Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 13.03.2013 року надійшла позовна заява від ПАТ «Дельта Банк» ( правонаступника АТ «УкрСиббанк» ) про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №11074286000 укладеного 09.11.2006 року між АКІ Банком « УкрСиббанк» та [PERSON] , згідно з умовами якого було надано кредит у розмірі 65\~000 доларів США на строк з 09.11.2006 року по 09.11.2016 року, та по якому станом на 01.08.2013 року виникла заборгованість у загальному розмірі 659 707, 17 грн. Згідно заяви про зміну предмету позову від 17.11.2014 року ПАТ « Дельта Банк» остаточно просило стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11074286000 від 09 листопада 2006 року в розмірі 97 118,95 дол. США, що еквівалентно 1 437 770 грн 78 коп., посилаючись на неналежне виконання останнім умов кредитного договору. У травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив визнати договір купівлі-продажу прав вимоги від 08 грудня 2011 року, укладений між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (долі - ПАТ «УкрСиббанк») та ПАТ «Дельта Банк» недійсним, зобов`язати ТОВ «Діаметра. Жак Дюпон» виконати споживчий договір про надання послуг по розрахунку із банківською установою від 04 квітня \~\~\~\~\~\~\~\~ 2014 року. Зустрічна позовна заява [PERSON] мотивована тим, що виписка з договору купівлі-продажу прав вимоги від 08 грудня 2011 року не містить посилання на № 11074286000 від 09 листопада 2006 року, у зв`язку із чим ПАТ «Дельта Банк» є неналежним позивачем. Крім того, з метою погашення заборгованості перед ПАТ «УкрСиббанк», ним укладено із ТОВ «Діаметра. Жак Дюпон» споживчий договір про надання послуг по розрахунку із банківською установою від 04 квітня 2014 року, на виконання якого було здійснено перший платіж, проте останній відмовляється від виконання своїх зобов`язань. У листопаді 2014 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом, у якому просила визнати договір про надання споживчого кредиту від 09 листопада 2006 року № 11074286000, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] недійсним; визнати іпотечний договір від \~\~\~\~\~\~ 09 листопада 2006 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] недійсним. При цьому позивач за зустрічним позовом [PERSON] посилалася на те, що при наданні банком кредиту в іноземній валюті, а також здійсненні платежів на погашення кредиту та сплати відсотків було грубо порушено законодавство. Умови договору є несправедливими. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 червня 2016 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11074286000 від 09 листопада 2006 року в розмірі 97 118,95 дол. США, що еквівалентно 1 437 770 грн 78 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 50 965,17 дол. США, що еквівалентно \~\~\~\~\~\~ 754 499 грн 84 коп., та заборгованості за процентами за користування кредитом 46 153,78 дол. США, що еквівалентно 683 270 грн 94 коп. У задоволенні зустрічних позовів [PERSON] та [PERSON] відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Задовольняючи первісний позов банку та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовів, суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з нього на користь ПАТ «Дельта Банк», в той час як підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги, зобов`язання виконати споживчий договір, визнання кредитного договору та іпотечного договорів недійсними - відсутні. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14 вересня 2017 року апеляційну скаргу представника [PERSON] [PERSON] відхилено, рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 червня 2016 року залишено без змін. Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення первісного позову банку та відмови у задоволенні зустрічних позовів [PERSON] та [PERSON] . У жовтні 2017 року\~ [PERSON] \~подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що в наданому банком розрахунку заборгованості є суттєві розбіжності визначення розміру істотних умов договору, а саме у договорі про надання споживчого кредиту від 09 листопада 2006 року визначено 11,3% річних, а у розрахунку за вимогами банку 13,3% річних та 26,6% річних, що в загальному значенні становить 39,9% річних. Також у зв`язку із відсутністю первинних документів неможливо визначитись з валютою кредитування. Позивачем ПАТ «Дельта Банк» не доведено передачі документів від первинного кредитора ПАТ «УкрСиббанк» відповідно до вимог статті 517 ЦК України. Постановою Верховного суду від 25 вересня 2019 року касаційну скаргу [PERSON] \~задоволено частково. Рішення\~Київського районного суду м. Одеси від 15 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 вересня 2017 року в частині вирішення первісного позову\~публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до\~ [PERSON] про стягнення заборгованості скасовані, справа передана в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення\~Київського районного суду м. Одеси від 15 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 вересня 2017 року залишено без змін т.3 а/с 222). Судами було встановлено, що 09 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11074286000, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 65 000 дол. США строком до 09 листопада 2016 року зі сплатою 11,3 % річних. Цього ж дня, з метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань між АКІБ «УкрСиббанк»\~та [PERSON] , [PERSON] , \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ [PERSON] , [PERSON] укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, за яким іпотекодавці передали іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» (який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк») та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. Згідно виписки із вказаного договору до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги, зокрема, й за кредитним договором № 11074286000 від 09 листопада 2009 року, що підтверджується актом\~прийому-передачі документації за\~договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань, внаслідок чого станом на 11 листопада 2014 року утворилась заборгованість у розмірі\~97 118,95 дол. США, що еквівалентно 1 437 770 грн 78 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 50 965,17 дол. США, що еквівалентно 754 499 грн 84 коп.; заборгованість за процентами за користування кредитом 46 153,78 дол. США, що еквівалентно 683 270 грн 94 коп., банк просив позов задовольнити. Верховним Судом вказаним правовідносинам надана правова оцінка, згідно якої : пунктом 9.13 договору про надання споживчого кредиту від 09 листопада 2006 року визначено, що підписання даного договору позичальником свідчить, що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього; перед підписанням даного договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, пункту 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому судами вмотивовано відхилено доводи заявника про те, що банк не мав права\~на здійснення операцій в іноземній валюті, оскільки не отримував індивідуальної ліцензії на право надання кредиту в іноземній валюті, так як відповідно до статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» дозволяє зробити висновок, що наявність у банку ліцензії на здійснення валютних операцій є достатньою підставою для здійснення операцій з валютними цінностями, в тому числі операцій з використання іноземної валюти як засобу платежу. З урахуванням вказаного, посилання позивача за зустрічним позовом [PERSON] на несправедливість умов договору є безпідставними та необґрунтованими. Крім того судами установлено, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. Згідно виписки із вказаного договору, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги, зокрема, за кредитним договором №11074286000 від 09 листопада 2009 року, що вбачається із акту прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. Таким чином, доводи [PERSON] про те, що виписка з договору купівлі-продажу прав вимоги від 08 грудня 2011 року не містить посилання на №11074286000 від 09 листопада 2006 року, та як наслідок неналежність позивача ПАТ «Дельта Банк», спростовуються матеріалами справи. Разом з тим,\~задовольняючи первісний позов банку в повному обсязі суди попередніх інстанцій не врахували, що\~в наданому банком розрахунку заборгованості є суттєві розбіжності визначення розміру істотних умов договору, а саме у договорі про надання споживчого кредиту від \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 09 листопада 2006 року визначено 11,3% річних, а у розрахунку за вимогами банку 13,3% річних та 26,6% річних. З матеріалів справи вбачається, що пунктом 1.3.1 кредитного договору сторони погодили, що за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 11,3 % річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов пункту 9.2 цього договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому пунктом 9.2 даного договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. Сторони домовились, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених частиною 1 пункту 9.2 договору (пункт 1.3.2 договору). За умовами пункту 9.2 кредитного договору відповідно до вимог статті 651 ЦК України сторони погодили, що протягом дії цього договору банк відповідно до умов пункту 1.3.1 договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої із наступних обставин: а саме: а) порушення позичальником кредитної дисципліни (тобто, неналежного виконання умов цього договору та/або умов договорів, за якими надано забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором; б) погіршення фінансового стану позичальника, документально підтвердженого в результаті щорічного моніторингу; в) здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ тощо. Сторони погодили, що при настанні будь-якої із обставин, передбачених частиною 1 пункту 9.2 договору, банк може збільшити розмір процентної ставки за договором в наступному порядку, а саме: -\~\~\~\~\~\~\~\~\~банк не пізніше ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа (далі повідомлення банку) за адресою позичальника, що вказана у розділі 12 цього договору, або за іншою адресою, яку позичальник письмово повідомив банку при зміні адреси; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~такий новий розмір процентної ставки за цим договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана у повідомленні банку до позичальника, без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього договору. У разі незгоди із встановлюваним згідно умов цього пункту договору новим розміром процентної ставки, позичальник у строк не пізніше ніж за 7 календарних днів до початку дії нової ставки, вказаної у повідомленні банку, зобов`язується надати на зазначену у договорі адресу банку письмове повідомлення (відповідь) про свою незгоду із такою новою ставкою. У випадку отримання банком в порядку та терміни, визначені цим пунктом договору, такого письмового повідомлення від позичальника, банк набуває право вимоги дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку, встановленому розділом 11 цього договору. Сторони погодили, що факт неподання позичальником на зазначену у договорі адресу банку у строк не пізніше ніж за 7 календарних днів до дати початку дії нової процентної ставки письмового повідомлення (відповіді) позичальника про його незгоду із такою новою ставкою, вважається згодою позичальника на встановлення банком такого нового розміру процентної ставки з дати, що зазначена у повідомленні банку. Про збільшення процентної ставки банк протягом 7 календарних днів з дати її збільшення письмово повідомляє позичальника шляхом направлення останньому поштою відповідного повідомлення банку за адресою позичальника, що вказана у розділі 12 цього договору, або за іншою адресою, яку позичальник письмово повідомив банку при зміні адреси. В такому повідомленні банком зазначається новий розмір процентної ставки та дата, з якої розпочато застосування цього нового розміру ставки. Згідно зі\~статтею 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом положень частини першої статті\~651\~та частини третьої статті\~653 ЦК України\~зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. В разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Відповідно до\~статті 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо), дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року у справі № 6-57цс12, від 30 листопада 2016 року у справі № 6-82цс16, від 11 жовтня 2017 року у справі \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~№ 6-1374цс17 та постановах Верховного Суду ід 06 червня 2018 року у справі № 761/37819/15-ц та від 24 липня 2019 року у справі №\~428/9266/15-ц. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з 18. 12. 2011 року відповідачу нарахована заборгованість, виходячи з відсоткової ставки 13,3 % річних та відсоткової ставки (по простроченій заборгованості 26,6 % річних, в той час як умовами договору сторони погодили відсоткову ставку - 11,3 % річних. При цьому сума заборгованості за кредитом за період з 18 грудня 2011 року по 01 листопада 2014 року склала 50 965,17 дол. США., а за відсотками 46 153,78 дол. США. Доказів дотримання банком процедури зміни в односторонньому порядку розміру процентної ставки відповідно до умов пункту 9.2 договору позивачем не надано, як і не надано доказів правомірності\~ застосування до відповідача двох відсоткових ставок: 13,3 та 26,6 % річних. Справу було повернуто до Київського районного суду для розгляду в частині вимог щодо розміру заборгованості та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим по справі визначено суддю Луняченко В.О. ( т.3 а/с 229). Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2019 року прийнято до розгляду справу за позовом ПАТ «Дельта банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи. Зазначено строк для подачі відзиву на позов. 21.10.2019 до суду надійшла заява представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про залучення до справи правонаступника, а саме Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрфінанс Груп», мотивуючи заву тим, що 13.06.2019 р. між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Укрфінанс Груп» укладено договір № 1514/К про відступлення прав вимоги, зокрема за кредитним договором № 11074286000 від 09.11.2006 р. та усіма договорами забезпечення. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 12.12.2019 залучено до участі у справі №520/10491/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Дельта банк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якості правонаступника позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрфінанс Груп». Згідно заяви від 12.12.2019 року представник відповідача просить суд застосувати до вимог позивача строк позовної давності враховуючи що на думку адвоката Ляхова І.О. строк позовної давності починає рахуватись з моменту укладення Кредитного договору, тобто з 09 листопада 2006 року, відповідно до загального строку позовної давності, строк вимоги до позивальника сплив 09 листопада 2009 року а тому позов поданий 13.03.2013 року, тобто вже після спливу відповідного строку позовної давності ( т. 4 а/с 9). Згідно заяви про уточнення позовних вимог , поданих 26.10.2020 року , позивач ТОВ «Фінансова компанія « Укрфінанс Груп» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11074286000 від 09.11.2006 року у загальному розмірі 67\~906,42 з яких : заборгованість за кредитом у розмірі 50\~965,17 доларів США а також заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 16\~941,25 доларів США ( т.4 а/с 129). До заяви доданий розрахунок заборгованості здійснений з 19.12.2011 року по 11.111.2014 року , з урахуванням позиція висловленої Верховним Судом, та застосуванням у вказаний термін 11,3% відсоткової ставки, без урахування заборгованості по процентах за період до 19.12.2011 року ( т.4 а/с 132). Ухвалою\~Київського районного суду м. Одеси від 02 березня 2021 року, під час підготовчого засідання, у присутності представників позивача та відповідача, було закінчено підготовче провадження із призначенням справи до розгляду по суті, та з урахуванням права сторони відповідача на подання власного контр-розрахунку заборгованості. У січні 2022 року від представника [PERSON] [PERSON] до суду подана зустрічна позовна заява про припинення зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту від 09 листопада 2006 року. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2022 року відмовлено у задоволені заяви представника [PERSON] [PERSON] про поновлення строку на подання зустрічної позовної заяви у справі за позовом ТОВ «ФК «Укрфінансгруп» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання споживчого кредиту від 09 листопада 2006 року. Постановою Одеського апеляційного суду від 29 червня 2023 року\~апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2022 року змінено, доповнено текст резолютивної частини ухвали наступним абзацом: «Зустрічну позовну заяву разом із доданими матеріалами повернути відповідачу». У іншій частині ухвалу суду залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 02 серпня 2022 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою\~ [PERSON] на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 червня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінансгруп» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором\~відмовлено. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини пов`язані із кредитним зобов`язаннями врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України ). Ввідповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно\~до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610\~ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов,\~визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, оскільки це прямо передбачено статтею 629 ЦК України. Статтями 6, 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно статті 628 ЦК України. Як встановлено судами у рішеннях яки залишились без змін постановою Верховного Суду між сторонами було укладено кредитний договір , згідно умов якого відповідачу як позичальнику на умовах оплатного та строкового користування передані були 65\~000 доларів США із зобов`язанням повернення грошей та процентів за користування в узгоджений сторонами строк. Свої зобов`язання відповідач не виконав у звязку із чим у позивача ( кредитора ) виникло право звернення стягнення як грошей так і виконання зобов`язань якими були забезпечені належне виконання умов договору ( згідно договору іпотеки). Згідно усталеної практики Верховного суду пред`явлення кредитором позичальнику вимог щодо дострокового стягнення заборгованості або щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості змінює строк виконання зобов`язання по кредитному договору, а тому нарахування процентів за користування кредитом після відповідної вимоги не здійснюється. Так у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У даному випадку кредитор ( на ой момент ПАТ « Дельта Банк» ) 18.03.2013 року звернувся до [PERSON] із досудової вимогою про оплату простроченої заборгованості ( т.1 а/с 28) а потім 13.08.2013 року подав до суду позов про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким забезпечено виконання зобов`язань за кредитним договором № 11074286000 від 09.11.2006 року, у рахунок дострокового погашення всієї суми заборгованості яка виникла по вищевказаному договору ( т.1 а/с 2) , змінивши умови договору щодо строку його виконання, а тому, розраховані у розрахунку заборгованості проценти за період з 01.08.2013 року по 11.11.2014 року, на суму 7\~486,78 долара США, не підлягають стягненню так як не відповідають умовам кредитного договору в частині строку його дії . Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за тілом кредиту у розмірі 50\~965,17 доларів США та проценти за користування кредитом на суму 9\~454,47 доларів США. Суд критично ставиться до заперечень сторони відповідача про недоведеність розміру заборгованості враховуючи відсутність розрахунку заборгованості за період з моменту видачі кредиту до 18.12.2011 року, так як за вказаний час не подано вимог щодо нарахованих процентів. Крім того Верховний Суд у постанові від 22.06.2022 року по справі №296/7213/15 наголосив на тому, що у справах про стягнення заборгованості по кредитних зобов`язаннях на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (у цій справі - іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню. Відповідно до частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта\~статті 77 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). Для встановлення дійсних фактичних обставин справи сторони мають надати до суду належні, допустимі, достатні та достовірні докази, які підлягають оцінці судом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частини перша, третя\~статті 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга\~статті 78 ЦПК України). Відповідно до\~статті 79 ЦПК України\~докази мають бути достовірними, тобто такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі\~статтею 81 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя\~статті 89 ЦПК України). У даному випадку стороною позивача наданий розрахунок заборгованості із обґрунтуванням суми та порядку її нарахування а стороною відповідача окрім самого факту незгоди із нею жодних доказів для заперечення правильності розрахунку не надано. Також суд вважає необґрунтованими заявлені стороною відповідача про порушення строку позовної давності позовних вимог щодо стягнення заборгованості по кредитному договору, так як у самому договорі сторонами були узгоджені строк його повного виконання 09.11.2016 року, а згідно наявних у матеріалах справи відомостей про зміну умов договору воно сталось лише після направлення повідомлення-претензії у березні 2013 року та подання позову у серпні 2013 року а тому строк позовної давності зазначених вимог не є таким що сплив. Також судом приймається до уваги що Верховним Судом у постанові від 25 вересня 2019 року було скасовані рішення суду, якими були повністю задоволені позовні вимоги, лише у частині доведеності розміру заборгованості у урахуванням доведеності правомірності донарахування заборгованості з іншими відсотковими ставками ніж були зазначені у кредитному договорі, а відповідно до розрахунку заборгованості, наданого до заяви про зменшення позовних вимог від 20.10.2020 року ( назва заяви по суті справи Заява про уточнення позовних вимог ) розрахунок було здійснено виключно із застосуванням процентної ставки у 11,3 % як було узгоджено сторонами у Кредитному договорі, а тому всі інші обставини встановлені судами щодо моменту та умов укладення Договору не визнавались ВС такими що не відповідають матеріалам справи та доказам, та і цієї частині рішення суду було залишено без змін. При винесенні рішення суд, враховуючи що у позовних вимогам зазначено про стягнення заборгованості у валюті кредиту - доларах США з урахуванням еквіваленту у гривнях приймає до уваги усталену практику Верховного Суду, згідно якої у випадку зазначення у прохальної частині одночасно про стягнення заборгованості у іноземної валюті та її гривневому еквіваленті, повинен , при встановленні що сумою договору саме іноземна валюти у рішенні суду зазначити лише суму боргу в іноземної валюті. Так Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі N 373/2054/16-ц (провадження N 14-446цс18) зазначила, що "гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України". У даному випадку , згідно умов Договору про надання споживчого кредиту сторони узгодили що банк надає а позичальник отримує кредит в іноземної валюті в сумі 65\~000 доларів США ( п. 1.1 Договору), а тому судом вирішується про стягнення заборгованості саме у іноземної валюті доларах США без зазначення її еквіваленту у гривні. Суд критично ставиться до тверджень сторони відповідача про недоведеність позивачем того що кредит видавався у доларах США, так як це суперечить як умовам Договору так і розглянутому судом у даної справі зустрічному позову про недійсності кредиту у іноземної валюті, згідно якого судом встановлено законність укладення такого договору. На підставі викладеного та

Outcome: partial