Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

У травні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення боргу кредитором спадкодавця. В обґрунтування вказаної позовної заяви, представник позивача зазначив, що [PERSON] (далі-позичальник) звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 15.08.2014 року. Позивач зазначив, що Відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань за вищевказаним кредитним договором щодо вчасного повернення суми кредиту та плати за його користування (відсотків), що призвело до виникнення заборгованості. [INFO] позичальник, [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 27.06.2022 року. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] . 25.11.2022 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно якої позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість Позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від 15.08.2014 року становить - 38 244,68 грн. За наведених обставин, позивач звернувся до суду з вказаним позовом, за захистом своїх прав. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.05.2023 року у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 03.07.2023 року на адресу суду від відповідача надвійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 09.10.2023 року на адресу суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої останній вказує, що після відкриття провадження по справі, станом на 12.07.2023 року заборгованість за договором № б/н від 15.08.2014 року булла погашена. Проте, позивач просить стягнути з відповідача суму сплачено судового збору у розмірі 2 684, 00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Разом з цим, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у відсутність сторонни Позивача. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі- ЦПК України), якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Частиною 1 статті 4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Матеріалами справи встановлено, що 15.08.2014 року між сторонами ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н. 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк») на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк»). Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав [PERSON] , можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов п. 2.1.1.12.3 Договору. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. Відповідно до змісту ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Так відповідно до матеріалів справи [INFO] позичальник, [PERSON] , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] видане Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 27.06.2022 року. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 608,1218, 1219 ЦК України, у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконанні іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В даному випадку, відповідно до матеріалів справи, спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] - відповідач. Вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначена: [ADDRESS] . За змістом ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Частиною 3 ст. 1281 ЦК України передбачено, що якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. На виконання вимог вищезазначених норм закону позивачем 21.10.2022 року була направлена претензія кредитора до Другої київської державної нотаріальної контори та 10.11.2022 року отримано відповідь. За змістом ч.1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до матеріалів справи Відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, в тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. 25.11.2022 року до спадкоємця позичальника було направлено лист-претензію, згідно якої позивач пред`явив свої вимоги. Разом з тим, в заяві про зменшення позовних вимог представник позивача вказує, що з моменту звернення до суду відповідачем заборгованість за договором № б/н від 15.08.2014 року була погашена, що підтверджується наданою позивачем випискою по рахунку. Проте, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір. Матеріалами справи встановлено, що при зверненні позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. Частиною 3 ст.142 ЦПК України передбачено, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Викладене приводить суд до висновку про те, що на користь позивача з відповідача необхідно стягнути судовий збір у сумі 2 684,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved