Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

22.09.2023 року позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського район-ного суду м. Чернівці з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 26.11.2019 року сторони зареєстрували шлюб. Від спільного шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Вказує, що з 2021 року вона з від-повідачем припинили спільне подружнє життя, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружні відносини. Також стверджує, що дитина проживає з нею. Посилаючись на викладене, а також на те, що відповідач є здоровим, працездат-ним, має постійний дохід, позивачка просить суд шлюб розірвати та стягнути з відпо-відача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки в твердій грошовій сумі у розмірі 10000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до до-сягнення дитиною повноліття. Також просила стягнути з відповідача розходи на пра-вову допомогу в розмірі 4073,00 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28.09.2023 року про-вадження по справі було відкрито, справу призначено за правилами спрощеного позов-ного провадження до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась, про місце, дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином у встановленому законом порядку. Направила зая-ву, згідно якої просила розглянути справу без фіксування судового процесу. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечу-вала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час роз-гляду справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явилась в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не по-дала відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення за-очного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі\~ст. 280 ЦПК Ук-раїни\~розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Згідно положень ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового\~процесу за\~допомо-гою\~звукозаписувального технічного\~засобу не\~здійснювалося. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є об-ґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.11.2019 року Чернівецьким міським відділом держав-ної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). [PERSON] та [PERSON] є батьками доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження се-рії [NUMBER] (а.с.9). Як вбачається з позовної заяви, основою розпаду сім`ї послугувало те, що у по-дружжя було відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на подружнє життя. Згідно з частиною другою статті\~104, частиною третьою статті\~105 СК Укра-їни\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 СК України. За змістом частини третьої\~статті 109 СК України\~передбачено, що суд поста-новляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розір-вання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно з ч. 1\~ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`яв-лений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збе-реження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому шлюб необхідно розірвати. Згідно зі\~ст. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстра-цією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачці необхідно залишити прізвище « [PERSON] », ос-кільки нею не було заявлено вимоги щодо зміни прізвища. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 10000,00 грн., суд вважає необхідним зазна-чити наступне. Відповідно до частин 1 та 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 ли-стопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лю-того 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розу-мового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України та ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністра-тивними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, мо-рального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духов-ного і соціального розвитку. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основ-ної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства»). В силу ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається од-накова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утри-мувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~при визначенні розміру алі-ментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здо-ров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність ру-хомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів ви-трати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармо-нійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 Сімейного кодексу України\~передбачено, що частка заробітку (дохо-ду) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1\~ст. 191 Сімейного кодексу України\~аліменти на дитину присуд-жуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про ви-дачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно з п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи пи-тання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх ді-тей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обста-вини, що мають істотне значення. Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено, що у 2023 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня складає - 2833 грн. Крім того, суд наголошує, що інтереси дитини превалюють над майновим стано-вищем платника аліментів. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, які ви-кладені у постанові від 16 червня 2021 року, справа №643/11949/19. При цьому, суд звертає увагу, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню, а саме в розмірі 10000,00 (десять тисяч) гривень на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить належ-ний фізичний та моральний розвиток останньої, не суперечитиме законодавчо встанов-леному мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідача. Ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуд-жуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На\~ підставі\~вищевикладеного,\~суд вважає,\~що з\~відповідача [PERSON] -дрійовича, як батька малолітньої [PERSON] , [INFO] , необхідно стягувати аліменти на користь [PERSON] у розмірі 10000,00 (десять тисяч) гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до настання повноліття дитини. Щодо заяви представника позивача про стягнення понесених судових витрат, суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За ре-зультатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають роз-поділу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судо-вих витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару ад-воката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг поміч-ника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допо-моги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою осо-бою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необ-хідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду по справі №922/445/19 від 03.10.2019 року. Позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено копію платіжної інструкції, згідно якої остання здійснила переказ власних грошових коштів [PERSON] у розмірі 3000,00 грн. Разом з тим, суд не може розцінювати вищевказану платіжну інструкцію як на-лежний та допустимий доказ понесених позивачем витрат на правничу допомогу, ос-кільки матеріали справи не містять фактичного підтвердження надання адвокатських послуг позивачці. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в ча-стині стягнення витрат на правову допомогу є необґрунтованими та підлягають зали-шенню без задоволення. Також,згідно вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Outcome: partial