Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 01 березня 2023 року між ними був укладений договір позики, за яким він передав відповідачу 79138 доларів США та 235859 євро, які позичальник зобов`язалась повернути до 07 березня 2023 року, і на підтвердження виникнення зобов`язань за вказаним договором позики [PERSON] надала розписку. Однак у визначений строк відповідач позичені кошти не повернула. В\~зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором позики, позивач просить стягнути з відповідача суму позики 79138 доларів США та 235859 євро, а також судові витрати. Ухвалою суду від 01 серпня 2023 року позовна заява була залишена без руху для усунення недоліків. Ухвалою суду від 07 серпня 2023 року було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання, відстрочено сплату частини судового збору в сумі 6710 грн. до винесення судового рішення. Ухвалою суду від 06 вересня 2023 року закрито підготовче провадження і справу призначено до розгляду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, але представник позивача подав клопотання про розгляд справи без їх участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином. Надала клопотання про відкладенні розгляду справи, причину своєї неявки в судове засідання обґрунтувала необхідністю проведення медичного огляду її неповнолітньої дочки. Враховуючи строки розгляду даної справи і поведінку відповідачки, яка не з`являлася в судові засідання, суд визнає причину її неявки не поважною і розглядає справу за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 01 березня 2023 року уклали договір позики на суму 79 138 доларів США та 235 859 євро, з терміном повернення до 07 березня 2023 року. На підтвердження виникнення зобов`язань за вказаним договором позики [PERSON] надала [PERSON] власноручно написану розписку, копія та оригінал якої долучені до матеріалів справи (а.с.3, 46). Зі змісту розписки вбачається, що відбулася передача грошових сум від позикодавця [PERSON] до позичальника [PERSON] . У вказаний в договорі позики строк відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала, належні позивачу грошові кошти не повернула лише частково в сумі 2000 доларів США. Статтею 207 ЦК України\~передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно з ч. 1\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1\~ст. 1047 ЦК України). Частиною 2 ст.\~1047\~ЦК України допускається пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Відповідно до ч.\~1\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. \~Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.\~Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта,\~крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України;\~у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому\~як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку\~позичальника\~є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Таким чином, враховуючи, що розписка містить зобов`язання повернути грошові кошти в іноземній валюті, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з\~ [PERSON] \~на користь позивача [PERSON] боргу у валюті, визначеній договором. Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення боргу в сумі 79138 доларів США та 235859 євро підлягають задоволенню. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, відповідно до\~статті\~141 ЦПК України\~з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати на сплату судового збору в сумі 6710 грн., а також 6710 грн. судового збору на користь держави. На підставі наведеного,

Outcome: approved