Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з даним позовом, в якому просить визнати недійсним шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Шляхівської сільської ради Бершадського району Вінницької області 30 вересня 1997 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис №14. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 27 січня 2010 року позивачка зареєструвала шлюб із [PERSON] , [INFO] . У даному шлюбі в них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . 26 лютого 2022 року [PERSON] був призваний на військову службу до Збройних Сил України, що підтверджується довідкою [INFO] № 186 від 30 серпня 2022 року. Під час мінометного обстрілу поблизу н.п. Берестове Бахмутського району Донецької області [INFO] чоловік позивачки загинув. Після звернення до [INFO] за отриманням виплат сім`ї загиблого військовослужбовця позивачка дізналася, що згідно з відомостями Державного реєстру актів цивільного стану дружиною її чоловіка є інша особа - [PERSON] . Позивачка була шокованою такою звісткою, оскільки про такий шлюб чоловіка ніколи не чула. Їй було відомо, що чоловік є вдівцем, оскільки його перша дружина [PERSON] померла [INFO] , та на час їх знайомства він сам виховував сина від першого шлюбу [PERSON] , який народився [INFO] . Однак після звернення до органів реєстрації актів цивільного стану з`ясувала, що дійсно 30 вересня 1997 року виконавчим комітетом Шляхівської сільської ради Бершадського району Вінницької області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , про що вчинено актовий запис за № 14. Станом на даний час відомостей про розірвання вказаного шлюбу у Державному реєстрі актів цивільного стану відомостей немає. Від свекрухи позивачка дізналася, що коли [PERSON] досяг призовного віку, він формально зареєстрував шлюб із жінкою [PERSON] , яка проживала у тому ж селі та мала двох малолітніх дітей, щоб уникнути призову на строкову військову службу. З цією жінкою він не перебував у фактичних шлюбних відносинах, не вів спільного господарства, ніколи разом з нею не проживав, а фактично співмешкав у той час з [PERSON] , яка у березні 1998 року вже від нього завагітніла, а після народження сина [PERSON] [INFO] вони офіційно зареєстрували шлюб. Вказані обставини при спілкуванні телефоном також їй підтвердила відповідачка та вказала, що шлюб з [PERSON] був укладений суто формально, у шлюбних відносинах вони ніколи не перебували та після реєстрації шлюбу вона не змінювала паспорт та не присвоювала собі прізвище " [PERSON] ", оскільки працівник сільської ради її запевнив, що через декілька днів анулює запис про укладення шлюбу. Позивачка стверджує, що всі наведені обставини свідчать про те, що шлюб, зареєстрований 30.09.1997 між [PERSON] та [PERSON] був укладений фіктивно, без будь-якого наміру в подружжя створити сім`ю. Позивачка [PERSON] та її представник, адвокат Сідорова І.А., в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дійсно 1997 році між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Про реєстрацію даного шлюбу її попросила працівник Шляхівської сільської ради, для того щоб [PERSON] не було призвано на строкову військову службу, оскільки на той час в неї було двоє малолітніх дітей. Після реєстрації шлюбу вона не змінювала свого паспорту, а відповідно і прізвища, оскільки працівник сільської ради її запевнила, що через декілька днів анулює запис про укладення шлюбу. У фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] вона не перебула жодного дня, разом не проживали та не вели спільного господарства. Влітку 2023, вона мала намір зареєструвати шлюб з [PERSON] , і в органі реєстрації актів цивільного стану їй повідомили , що її перший шлюб з [PERSON] дійсний до даного часу і згідно актового запису про шлюб їй було присвоєно прізвище " [PERSON] ", а тому вона була змушена змінювати паспорт та прізвище, оскільки, як виявилося, 26 років жила з недійсним паспортом. Позовні вимоги [PERSON] визнала повністю та просила задовольнити. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд встановити наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.ч.1,2,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За ч.ч.1,3 ст.13, ч.1 ст.49 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Сторони користуються рівними процесуальними правами. Відповідно до ст.76, ч.