Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

У лютому 2022 року ЖБК «Автомобіль» звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про знесення самочинного будівництва у якому просять знести самочинно збудовані приміщення, що знаходяться в несучих опорах першої секції будинку за адресою [ADDRESS] , за рахунок відповідача. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що будинок [ADDRESS] будувався як 3-х секційний 16-ти поверховий будинок. Першу секцію будинку побудовано та дотепер утримується ЖБК «Автомобіль». До ЖБК «Автомобіль» з письмовими заявами звернулися члени ЖБК з вимогою з`ясувати правомірність будівництва прибудови за адресою [ADDRESS] , що збудована в несучих опорах будинку і використовувалася, як салон краси «DaVinci» та склад. Чинному правлінню ЖБК «Автомобіль» була передана документація, в тому числі Договір оренди нежитлового приміщення від 09.09.2008 р. сторонами якого є ЖБК «Автомобіль» та [PERSON] , а предметом договору за п.1.1. є приміщення, розташоване на 1-му поверсі будинку за адресою: [ADDRESS] . За твердженням позивача після перевірки правлінням ЖБК «Автомобіль» технічної документації на будинок було виявлено відсутність у технічній документації нежитлового приміщення на 1-му поверсі будинку за адресою: [ADDRESS] , а отже відсутність правових підстав для його здачі в оренду. Таким чином, 22.06.2020 року ЖБК «Автомобіль» виконуючи завдання та мету своєї діяльності проведено обстеження секції 1 будинку і виявлено самочинно збудоване приміщення салону краси « [INFO] » та складу, які не відповідають вимогам Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Закону України «Про архітектурну діяльність», ДБН В.2.2.-15-2005, ДБН В.2.2-15:2-2019 і складено Акт обстеження. За таких обставин, правління ЖБК «Автомобіль» повідомило відповідача листом від 22.06.2020 року про розірвання договору від 09.09.2008 року та надало йому строк на добровільне знесення самовільно збудованої прибудови за адресою [ADDRESS] , однак відповідач з такими вимогами не погодився, заперечив проти знесення та вказав, що дозвіл на використання даного приміщення був наданий ще 06.09.1996 року (виписка з протоколу №3 загальних зборів ЖБК «Атомобіль» 29.06.1996 №24. З огляду на зазначене, враховуючи, що членами ЖБК є співвласники, а метою діяльності кооперативу є належне утримання будинку та додержання і захист інтересів співвласників, позивач просив про задоволення позовних вимог. У судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, судом встановлено наступне. Із Статуту ЖБК «Автомобіль» затвердженого загальними зборами членів 01.06.2017 року кооператив розташований за адресою: [ADDRESS] організований його засновниками з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва одного 16-ти поверхового будинку на 126 квартир за кошти членів кооперативу при Першому Київському авторемонтному заводі, введено в експлуатацію за рішенням виконавчого комітету Київської Міської Ради Депутатів Трудящих 04.07.1977 року №949. У відповідності до п. 2.5 Статуту для забезпечення виконання членами кооперативу своїх обов`язків кооператив має право, крім іншого, здавати в оренду нежилі приміщення в будинку кооперативу. В судовому засіданні з`ясовано наявність Договору оренди нежитлового приміщення від 09.09.2008 року укладеного між орендодавцем ЖБК «Автомобіль» та орендарем [PERSON] за яким у тимчасове користування передається приміщення І-го поверху приміщення по адресі [ADDRESS] з терміном дії з моменту його підписання до 10.09.2009 року, в тому числі з можливістю дострокового розірвання договору орендодавцем (а.с. 15-16). При цьому, з листа ЖБК «Автомобіль» від 22.06.2020 року за №03-11 адресованого [PERSON] вбачається, що орендодавець ЖБК «Автомобіль» скористався своїм правом передбаченим п.п. 4.4, 4.6 Договору оренди нежитлового приміщення від 09.09.2008 року та повідомив орендаря про дострокове припинення (розірвання) дії договору із вимогою звільнити до 24.07.2020 року приміщення що займає салон краси «DaVinci» та склад. Крім того поінформували орендаря про відключення холодного водопостачання з цієї ж дати. В свою чергу [PERSON] у своїй відповіді кооперативу від 06.10.2021 року також підтверджує наявність договірних відносин з ЖБК «Автомобіль» із посиланням на дозвіл щодо використання площі з торця лівої сторони під несучими опорами будинку від 26.09.1996 року наданого ще [PERSON] (Виписка з протоколу №3 загальних зборів ЖБК «Автомобіль» від 26.09.1996 року). За твердженням представника позивача [PERSON] приходиться батьком [PERSON] . У відповідності до положень ч. 1 ст. 761 ЦК України право передання майна у найм (оренду) має власник речі або особа, якій належать майнові права. З матеріалів справи вбачається, що ЖБК «Автомобіль» позиціонував і позиціонує себе як орендодавець і володілець І поверху приміщення за адресою [ADDRESS] , а [PERSON] , лише як орендар з 2008 року щодо приміщення яке існувало ще у 1996 році. За таких обставин, суд ставиться критично до тверджень позивача, щодо будівництва прибудови І поверху приміщення за адресою [ADDRESS] саме [PERSON] . Поняття, ознаки самочинного будівництва визначені ст. 376 ЦК України, яка системно входить до Глави 27 «Право власності на землю (земельну ділянку)», Розділу І «Право власності», Книги третьої «Право власності та інші речові права» Цивільного кодексу України, при цьому дає можливість звернутися до суду, в тому числі, із позовом до особи яка здійснила або здійснює самочинне будівництво. Вказана стаття визначає, що з позовом до суду про проведення перебудови або знесення самочинного будівництва за рахунок особи яка його збудувала має право відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. У відповідності до ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням. За рішенням суду самочинно збудований об`єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов`язаних із знесенням об`єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про ре\-гулювання містобудівної діяльності» виявлення факту самочинного будівництва об`єкта є під\-ставою для проведення позапланової перевірки органом державного архітектурно-будівельного контролю. Визначення підконтрольності об`єкта будівни\-цтва місцевому чи державному органу держархбудконтролю згідно із ст. 7 Закону України «Про ре\-гулювання містобудівної діяльності» залежить від класу наслідків (відповідальності) такого об`єкта. Відповідно до частини восьмої ст. 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю на об`єктах самочинного будівництва клас наслідків таких об`єктів визначається самостійно відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю або із залученням експертної організації чи експерта, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат. При цьому матеріали справи не містять доказів на підтвердження звернення до органів державного архітектурно-будівельного контролю після виявлення факту самочинного будівництва об`єкта для здійснення відповідних перевірок в тому числі, щодо з`ясування особи яка його збудувала. Стаття 15 ЦК України говорить, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою. Вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за наявності двох умов: доведеності факту порушення прав; будівництво є самочинною забудовою. Положеннями ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами у цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на підтвердження тих обставин, про які вказує у позовній заяві, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення чи відмови у задоволенні позову. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. На позивача покладений обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Ініціюючи у позовній заяві вимогу про знесення [PERSON] самочинно збудованого приміщення, що знаходиться в несучих опорах першої секції будинку за адресою [ADDRESS] позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами, здійснення самочинного будівництва саме [PERSON] , ініціювання останнім будь-яких вимог щодо легалізації вказаного об`єкта на свою користь та порушення права ЖБК «Автомобіль», який позиціонує себе як володілець та орендодавець вказаного приміщення. Таким чином, саме по собі посилання на недотримання відповідачем законодавства у сфері містобудівної діяльності, без доведення факту порушення, невизнання, оспорювання прав, свобод чи законних інтересів позивача, при вирішенні спору, в тому числі щодо дострокового розірвання договору оренди та звільнення приміщення не є підставою для задоволення позовних вимог про знесення вказаного приміщення. Відповідно до ст. ст. 15, 16, 376,761 ЦК України, ст.ст.7, 32, 38, 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»

Outcome: dismissed