Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про розподіл автомобіля в натурі, який в подальшому уточнила зазначивши, що 14.02.2009 року вона уклала шлюб з [PERSON] . Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 28.07.2020 року року шлюб було розірвано. Під час перебування в шлюбі придбали автомобіль марки Nissan X-TRAIL д.н.з. [NUMBER] вартістю 250000 грн., який зареєстрований на відповідача. Після припинення сімейних відносин відповідач забрав автомобіль та користується ним одноособово. Рішенням Коростенського міськрайонного суду від 04.03.2020 року було визнано за нею право власності на 1/2 (одну другу) частину автомобіля марки Nissan X-TRAIL VIN [NUMBER] р.н. [NUMBER] . Оскільки вказаний автомобіль придбаний ними під час перебування у шлюбі, він є їх спільною сумісною власність, його вартість становить 412360,00 грн. Просить розділити між нею та [PERSON] автомобіль марки Nissan X-TRAIL VIN [NUMBER] р.н. [NUMBER] , стягнувши на її користь 1/2 частку вартості автомобіля в сумі 216180,00 грн. та 2000,00 грн. витрат за проведення судової експертизи. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, подав відзив на позовну заяву зазначивши, що автомобіль марки Nissan X-TRAIL був придбаний за кошти, які він отримав від продажу автомобілів, які були ним придбані до укладення шлюбу, за отриману вихідну допомогу та отримане стархове відшкодування. Крім того, вказав, що вартість майна визначається на час розгляду справи. Також [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності зазначивши, що під час перебування у шлюбі з [PERSON] ними було придбано наступне майно: спальний гарнітур та корпусні меблі для спальні з розсувними дверима з дзеркалами ручної роботи, вартістю 9000,00 грн., спальне ліжко ручної роботи вартістю 10000,00 грн., кухонний стіл з шістьма табуретками з натуральної деревини ручної роботи вартістю 5000,00 грн., м`який диван-куточок Хмельницької меблевої фабрики вартістю 6500,00 грн., меблева стінка з натуральної деревини вартістю 7500,00 грн., комп`ютерний стіл дерев`яний вартістю 4500,00 грн., стіл компактний кухонний з металевими ніжками вартістю 3500,00 грн., чотири освітлювальні люстри вартістю 7000,00 грн., три телевізори кольорових імпортного виробництва вартістю 15500,00 грн., відеоплеєр та відеокамера імпортного виробництва вартістю 7700,00 грн., три склопакети віконні та склопакет балконний вартістю 15000,00 грн., два холодильника з морозильними камертами "Samsung" та "BEKO" вартістю 15000,00 грн., чотири міжкімнатні дерев`яні двері вартістю 6000,00 грн., двері для зали розсувні зі склопакетаом-вітражем вартістю 3000,00 грн., двері вхідні металеві напівброньовані у комплекті з двома посиленими замками вартістю 8500,00 грн., морозильна камера виробництва Беларусь вартістю 4500, 00 грн., дві пральні машинки "Samsung" та "Elektrolukx" вартістю 9500,00 грн., газову плиту з електро-духовкою імпортного виробництва вартістю 5000,00 грн., електровитяжку "Pyramida" вартістю 4000,00 грн., газовий двуконтурний котел італійського виробництва вартістю 6000,00 грн., мікрохвильова піч та мультиварки імпортного виробництва варістю 2500,00 грн., хлібопічка імпортного виробництва вартістю 850,00 грн., ванна акрилова імпортного виробництва вартістю 4700,00 грн., унітаз в комплексі зі зливним бачком імпортного виробництва вартістю 2800,00 грн., раковина кухонна та рукомийник у ванну вартістю 3650,00 грн., три батареї опалювальні з алюмінію в комплекті вартістю 10000,00 грн., труби металопластикові для теплої підлоги більше 20 погонних метрів вартістю 6000,00 грн., два дорожніх велосипеда для дорослих вартістю 5000,00 грн., чотири художі картини вартістю 12000,00 грн., перевод на особисту банківську картку вихідної допомоги в 2010 році в сумі 12000,00 грн., перевод на особисту банківську картку 1/2 страхової суми 25000,00 грн., банківські метали 1,1,3,3,5 грам придбані в Овруцькій філії "Правексбанк" на ім`я [PERSON] вартістю 13000,00 грн., фасадний та внутрішній поточний ремонт будинку та пічного опалення по [ADDRESS] (загальною площею 70м2) понад 25000,00 грн. А всього ними було придбано майна на загальну суму 254700,00 грн. Крім того, вперіод шлюбу ним було продано його особисте майно, придбане ним до шлюбу, а саме за 1500,00 доларів США(42000,00 грн.) автомобіль марки ВАЗ 21043, 1995 року випуку, червоного кольору та за 85000,00 грн. автомобіль марки Ford Fusion, 2006 року випуску, сірого кольору. Вказані автомобілі були продані для можливості придбати автомобіль марки Nissan X-TRAIL. В добровільному порядку [PERSON] не бажає розділити їх спільне майно набуте пд час перебування у шлюбі, а тому він просить визнати за ним право власності на 1/2 частину автомобіля Nissan X-TRAIL VIN [NUMBER] р.н. [NUMBER] . Виділити [PERSON] та визнати за нею право власності на вищевказане майно на загальну суму 254700,00 грн., стягнути з [PERSON] на його користь різницю вартості майна в розмірі 129350,00 грн. Позивач за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, зустрічний позов не визнала, подала відзив на зустрічний позов зазначивши, що [PERSON] не подано до суду жодних доказів на підтвердженя наявності майна, яке він просить розділити. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали. Представник [PERSON] зазначив, що поняття "середня ринкова вартість автомобіля" не існує, автомобіль експертом не оглядався, а тому з вартістю автомобіля вказаному у висновку експерта №481 від 29.09.2021 року не погоджується. Крім того, вказав, що компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (ч.2 ст. 364 ЦК України) та за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки надепозитний рахунок суду ( ч.2 ст. 365 ЦК України). Вислухавши пояснення сторін та проаналізувавши їх в сукупності з письмовими матеріалами справи, суд дійшов до наступного висновку. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У розумінні ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що сторони з 14.02.2009 року перебували в шлюбі. Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 28.07.2020 року року шлюб було розірвано. Під час перебування в шлюбі сторони придбали автомобіль марки Nissan X-TRAIL д.н.з. [NUMBER] , який зареєстрований на [PERSON] . Після припинення сімейних відносин [PERSON] забрав автомобіль та користується ним одноособово, про що не заперечив і сам [PERSON] під час судового розгляду. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення закріплене у статті 368 ЦК України. За змістом статей 69,70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз`яснено в пунктах 23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. За змістом ст.ст. 316, 317, 318, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Як встановлено рішенням Коростенського міськрайонного суду від 04.03.2020 року автомобіль марки Nissan X-TRAIL VIN [NUMBER] р.н. [NUMBER] , був придбаний на ім`я [PERSON] в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, за [PERSON] визнано право вланості на 1/2 частину вказаного автомобіля. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. А відтак доводи [PERSON] щодо придбання автомобіля за кошти які він отримав від продажу інших автомобілів, які належали йому до укладення шлюбу, його особисті кошти від отриманого страхового відшкодування та вихідної допомоги, судом до ваги не приймаються. Відповідно до висновку експерта №481 від 29.09.2021 року, середня ринкова вартість автомобіля марки Nissan X-TRAIL VIN [NUMBER] р.н. [NUMBER] на 29.09.2021 рік, складає 412360,00 гривень. Разом з тим, непогоджуючить з вартістю автомобіля визначеного експертом, [PERSON] клопотань про призначення експертизи не заявляв. Не надано ним також і доказів іншої вартості автомобіля, ніж середня ринкова, яка визначена експертом. Стосовно доводів представника [PERSON] - [PERSON] щодо невнесення коштів на депозитний рахунок суду та наявності згоди співвласника на отримання компенсації на свою користь, суд зазначає наступне. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. У пунктах 1-3 частини першоїстатті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюютьсястаттею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду:від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц; від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц; від 30 вересня 2020 року у справі № 552/1514/19. Таким чином, встановивши, що спірний автомобіль сторони придбали під час перебування у зареєстрованому шлюбі, автомобіль перебуває у користуванні [PERSON] , є неполідьною річчю, рішенням суду за [PERSON] визнано право вланості на 1/2 частину вказаного автомобіля, ринкова вартість автомобіля становить 412360,00 гривень, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] - 206180,00 гривень в рахунок компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля виходячи з його вартості на час розгляду справи, а відтак позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] пов`язаних із проведенням експертизи, суд зазначає наступне. Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення статті 141 ЦПК України та керується нею. Згідно пунктів 1,2,6 вказаної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. [PERSON] є громадянкою віднесеною до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи і від сплати судового збору звільнена (а.с.15). Відповідно до пункту 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (постанова від 17 жовтня 2014 року№10) вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. [PERSON] є інвалдом 2 групи, звільнений від сплати судового збору (а.с.54), таким чином витрати понесені [PERSON] за проведення експертизи компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а відтак вимога про стягнення вказаних витрат з [PERSON] задоволенню не підлягає. Стосовно позовних вимог [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Оскільки [PERSON] не подано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження придбання майна вказаного в зустрічному позові в період шлюбу, не подано доказів існування майна, а відтак зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: partial