195, 68 грн. та 3% річних в сумі 326, 40 грн. за період з 01.01.2021 по 23.02.2022, які слід стягнути з відповідачів на користь позивача. Згідно з п. 11 ч.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води). Такі витрати підлягають відшкодуванню за рахунок плати за абонентське обслуговування всіма співвласниками багатоквартирних будинків, незалежно від того, чи підключено їхнє приміщення до систем теплопостачання виконавця комунальної послуги. Розмір плати за абонентське обслуговування встановлено відповідно до вимог Постанови КМУ від 21 серпня 2019 року №808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами». Заборгованість за абонентське обслуговування за період 01.10.2020 по 31.05.2023 складає 589, 94 грн., яка також підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. Виходячи із вищевикладеного, та враховуючи, що відповідачі належним чином не виконали зобов`язання по сплаті послуг з теплопостачання, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в сумі 54\~547, 11 грн., з яких: заборгованість за теплову енергію в сумі в сумі 52\~435, 09 грн. за період з 01.10.2016 по 31.05.2023; заборгованість за абонентське обслуговування в сумі 589, 94 грн. за період з 01.10.2020 до 31.05.2023; інфляційні втрати в сумі 1\~195, 68 грн. та 3% річних в сумі 326, 40 грн. за період з 01.01.2021 по 23.02.2022. Підстав для звільнення відповідачів від сплати зазначеної суми або зменшення її розміру судом не встановлено. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2023 року складає 2 684 грн. Дана позовна заява сформована в системі «Електронний суд», тому розмір судового збору за подання даної позовної заяви становить 2147,20 грн. (2684 х 0,8), який сплачений позивачем, та з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі по 715, 73 грн. з кожного. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивачем по справі понесені витрати, пов`язані з поштовим відправленням відповідачам документів у справі на суму 150 грн., тому ці витрати слід стягнути з відповідачів на його користь, по 50 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved