Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

27 вересня 2023 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач працював на ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» з 01.10.1985 по 22.07.2020 на посадах помічник машиніста локомотива в цеху №1, слюсар черговий та з ремонту устаткування. 22.07.2020 позивач звільнився з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Працюючи слюсарем черговим та з ремонту устаткування ремонтно-механічної дільниці, [PERSON] виконував роботи з монтажу, демонтажу, налагодженню, випробовуванню, технічному обслуговуванню устаткування та пульпопроводів. Виконуючи цю роботу, він підпадав під шкідливі та небезпечні фактори виробничого середовища, внаслідок чого почав часто хворіти. Український науково-дослідний інститут промислової медицини 13.06.2023 встановив позивачу два професійні захворювання за діагнозом: -Радикулопатія попереково-крижова з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і мязово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних (ПФ другого ступеня) суглобів; -Хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість третього ступеня (з помірним зниження слуху). Висновком медико - соціальної експертної комісії 21.09.2023 позивачу встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з професійними захворюваннями та ступінь втрати професійної працездатності - 65%, безстроково. У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями позивачу спричинено моральну шкоду, яка полягає у забороні працювати за професією, заборонена важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження та праця в умовах виробничого шуму, лікарями рекомендовано медикаментозне лікування, санаторно-курортне лікування, постійний нагляд лікарів та вживання ліків. Відповідно до п. 18 Акту від 05.07.2023, причинами виникнення в позивача хронічних професійних захворювань є: важкість праці: перебування в незручній робочій позі 60,7% часу зміни при нормі до 25%, фізичні фактори: еквівалентний рівень шуму на 5 дБА перевищував гранично-допустимий рівень (85дБА при ГДР 80 дБА). Внаслідок втрати професійної працездатності, позивач не має змоги вести звичний образ життя, забезпечувати себе і свою родину належним чином, вимушений постійно проходити курси лікування, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Внаслідок отримання професійних захворювань у позивача з`явився стійкий ниючий біль у поперековому та шийному відділах хребта, який посилюється при незначному фізичному навантаженні з іррадацією ліву руку і ногу, через що починає порушуватись хода, турбує біль в плечових, ліктьових та колінних суглобах, німіють кінцівки рук та ніг, турбує зниження слуху. У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями позивачу заподіяна моральна шкода, розмір якої він оцінює в 360000,00 гривень, яку просить стягнути з відповідача. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі з матеріалами позовної заяви, яка отримана представником відповідача, відповідач скористався своїм правом та надав до суду відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування заяви зазначив, що, оформляючи трудові відносини з позивачем, йому були роз`яснені його права і обов`язки, проінформовано під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих чинників та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Тож Відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу. При цьому, Позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. За роботу в шкідливих та небезпечних умовах праці Позивач, відповідно до ст. 7 Закону України «Про охорону праці» користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці в підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Таким чином, під час працевлаштування Позивач усвідомлював, що під час роботи у Відповідача буде піддаватися впливу шкідливих факторів. Однак, усвідомлюючи ризик виникнення професійного захворювання. умисно не повідомляв адміністрацію Відповідача про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або менш важку працю у зв`язку з погіршенням стану свого здоров`я. За весь період роботи на підприємстві відповідача позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Праця, яку виконував позивач, відповідала його функціональним можливостям організму, загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача. За весь період роботи на підприємстві Відповідача працівник жодних скарг не заявляв, обов`язкові медичні огляди проходив та за результатами яких його було визнано здоровим та придатним для роботи. Позивач знав про погіршення стану свого здоров`я, однак при цьому продовжував працювати в умовах впливу шкідливих факторів, тобто навмисно сприяв розвиненню свого професійного захворювання та збільшенню шкоди для свого здоров`я, у зв`язку з чим допустив порушення ст. 14 Закону України «Про охорону праці». Відповідач вказує, що Позивачем не доведена неправомірність поведінки Відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена така моральна шкода (не доведено склад правопорушення в діях Відповідача), наявність вини Відповідача у виникненні профзахворювання, а також не наведено розрахунку суми шкоди, яку він зазначає у позові. Відповідач вказує, що посилання позивача щодо втрати нормальних життєвих зав`язків не підтверджено жодними документами, а отже є безпідставним та необґрунтованим, а визначений Позивачем розмір моральної шкоди не відповідає критеріям розумності і справедливості та безпідставно завищений. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач працював на підприємстві відповідача на різних посадах з 01 жовтня 1985 року по 22 липня 2020 року, звільнений 22.07.2020 у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. Згідно медичних висновків лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 09.02.2023 за № 221/98, від 13.06.2023 за № 11/325, позивачу були встановлені професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і мязово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних (ПФ другого ступеня) суглобів, хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість третього ступеня (з помірним зниження слуху). Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 05.07.2023, проведеного на ПрАТ«ЦГЗК», визначено, що причиною виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) є:важкість праці: перебування в незручній робочій позі 60,7% часу зміни при нормі до 25%, фізичні фактори: еквівалентний рівень шуму на 5 дБА перевищував гранично-допустимий рівень (85дБА при ГДР 80 дБА). Відповідно до довідки Медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААА № 129720 від 21.09.2023, позивачу первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності, відповідно до рекомендацій МСЕК, позивачу необхідне медикаментозне лікування, забезпечення виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 21.09.2023 серії 12 ААГ № 187232, позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності безстроково. Протипоказані тривала хода та важка фізична праця. У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями та трудовим каліцтвом позивач неодноразово звертався до закладу медичного лікування, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого. Статтею 3 Конституції України\~передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4\~статті 43,\~частина 1\~статті 46 Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до\~статті 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.\~Статтею 173КЗпП України\~закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1, 3 ст. 3 Закону України Про охорону праці, роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Згідно ст.173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Так, відповідно до ч. 2 ст. 153КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України, відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я через виникнення у нього професійних захворювань, спричинених негативними виробничими факторами, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями [PERSON] первинно встановлено втрата професійної працездатності 65 % та ІІІ групу інвалідності. Внаслідок втрати професійної працездатності, позивач не має змоги вести звичний образ життя, забезпечувати себе і свою родину належним чином, вимушений постійно проходити курси лікування, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Внаслідок отримання професійних захворювань у позивача з`явився стійкий ниючий біль у поперековому та шийному відділах хребта, який посилюється при незначному фізичному навантаженні з іррадацією ліву руку і ногу, через що починає порушуватись хода, турбує біль в плечових, ліктьових та колінних суглобах, німіють кінцівки рук та ніг, турбує зниження слуху. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України ''Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди "№ 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань(фізичних,душевних,психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує тривалий період роботи позивача в шкідливих умовах, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість та невідворотність вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 190000,00 гривень, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 360000,00 гривень, то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в розмірі 1800,00 гривень.

Outcome: partial