Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-02 00:00:00

03.08.2023 АТ КБ «Приватбанк» (надалі - Банк) звернулося до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 29.08.2013. Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі-Договір), що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Вказує, що Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, але у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів відповідачка станом на 22.05.2023 має заборгованість - 25 831,54 грн, яка складається з наступного: 25 831,54 грн - заборгованість за кредитом; 4 573,91 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн - заборгованість за комісією; 0,00 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. На даний час відповідачка продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором, що є порушенням законних прав та інтересів Банку та стало підставою для звернення до суду з позовом. Разом із позовною заявою представник позивача подав клопотання про підтримання позовних вимог в повному обсязі та про розгляд справи на підставі наявних письмових доказів, не заперечував проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Згідно відомостей електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» відповідачка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 22.08.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; у задоволенні клопотання представника позивача про огляд веб-сайту відмовив; призначив справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін для розгляду справи по суті в судове засідання на 22.09.2023 об 11 год. 30 хв.; установив відповідачці строк для подання відзиву на позовну заяву. 22.09.2023 у зв`язку з неявкою відповідача суд відклав розгляд справи на 11 год. 30 хв. 03.11.2023. Відповідачка на виклик суду 03.11.2023 повторно не з`явилась, причину неявки суду не повідомила, правом щодо подання відзиву на позовну заяву чи будь-яких інших заяв та клопотань до суду не скористалась, тому суд, з урахування думки позивача, ухвалив розглядати справу за відсутності відповідачки на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, установив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Згідно із витягом зі статуту позивач є правонаступником Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», а випискою з ЄДРПОУ та банківською ліцензією підтверджується, що він є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на здійснення банківських операцій. 29.08.2023 відповідачка підписала анкету-заяву № б/н, у якій підтвердила свою згоду на те, що ця заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і тарифами, правилами користування основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею та Банком Договір про надання банківських послуг (далі-Договір) (а.с.20). Згідно з наданою позивачем довідкою про зміну кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] , 29.08.2013 відбувся старт карткового рахунку № [NUMBER] , 29.08.2013 встановлений кредитний ліміт у розмірі 600,00 грн, який 05.06.2015 зменшений до 490,00 грн, 10.06.2015 зменшений до 490,00 грн, 12.06.2015 зменшений до 400,00 грн, 21.08.2015 зменшений до 130,00 грн, 22.10.2015 зменшений до 10,00 грн, 21.04.2016 зменшений до 0,00 грн, 18.03.2017 збільшений до 500,00 грн, 14.08.2020 зменшений до 0,00 грн, 20.08.2021 збільшений до 1 000,00 грн, 20.08.2021 збільшений до 2 000,00 грн, 21.08.2021 збільшений до 3 000,00 грн, 23.08.2021 збільшений до 4 000,00 грн, 26.08.2021 збільшений до 5 000,00 грн, 30.08.2021 збільшений до 8 000,00 грн, 30.08.2021 збільшений до 10 000,00 грн, 30.08.2021 збільшений до 15 000,00 грн, 02.09.2021 збільшений до 18 000,00 грн, 10.09.2021 збільшений до 18 500,00 грн, 10.09.2021 збільшений до 19 000,00 грн, 11.09.2021 зменшений до 19 000,00 грн, 12.09.2021 збільшений до 20 000,00 грн, 13.09.2021 збільшений до 21 000,00 грн, 14.09.2021 збільшений до 22 000,00 грн, 14.09.2021 збільшений до 23 000,00 грн, 15.09.2021 збільшений до 24 000,00 грн, 16.09.2021 збільшений до 25 000,00 грн, 26.12.2022 зменшений до 0,00 грн (а.с.8). Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за договором б/н від 29.08.2013 відповідачка станом на 22.05.2023 має заборгованість - 25 831,54 грн, яка складається з наступного: 25 831,54 грн - заборгованість за кредитом; 4 573,91 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн - заборгованість за комісією; 0,00 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с.9-16). Згідно з довідкою позивач надав [PERSON] чотири кредитні картки 09.04.2014-10/16 тип кратки «Універсальна», 29.08.2013-09/16 тип кратки «Універсальна», 03.03.2016-12/19 тип кратки «Універсальна», 13.03.2020-01/24 тип кратки «Універсальна» (а.с.17). Таким чином, між сторонами шляхом підписання анкети-заяви від 29.08.2013 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку укладено кредитний договір. Суд дослідивши та оцінивши письмові докази дійшов висновку про часткове задоволенню позову з огляду на таке. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Умови і правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві позичальника від 29.08.2013 процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім анкети-заяви позичальника, розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 29.08.2013, та виписки по рахунку за цим договором, посилався на витяг з «Тарифів», витяг з Умов та правил, паспорт споживчого кредиту, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з «Тарифів», Умов та правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний витяг на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати пені та штрафів у зазначених розмірах та порядку їх нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, про що виснував у своїй постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) Верховний Суд України і що не довів позивач при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві-анкеті домовленості сторін про сплату процентів, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, та містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 29.08.2013 шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді обов`язок щодо сплати процентів та відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19, які у відповідності до вимог п.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 29.08.2013 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Позивач додав до позовної заяви паспорт споживчого кредиту від 13.03.2020 (а.с.22-23). Разом із тим, умови договору про споживчий кредит від 29.08.2013 можуть відрізнятися від інформації, наведеної в паспорті споживчого кредиту від 13.03.2020. Крім того, зазначений паспорт споживчого кредиту містить лише узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту станом на 13.03.2020. Таким чином, як встановлено вище, анкета-заява, яка підписана відповідачкою, не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а також враховуючи, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачкою не спростовано належними та допустимими доказами, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Разом із тим, як встановлено з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки за договором № б/н від 29.08.2013 та виписки за договором № б/н від 29.08.2013 максимальний кредитний ліміт встановлений відповідачці в розмірі 25 000,00 грн, яку вона фактично використала, тому суд дійшов висновку про наявність чат сокового задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», а саме стягнення заборгованості станом на 22.05.2023 за тілом кредиту в розмірі 25 000,00 грн. В задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 831,54 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 4 573,91 грн відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 2 206,84 грн (25 000,00 грн х 2 684,00 грн : 30 405,45 грн).

Outcome: partial