ч.1,2,3 ст.77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог - покладається на відповідача. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 27 січня 2010 року позивачка [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 24 січня 2023 року. У даному шлюбі в подружжя народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30 серпня 2010 року та № [NUMBER] від 28 травня 2013 року. 26 лютого 2022 року чоловік позивачки [PERSON] був призваний на військову службу до Збройних Сил України, що підтверджується довідкою [INFO] № 186 від 30 серпня 2022 року. Під час мінометного обстрілу поблизу н.п. Берестове Бахмутського району Донецької області [INFO] [PERSON] загинув. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01 березня 2023 року, сповіщенням сім`ї № 33 від 22 лютого 2023 року та довідкою ВЧ [NUMBER] від 22 квітня 2023 року. Після звернення до [INFO] за отриманням виплат сім`ї загиблого військовослужбовця позивачка дізналася, що згідно з відомостями Державного реєстру актів цивільного стану дружиною її чоловіка є інша особа - [PERSON] . З копії ксерокопії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 30.09.1997 в виконавчому комітеті Шляхівської сільської ради Бершадського району Вінницької області , актовий запис № 14. Позивачкою стверджується та не заперечується відповідачкою, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було укладено без наміру створити сім`ю, а з метою уникнути [PERSON] призову на строкову військову службу, так як у [PERSON] на той час було двоє малолітніх дітей. Вони ніколи не проживали разом, не підтримували подружніх відносин, не вели спільного господарства. Дані обставини також підтверджуються ксерокопіями свідоцтв про народження дітей відповідачки, а також довідкою першого відділу [INFO] № 3574 від 10.10.2023 з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , строкову військову службу не проходив. Також, в судовому засіданні встановлено, що 11.03.1999 [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , який було зареєстровано Шляхівською сільською радою Бершадського району Вінницької області, актовий запис № 06, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про одруження [NUMBER] . [INFO] у подружжя народилася спільна дитина, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.03.1999. З ксерокопії свідоцтва про смерть [NUMBER] вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . Правовідносини між сторонами які продовжуються, випливають із норм Кодексу про шлюб та сім`ю України (чинний у період реєстрації шлюбу) та Сімейного кодексу України. За ст. 9 Кодексу про шлюб та сім`ю України на вимоги, що випливають із шлюбних та сімейних відносин, позовна давність не поширюється, за винятком випадків, коли строк для захисту порушеного права встановлено законодавством України. Згідно з ч.1 ст. 12 Кодексу про шлюб та сім`ю України (чинного на момент реєстрації шлюбу) шлюб вважається укладеним після його реєстрації в державних органах реєстрації актів громадянського стану. Відповідно до ст.45 Кодексу про шлюб та сім`ю України шлюб може бути визнаний недійсним в разі порушення умов, встановлених статтями 15-17 цього Кодексу, а також в разі реєстрації шлюбу без наміру створити сім`ю (фіктивний шлюб). Визнання шлюбу недійсним провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 48, ч.1 ст. 49 зазначеного Кодексу шлюб, визнаний судом недійсним, вважається таким з часу його укладення. Визнання шлюбу недійсним тягне за собою припинення всіх прав і обов`язків, що виникли раніше і передбачені законом для осіб, які перебувають у шлюбі. Положеннями ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до приписів ч.ч.1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. У відповідності до ст. 25 Сімейного кодексу України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. З системного аналізу норм права вбачається, що обов`язковими ознаками шлюбу є: 1) визнання такого союзу державою, що здійснюється шляхом проведення державної реєстрації; 2) виникнення у подружжя внаслідок шлюбу взаємних прав та обов`язків; 3) добровільність шлюбу, тобто наявність взаємної вільної згоди жінки та чоловіка на укладення шлюбу; 4) досягнення чоловіком та жінкою, які вступають у шлюб, шлюбного віку; 5) різностатевість подружжя (одностатеві шлюби в Україні не визнаються). Відповідно до статті 36 Сімейного кодексу України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України. Згідно ст. 38 Сімейного кодексу України підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24-26 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 40 Сімейного кодексу України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. Фіктивність шлюбу виникає у разі, якщо з переліку обов`язкових ознак шлюбу "випадає" намір створення сім`ї і набуття прав та обов`язків подружжя (ч. 2 ст. 40 Сімейного кодексу України). Тобто обидва з подружжя (за їх взаємною згодою та обізнаністю) або один з подружжя (у той час, коли інший з подружжя націлений на створення сім`ї) має намір на реєстрацію шлюбу, однак без мети створити повноцінну сім`ю в розумінні сімейного законодавства. "Намір створення сім`ї" - оціночне поняття і суд на підставі оцінки обставин справи та поданих доказів визначає його наявність чи відсутність. Своєрідними ознаками фіктивного шлюбу можуть бути окремо або у сукупності, зокрема: 1) наявність корисливої мети (реєстрація шлюбу задля чогось) чи майнової вигоди від такого шлюбу; 2) окреме проживання подружжя; 3) відсутність спільно набутого майна; 4) відсутність турботи один про одного та взаємної матеріальної підтримки; 5) невизнання подружніх стосунків перед іншими людьми; 6) небажання народжувати спільних дітей чи їх відсутність; 7) фактичні сімейні стосунки з третіми особами; 8) демонстрування перед третіми особами відсутності фактичних шлюбних відносин і наголошення на фіктивності реєстрації шлюбу. Як роз`яснено у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року за № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» (із змінами і доповненнями, внесеними Постановами Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3, від 30 березня 2007 року №3), при розгляді справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що на підставі ст. 45 КпШС відповідний позов може бути задоволено незалежно від часу реєстрації шлюбу, якщо буде встановлено, що вона мала місце за відсутності взаємної згоди осіб, які одружувалися, зокрема: коли хтось із них у той момент не розумів значення своїх дій або не міг керувати ними; якщо ці особи (або одна з них) не мали наміру створити сім`ю (укладали фіктивний шлюб); якщо вони (хтось із них) не досягли шлюбного віку і його не було знижено в установленому законом порядку (крім випадків вагітності дружини або народження дитини), а також якщо шлюб було зареєстровано між особами, з яких хоча б одна перебувала в іншому шлюбі, або між родичами по прямій висхідній чи низхідній лінії, між повнорідними й неповнорідними братами та сестрами, між усиновителями й усиновленими або між особами, з яких хоча б одна на час реєстрації шлюбу була визнана судом недієздатною внаслідок душевної хвороби чи недоумства. Зі змісту шлюбно-сімейних правовідносин, поняття шлюбу, а також положень Сімейного кодексу України та зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу судам необхідно встановити всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім`ю чи про його відсутність. З матеріалів справи, показів сторін, вбачається, що з моменту реєстрації шлюбу 30.09.1997 між [PERSON] та [PERSON] між ними не було жодних подружніх взаємовідносин, сторони проживали окремо та фактичних шлюбних відносин не підтримували, спільних дітей у цьому шлюбі не мали і не планували, жили кожен своїм життям, спільного господарства не вели, один одного не утримували та спільного майна не набували. Таким чином враховуючи відсутність стосунків між [PERSON] та [PERSON] до шлюбу, відсутність спільного побуту та бюджету, суд приходить до висновку про укладення сторонами шлюбу без наміру створення сім`ї і набуття прав та обов`язків подружжя та його фіктивність, що узгоджується з позицією Верховного Суду викладеній у постанові від 17 квітня 2019 року (справа № 752/2337/16-ц;провадження № 61-33645 св 18). В зв`язку з цим, позовні вимоги щодо визнати шлюбу недійсним підлягають задоволенню, а укладений між [PERSON] та [PERSON] шлюб - визнанню недійсним від дня його державної реєстрації, у зв`язку з його фіктивністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved