Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

Орган опіки та піклування Радивилівської міської ради звернувся до суду з позовом в інтересах дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що [PERSON] є матір`ю семи дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який є батьком дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Відомості про батька [PERSON] , [INFO] , внесено відповідно до ст..135 СК України (зі слів матері). [PERSON] по місцю свого проживання зарекомендувала себе негативно, ніде не працює, самостійних доходів немає, живе за рахунок соціальних виплат, не користується авторитетом серед сусідів, зловживає алкогольними напоями, не займається вихованням дітей, не забезпечення їх необхідним для повноцінного їх розвитку, неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності. В будинку за місце проживання [PERSON] постійно знаходяться сторонні особи. До структурних підрозділів міської ради неодноразово надходили скарги від сусідів та родичів про неналежне виховання нею своїх дітей. Спеціалістами служби у справах дітей Радивилівської міської ради спільно з фахівцем соціальної роботи міського центру соціальних служб проводились обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] , проте усі профілактична заходи не дали позитивного результату. Наказом служби у справах дітей Радивилівської міської ради від 02.02.2022 року діти [PERSON] перебувають на обліку дітей, що опинились в складних життєвих обставинах в зв`язку з ухиленням матір`ю дітей від виконання своїх батьківських обов`язків. 07.06.2023 року органом опіки та піклування Радивилівської міської ради було прийнято рішення про негайне відібрання дітей. З цих підстав просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей. Окрім того, просить стягнути аліменти з матері аліменти на утримання дітей в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісячно, що відповідає мінімальному встановленому законом розміру аліментів на одну дитину. З цих підстав просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 22 червня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження у справі та призначено справу до розгляду у загальному позовному провадженні. Сторонам роз`яснено порядок надання відзиву, відповіді на відзив, заперечень та доказів. 04 серпня 2023 року представником позивача подано клопотання про допит в судовому засіданні свідків [PERSON] 07 серпня 2023 року відповідач [PERSON] заявила клопотання про доручення до матерів справи документів. що підтверджують її працевлаштування. 07 серпня 2023 року представник позивача заяви клопотання про долучення до матеріалів справи доказів. Ухвалою суду від 07 серпня 2023 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. 19 вересня 2023 року представником відповідача адвокатом Вишковською В.І. подано письмові пояснення щодо заперечення проти задоволення позовних вимог. В Яких вказує. що доказів ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків відносно малолітніх дітей представником позивача не надано. Також в матеріалах справи відсутні докази, на підтвердження того, що відповідач зловживає алкогольними напоями. Відповідач влаштувалась на роботу - підсобним працівником ТОВ «Щедра нива». Окрім того, довідками з КНП «Радивилівська ЦМЛ» та Радивилівського ліцею №2 ім.П.Стрижака спростовується твердження представника позивача про те, що [PERSON] не цікавиться здоров`ям та навчанням дітей. Після відібрання дітей у матері та поміщення їх в КЗ «Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» [PERSON] відвідувала дітей, цікавилась їх здоров`ям. привозила гостинці, також в телефонному режимі цікавиться життям дітей. Також [PERSON] відвідувала наймолодшого сина [PERSON] . який перебуває в КП «Рівненський спеціалізований будинок дитини з центром реабілітації дітей», в телефонному режимі цікавиться життям та здоров`ям сина. За вказаних обставин, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Також 19 вересня 2023 року відповідачем надано суду копію свідоцтва про народження [PERSON] . [INFO] та витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану, відповідно до якого внесено зміни до актового запису про народження [PERSON] , а саме змінено прізвище дитини на [PERSON] та внесено відомості про батька дитини [PERSON] , на підставі заяви про визнання батьківства. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав частково та просив їх задовольнити, при цьому посилався на обставини, викладені у позові. В частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей пояснив, що за час, коли справа перебувала в провадженні суду, представником позивача було отримано висновок органу опіки та піклування Радивилівської міської ради. відповідно до якого вважають за необхідне відібрати дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав, що буде відповідати інтересам дітей. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснивши, що вона належним чином здійснювала догляд за дітьми. Вказує, що не має жодних підстав для позбавлення її батьківських прав. Вона й надалі хоче брати участь у вихованні своїх дітей. Представник відповідача адвокат Вишковська В.І. в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимоги, вказуючи на те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка може бути застосована у випадку систематичного неналежного виконання особою батьківських прав. Позивачем не надано доказів того, що [PERSON] систематично нехтувала своїми батьківськими правами по відношенню до своїх дітей, доказів зловживання алкогольними напоями. Після відібрання дітей, відповідач змінила свою поведінку, влаштувалась на роботу, цікавиться життям дітей та по мірі можливості відвідує дітей. Відповідач не допускала свідомої навмисної поведінки, яка б свідчила про небажання піклуватись про дітей. Поведінка [PERSON] , яка, на думку представника позивача, свідчить про невиконання нею батьківських прав, вказує лише про збіг життєвих обставин, які склались в її сім`ї, а також відсутністю підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що працює провідним фахівцем із соціальної роботи Радивилівського міського центру соціальних служб. Сім`я [PERSON] перебуває під соціальним супроводом, як така, що перебуває в складних життєвих обставинах. Поведінка [PERSON] змінилася після того, як захворів її чоловік. Старші діти в міру своїх можливостей допомагали матері: здійснювали догляд за хворим батьком та молодшими дітьми. Працівники центру неодноразово відвідували вказану сім`ю, надавали допомогу. Повернення дітей у сім`ю, на її думку суперечить їх інтересам, оскільки поведінка [PERSON] не свідчить про її усвідомлення складності ситуації та бажання щось змінювати. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , інспектор ювенальної превенції сектору превенції відділення поліції №2 Дубенського РВП, пояснив, що [PERSON] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків. Неодноразово працівників поліції викликали сусіди, вказуючи, що в будинку збираються сумнівні люди з кримінальними минулим. На його думку, дітей не можна повертати в сім`ю, оскільки ситуація на разі не змінюється. Допитаний в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що [PERSON] проживає з 2021 року. Він є батьком найменшої дитини [PERSON] - сина [PERSON] . На даний він проводить ремонт в будинку, та планує забрати сина [PERSON] з дитячого будинку. В минулому він притягався до кримінальної відповідальності за ст..309 КК України. Станом на час розгляду справи дитину не забрав, оскільки не має можливості, тому що перебуває на роботі, а за дитиною немає кому доглядати. Допитана в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що є родичкою та сусідкою [PERSON] . В сім`ї [PERSON] почались проблеми після того, як у 2006 році трапилась трагедія, коли згоріли діти. Вона як могла допомагала [PERSON] , приглядала за дітьми. Після того, як захворів чоловік відповідача, її племінник, [PERSON] переклала турботи по його догляду на [PERSON] , а [PERSON] доглядала менших дітей. В будинку почали збиратись невідомі люди, випивали. На її думку, дітей вчасно забрали із сім`ї та повертати їх назад недоцільно. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, її представника, свідків, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, допитавши свідків, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . (а.с.11,12,13,14,15,16,17) Батьком дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтв про народження дітей є [PERSON] . [PERSON] , помер [INFO] . що підтверджується свідоцтвом про смерть. (а.с.19) Відомості про батька [PERSON] , [INFO] , внесено до актового запису про їх народження на підставі ст.135 СК України зі слів матері, що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження (а.с.21-22) [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , відповідно до довідки №01.09.-21/58 від 08.06.2023 виданої відділом реєстрації Радивилівської міської ради (а.с.10). Відповідно до характеристики наданої Радивилівською міською радою 27.07.2022 року, [PERSON] за місцем проживання характеризується негативно, не працевлаштована,живе за рахунок соціальних виплат. Не користується авторитетом серед сусідів, зловживає алкогольними напоями, не займається вихованням своїх малолітній дітей. В будинку за її місцем проживання постійно знаходяться сторонні люди. У 2006 році під час пожежі власного будинку, загинуло 2 малолітніх дітей [PERSON] (а.с.23). Протягом 2022-2023 років [PERSON] чотири рази притягувалася до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184, ч.2 ст.184 КУпАП., що підтверджується інформацією відділення поліції №2 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області та копіями постанов Радивилівського районного суду. (а.с.27, 36, 37-39, 40-42, 143) Наказом служби у справах дітей Радивилівської міської ради №5 від 02 лютого 2022 року дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , поставлено на облік дітей, які опинились у складних життєвих обставинах. (а.с.28) Наказом служби у справах дітей Радивилівської міської ради №105 від 20 грудня 2022 року дітей [PERSON] , [INFO] , поставлено на облік дітей, які опинились у складних життєвих обставинах. (а.с.29) Актам обстеження житлово-побутових умов сім`ї [PERSON] в [ADDRESS] від 22.01.2022 року, 06.06.2023 року підтверджується неналежні санітарні умови проживання дітей [PERSON] , перебування в помешкання невідомий осіб, які перебувають в стані алкогольного сп`яніння, та перебування [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння. (а.с.30, 34) Рішенням виконавчого комітету Радивилівської міської ради Рівненської області від 07 червня 2023 року №74, вирішено відібрати дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] та тимчасового влаштування дітей до КНП «Радивилівська центральна міська лікарня» (а.с.35). Згідно довідки ТзОВ ВКП «Щедра нива» №145 від 26.07.2023 року [PERSON] з 28.06.2023 року працює на підприємстві на посаді підсобної робітниці консервного цеху на час переробки овочевої продукції. (а.с.60, 62) Згідно інформації Радивилівського ліцей №2 ім.П.Стрижака учнів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та психолого-педагогічних характеристик [PERSON] , [PERSON] мати приймає участі у навчанні та вихованні дітей, відвідувала батьківські збори. (а.с.101, 102, 103,104-105) Згідно інформації КНП «Радивилівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Радивилівської міської ради [PERSON] турбується про здоров`я своїх дітей, при потребі звертається за медичною допомогою до сімейного лікаря. виконує всі вказівки та призначення, проводить профілактичні огляди та планові щеплення. (а.с.106) Згідно свідоцтва про народження дитини та витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану, в атів запис №114 від 30.08.2022 року про народження [PERSON] . [INFO] , відповідно до заяви про визнання батьківства №24-34.5-05-01-08 від 29 серпня 2023 року внесено зміни: прізвище дитини змінено з [PERSON] на [PERSON] , прізвище батька дитини змінено з [PERSON] на [PERSON] . (а.с.115, 116-117) Органом опіки та піклування Радивилівської міської ради 13.10.2023 року затверджено висновок про доцільність відібрання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. оскільки залишення дітей у матері є небезпечним для їх життя. здоров`я та морального виховання. (а.с.150-151) Розглянувши справу суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У статті 7 Сімейного кодексу України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі, шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У рішенні по справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи «Кутцнер проти Німеччини» (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та «Зоммерфельд проти Німеччини» (Sommerfeld v. Germany), [GC],N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII). Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Вказані правові висновки викладені в Постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі № 462/4705/19. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Матеріали справи свідчать про те, що малолітні діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , після смерті [PERSON] , проживали з матір`ю [PERSON] . Судом встановлено, що діти взяті на облік Службою у справах дітей Радивилівської міської ради, як діти, які опинилися в складних життєвих обставинах. Підставою взяття на облік було ухилення матір`ю [PERSON] від виконання батьківських обов`язків стосовно виховання дітей. Встановлено, що відповідач [PERSON] неналежно виконувала свої батьківські обов`язки, оскільки не підтримувала належних санітарно-гігієнічних умов, приходила додому з невідомими чоловіками, зловживає алкогольними напоями, про що свідчать акти обстеження матеріально-побутових умов. З 07.06.2023 року діти відібрані у матері [PERSON] . Орган опіки і піклування Радивилівської міської ради, відповідно до наданого суду висновку від 13 жовтня 2023 року, вважає за доцільне відібрати дітей у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав відносно дітей. Суд враховує, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батьків спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine) від 18 грудня 2008 року, заява № 39948/06). Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 10 листопада 2021 року у справі № 309/556/17 (провадження № 61-14124св21), від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18 (провадження № 61-16697св21), від 02 серпня 2022 року справа № 743/269/21, (провадження № 61-18133св21), від 25 листопада 2022 року у справі № 308/9081/21 (провадження № 61-8290св22) та інших. Так, на підтвердження невиконання [PERSON] батьківських обов`язків, позивачем надано акти обстеження житлово-побутових умов за місцем проживання відповідача, характеристики з місця проживання відповідача, копії постанов суду про притягнення [PERSON] за ст.184 КУпАП «Неналежне виконання батьківських обов`язків». Враховуючи встановлені судом обставини по справі та вищезазначені вимоги закону, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки, суд вважає, що у задоволенні позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав слід відмовити, оскільки позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей не буде відповідати меті такого заходу - захисту якнайкращих інтересів дитини. Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування, зокрема - щодо недоцільності позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав, оскільки за встановлених обставин справи, це відповідає найкращим інтересам дітей. Як уже зазначалося, згідно правової позиції Верховного Суду, викладеного у Постанові від 25 січня 2023 року у справі № 462/4705/19, ухилення від виховання дитини може слугувати підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Суд приходить до переконання, що позивачем не надано належних та допустимих доказів винної поведінки [PERSON] щодо умисного злісного систематичного ухилення від виконання батьківських обов`язків, свідомого нехтування ними, а також що така поведінка має постійний характер та що змінити поведінку відповідача у кращу сторону неможливо. Враховуючи вищевикладені обставини, в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав слід відмовити, та попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, оскільки у разі подальшого неналежного виконання батьківських обов`язків відносно малолітніх дітей, вона буде позбавлена батьківських прав. Окрім того, необхідно покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов`язків. Разом з тим, суд приймає до уваги роз`яснення, дані у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», згідно яких суд, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Аналогічний правовий висновок викладено у Постанові Верховного суду від 08 квітня 2020 року у справі 3 645/731/18. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року). Так, відповідно до частини першої статті 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини (частина 3 статті 170 СК України). При цьому, відібрання дітей від батьків на підставі статті 170 СК України не є виходом за межі позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Як уже було зазначено, судом встановлено, що у житловому будинку, де проживають діти, відносно яких ставиться питання про позбавлення матері батьківських прав, [PERSON] не створювала належних санітарно-гігієнічних та побутових умов для безпечного перебування у ньому дітей, їх освіти та розумового розвитку, не підтримувала чистоту. Також суд приймає до уваги вік дітей, шестеро з яких є малолітніми та потребують сторонньої допомоги щодо забезпечення побутових потреб. Суд також бере до уваги наявність даних про зловживання [PERSON] алкогольними напоями, та даних про те, що остання часто приводить додому невідомих чоловіків, які також перебувають в стані алкогольного сп`яніння. Невід`ємним правом дитини є право на дитинство, однак в умовах, в яких мешкають діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] разом з матір`ю, вони позбавлені цього права. Оскільки відповідачка не вживає заходів щодо належного догляду за дітьми, суд приходить до переконання, що залишення проживання дітей разом з матір`ю на даний час є небезпечним для їх життя та здоров`я, та вважає за необхідне відібрати дітей від матері. При цьому, суд приходить до переконання, що наведені обставини свідчать про наявність підстав для застосування саме тимчасового заходу - відібрання дітей від матері без позбавлення її батьківських прав, який здійснюється на підставі статті 170 СК України, в якнайкращих інтересах дитини з метою охорони їх фізичного та психічного здоров`я, забезпечення нормального розвитку та права на освіту, а не позбавлення батьківських прав, що є крайнім заходом. Судом встановлено, що залишення дітей з відповідачкою [PERSON] є небезпечним для їх життя, здоров`я і морального виховання, тому відібрання дітей від матері є виправданим, і таке втручання здійснюється з метою захисту інтересів дітей, їх фізичного, емоційного здоров`я, моралі, та права на безпечні умови проживання, тобто відповідає цілям, зазначеним у пункті 2 статті 8 Конвенції. Відібрання дітей у відповідачки, без позбавлення її батьківських прав, є необхідним і пропорційним заходом, оскільки цього потребують інтереси дітей на зростання у безпечному середовищі. Розлучення матері з дітьми у даному разі відповідає їх інтересам з метою забезпечення належних умов проживання, навчання і медичного догляду та недопущення страждань дітей через відсутність піклування та неповноцінне виховання. При цьому, суд роз`яснює, що відповідно до частини третьої статті 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Таким чином, [PERSON] має право звернутися до суду про повернення їй дітей, якщо відпадуть причини, які перешкоджали їх належному вихованню (ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо виховання та догляду за дітьми). Тому природнє бажання відповідачки виховувати своїх дітей може бути поновлене за певних умов. Відповідно до абзацу другого частини першої статті 170 СК України, у разі постановлення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Рішенням виконавчого комітету Радивилівської міської ради №74 від 07 червня 2023 року дітей негайно відібрано у відповідача [PERSON] . На даний час старші діти [PERSON] та [PERSON] навчаються в Радивилівському професійному ліцеї, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] перебувають у КЗ «Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» РОР, а наймолодший [PERSON] перебуває у КП «Рівненський спеціалізований будинок дитини з центром реабілітації дітей». За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що після відібрання дітей від матері, без позбавлення останньої батьківських прав, дітей необхідно передати органу опіки та піклування Радивилівської міської ради. Щодо вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання дітей в розмірі по 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, суд зазначає таке. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до частини четвертої статті 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З врахуванням всіх цих обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня звернення з позовною заявою до суду і до досягнення дітьми повноліття. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідача. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки, позивача звільнено від сплати судового збору при подачі позову до суду, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір, встановлений Законом України «Про судовий збір». З [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2147,20 грн. - по 1073,60 гривень за кожною позовною вимогою.

Outcome: approved