Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися в суд із спільною заявою, в якій зазначили, що 25 липня 2017 року між ними Ратнівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області зареєстровано шлюб, актовий запис № 34. У даному шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Вказали, що причиною розпаду сім`ї є відмінність поглядів на сімейне життя та обов`язки, несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння у сторін. Кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами, спільного проживання не ведуть. Вважають, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини між ними немає. Зазначили, що 28 вересня 2023 року між ними було укладено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, згідно з яким вони досягли домовленості про визначення місця проживання дітей за місцем проживання батька [PERSON] . Просять шлюб, зареєстрований між ними, розірвати, залишити неповнолітніх дітей проживати разом із батьком [PERSON] [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, 06 листопада 2023 року звернулися до суду із заявами, в яких просили розгляд справи провести без їхньої участі, задовольнивши заявлені вимоги. Суд, вивчивши додані до заяви докази, дійшов такого висновку. Згідно з ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Судом установлено, стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , що між сторонами 25 липня 2017 року укладено шлюб, який зареєстрований Ратнівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 34. У шлюбі в сторін [INFO] народився син [PERSON] , [INFO] дочка [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , виданими, відповідно, 12 червня 2018 року та 20 травня 2021 року Ратнівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану. Сторони у заяві вказали, що вони не ведуть спільного господарства, на примирення не згідні, між ними досягнуто згоди щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання неповнолітніх дітей шляхом укладення відповдіного нотаріально посвідченого договору від 28.09.2023. Таким чином, спору щодо порядку виховання та утримання дитини між заявниками немає. За таких обставин, зважаючи на невжиття подружжям заходів щодо відкликання заяви впродовж одного місяця із дня її подання, укладення заявниками договору про здійснення батьківських прав, визначення місця проживання їх спільних дітей, яким, зокрема врегульовано питання матеріального утримання дітей, суд вважає заявлену вимогу про розірвання шлюбу підставною. Щодо вимоги заявників про залишення неповнолітніх дітей на проживання із батьком [PERSON] суд враховує таке. Так, заявники на обгрунтування такої вимоги покликаються на постанову Верховного Суду від 15 січня 2020 року в справі №200/952/18. Дійсно, у даній справі Верховний Суд визначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. При цьому, суд звертає увагу, що можливість залишення дитини проживати з одним з батьків при розірванні шлюбу, не є тотожним вимозі про визначення місця проживання дитини, розгляд якої судом можливий лише за наявності спору. Однак, на думку суду, вказана постанова є нерелевантною до даних правовідносин, оскільки ухвалена у справі позовного провадження, в якій, незважаючи на відсутність спору щодо визначення місця проживання дитини, відносини між батьками щодо місця проживання дітей, участі у їх вихованні та утриманні, не були врегульовані на договірних засадах. Натомість у даній справі заявники шляхом спільного волевиявлення дійшли згоди шляхом укладення відповідного договору щодо місця проживання їх дітей, участі в їх вихованні та утриманні. Відтак, зважаючи на визначення батьками у договорі місця проживання дітей із заявником [PERSON] , констатація цього факту в рішенні суду є зайвою. При цьому, суд роз`яснює, що в разі невиконання однією із сторін договору його умов, інша сторона вправі звернутися за захистом своїх чи дітей прав до суду. За правилами ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved