Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просили стягнути з відповідачів на користь [PERSON] майнову шкоду у розмірі 41 7307,00 Євро, що станом на 31.05.2021 року за офіційним курсом НБУ становить 13933713,80 грн та майнову шкоду у розмірі 1 945 956,00 грн доларів США, що станом на 31.05.2021 року за офіційним курсом НБУ становить 53 514 568,38 грн та на користь [PERSON] майнову шкоду у розмірі 1 717 955,00 грн доларів США, що станом на 31.05.2021 року за офіційним курсом НБУ становить 47 244 449,68 грн та судові витрати. Свої вимоги мотивують тим, що 10.06.2014 року між [PERSON] та ПАТ "Банк "Демарк" було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) в іноземній валюті № 6479291 за умовами якого вона розмістив вклад у розмірі 417 307,00 Євро на строк 4 місяці, а саме до 10.10.2014 року. 11.06.2014 року між [PERSON] та банком укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) в іноземній валюті № 64792922 за умовами якого вона розмістив вклад у розмірі 1 945 956,00 доларів США на строк 3 місяці. 02.06.2014 року між [PERSON] було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) в іноземній валюті №6464333 за умовами якого він розмістив вклад у розмірі 717 955,00 доларів США на строк 3 місяці. Постановою правління НБУ від 25.09.2014 року № 600 банк було віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО від 26.09.2014 року у банку було запроваджено тимчасову адміністрацію. 06.02.2015 року у газеті "Голос України" № 21 (6025) було опубліковано оголошення про те, що Постановою правління НБУ від 30.01.2015 року відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру його ліквідації. Оскільки сума вкладів перевищувала розмір встановленої гарантії за вкладом, 06.02.2015 року вони звернулись до уповноваженої особи ФГВФО на здійснення ліквідації банку з заявами про визнання їх грошових вимог кредиторів, які були включені до 4 черги вимог кредиторів. 23.01.2020 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань був внесений запис № 10641110033001921 про державну реєстрацію припинення банку. Попри всі заходи, вжиті в межах процедури ліквідації банку, їх кредиторські вимоги не були задоволені, чим їм було завдано майнову шкоду у розмірі 417 307 Євро та 1 945 956 доларів США - [PERSON] , 1 717 955,00 доларів США - [PERSON] . З прес релізу ФГВФО від 12.03.2018 року їм стало відомо, що банком до віднесення до категорії неплатоспроможних впродовж декількох років здійснювалася ризикова кредитна політика - було укладено десятки подібних між собою кредитних договорів на загальну суму 1,3 млрд грн ФГВФО вбачав у згаданих «схемних» діях ознак кримінального правопорушення - шахрайства з фінансовими ресурсами, у зв`язку з чим надалі звернувся до правоохоронних органів з заявою про відкриття кримінального провадження. Проведений ФГВФО аналіз здійснених фінансових операцій банку встановив, що протягом 2008 - 2014 року в банк уклав ряд кредитних угод, за якими оформлення кредитних справ носило формалізований та однотипний характер. За цією «схемою» з 37 позичальниками-юридичними особам було укладено 43 кредитні угоди. Майже кожен другий договір - укладений у 2013 році, а спільними рисами усіх угод, окрім оформленого неліквідного забезпечення (у заставу за кредитами передано майнові права, зокрема - права вимоги за поточними договорами позичальників з купівлі-продажу цінних паперів), є й самі суми кредитів - кожним позичальником отримано майже однакові суми в межах 36,5 - 38 млн грн. Заборгованість за кредитними угодами у встановлений строк повернута не була, а більшість письмових вимог про погашення заборгованості залишились без відповіді або повернулися з відміткою про відсутність позичальників за адресою. ФГВФО зазначає, що в результаті таких дій банку, а тим самим і його кредиторам, завдано збитки на загальну суму 1,3 млрд грн, а також, що описане «схемне» кредитування стало однією із причин значної відмінності між оціночною та балансовою вартістю активів, включених до ліквідаційної маси банку. Попри те, що за офіційною звітністю активи банку оцінено у 1, 963 млрд грн, їх незалежна оцінка склала всього у 236 млн грн. Майже в 10 разів меншою виявилася оцінка кредитів, наданих юридичним особам (які складають понад 90% балансової вартості усіх активів банку) - при балансовій вартості у 1,776 млрд грн, суб`єкти оціночної діяльності оцінили їх у всього 164,8 млн грн. Пошук інформації у ЄДРСР та аналіз відповідних судових рішень виявив, що виявлене ФГВФО схемне кредитування здійснювалося на користь ТОВ «Валеомед», TOB «РАСКО», ТОВ «Авто бастіон», ТОВ «Аквалюкс-ЛТД», ТОВ «Алеприм», ТОВ «Банкпроект», ТОВ «Брама ЛТД», ТОВ «Будівельна компанія «Арте», ТОВ «Видавтороптресурс», ТОВ «ВП «Альфатрейд», ТОВ «Глобал Солюшенз», ТОВ «Делькреде», ТОВ «Дін Вет Стд», ТОВ «Ені-Транс», ТОВ «Ікар Трейд», ТОВ «Імпульс-Ю», ТОВ «Інтероптсервіс», ТОВ «Компанія «Дніпро-Холдинг», ТОВ «Кондор», ТОВ «Музейні Технології», ТОВ «Нерухомість України», ТОВ «Омегабуд-Сервіс», ТОВ «ПІК «Інтерєврогруп», ТОВ «Росток Енергія», TOB «СВ Імпорт», ТОВ «СФ-Профіт», ТОВ «Сигматрейд», TOB «ТВН Груп», TOB «Терра Н», ТОВ «Технологія інформаційного забезпечення», ТОВ «Торговий Дім «Дорсервіс», ТОВ «Торгово-промисловий альянс «Континент», TOB «ТРК «Українське кабельне телебачення», ТОВ «Ювелірний Дім Фаворі», ТОВ «Ю-ПРІНТ» (надалі разом - «Позичальники»), з якими Банк уклав 42 кредитних договори на загальну суму 1 062 389 000 грн та 7 150 000 доларів США. Факт укладення кредитних договорів банком з кожним з позичальників, розмір заборгованості та не виконання ними зобов`язань підтверджуються судовими рішеннями про стягнення заборгованості з позичальників у справах які були ініційовані уповноваженою особою ФГВФО після віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку ліквідаційної процедури. Всі судові рішення в апеляційному та касаційному порядку не оскаржувались, набрали законної сили. Таким чином, лише за два неповних роки, які передували віднесенню до категорії неплатоспроможних, банк надав кредити на загальну суму 847 020,00 грн, неповернення яких і спричинило втрату банком ліквідності та, як наслідок, його неплатоспроможності та наступну ліквідацію. Керівники банку свідомо допустили ситуацію за якої майже весь кредитний портфель юридичних осіб розміром 1,395 млрд грн фактично жодними ліквідними та адекватними способами забезпечення виконання зобов`язань позичальників забезпечений не був, такі дії керівників банку позбавили його можливості повернути наданні недобросовісним позичальникам у кредит кошти та, як наслідок, відновити, хоч і поступово свою ліквідність, запобігти неплатоспроможності і подальшій ліквідації, а також зберегти кошти власників. Враховуючи вищенаведене та зважаючи, що неплатоспроможність банку була спричинена діями керівників та акціонерів банку (відповідачі у справі), а в ліквідаційній процедурі їх кредиторські вимоги задоволені не були, що завдало їм шкоди у значному розмірі, вони вважають, що в праві вимагати покладення на керівників та акціонерів банку відповідальність за договорами строкового банківського вкладу (депозиту) в іноземній валюті № 647929 від 10.06.2014, №648063 від 11.06.2014 року, №646433 від 02.06.2014 року та відшкодування завданої ними шкоди, у зв`язку з чим звернулись до суду за захистом своїх прав. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.06.2021 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 43). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.06.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с. 44-45). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.07.2021 року вважати неподаною та повернути позивачу (а.с. 57). Постановою Київського апеляційного суду від 30.09.2021 року справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.81-84). Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 26.10.2021 року передано справу судді Твердохліб Ю.О. (а.с. 88-89). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.10.2021 року відкрито провадження у справі за розпочато підготовче судове засідання (а.с. 91). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.12.2021 року витребувано докази у справі (а.с. 150). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.10.2022 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (а.с. 91-93). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06.03.2023 року закрито підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті (а.с.158-159). 01.05.2023 року до суду від представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Таболіна О. надійшли пояснення третьої особи на позовну заяву в яких вказує, що постановою Правління Національного банку України № 600 від 25.09.2014 року ПАТ «БАНК «ДЕМАРК» віднесено до категорії неплатоспроможних. У зв`язку з цим 26.09.2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №102 про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «БАНК «ДЕМАРК» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «БАНК «ДЕМАРК». Відповідно до Постанови Правління НБУ №66 від 30.01.2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «БАНК «ДЕМАРК», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 30.01.2015 року №18 «Про початок процедури ліквідації Банку та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «БАНК «ДЕМАРК» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «БАНК «ДЕМАРК». Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування №088/15 від 16.04.2015 року затверджено перелік (реєстр) вимог кредиторів ПАТ «БАНК «ДЕМАРК», з подальшими змінами на суму 1 171 771 994,81 грн. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування №118/15 від 02.06.2015 року затверджено ліквідаційну масу банку, що з урахуванням змін становить: балансова вартість (з урахуванням позабалансових рахунків) в сумі 1 963 356 422,44 грн, ринкова вартість в сумі 236 362 652,91 грн. 23.01.2020 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 10641110033001921 про державну реєстрацію припинення ПАТ «БАНК «ДЕМАРК» як юридичної особи. В процедурі ліквідації ПАТ «БАНК «ДЕМАРК», за рахунок майна банку частково було задоволено вимоги кредиторів на суму 123 502 465,28 грн., та залишилися незадоволеними у зв`язку із недостатністю майна для їх задоволення - 1 048 269 529,53 грн. Вказують, що вказана судова справа за предметом судового розгляду та за суб`єктним складом належить до повноважень та компетенції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, визначених ст. 52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Позови про стягнення з відповідачів шкоди, заподіяної інтересам банку та його кредиторам вже подані Фондом гарантування вкладів фізичних осіб до Господарського суду Чернігівської області і є предметом розгляду у справах № 927/561/21, № 927/252/21. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] просила суд задовольнити позов з підстав, вказаних в позовній заяві, вважає, що на керівників може бути покладена солідарна відповідальність. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, вказав, що до його повноважень не належала видача кредитів, він працівник спостережної ради, вважає, що кожен має індивідуальну відповідальність, не має доказів на підтвердження солідарної відповідальності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, вважає його безпідставним, необґрунтованим, поданим з порушенням строків позовної давності, який базується на припущеннях, докази її причетності в матеріалах справи не має, позов подано неповноважною особою. Представник третьої особи Таболін О.С. в судовому засіданні вказав, що позов не підлягає задоволенню, позивачем у таких справах може бути спеціальний суб`єкт - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Вважає, що сумнівів вини відповідачів немає. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином шляхом направлення кореспонденції на адресу реєстрації та оголошення на офіційному сайті судової влади, причини неявки суду не відомі. Заслухавши пояснення представника позивачів, відповідачів [PERSON] , [PERSON] , представника третьої особи, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про залишення позову без задоволення, з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 10.06.2014 року між [PERSON] та ПАТ "Банк "Демарк" було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) в іноземній валюті № 647929 за умовами якого вона розмістила вклад у розмірі 417 307,00 Євро на строк 4 місяці, а саме до 10.10.2014 року (а.с. 27 т.1). 11.06.2014 року між [PERSON] та банком ПАТ "Банк "Демарк" укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) в іноземній валюті № 6479292 за умовами якого вона розмістила вклад у розмірі 1 945 956,00 доларів США на строк 3 місяці (а.с. 29 т.1). 02.06.2014 року між [PERSON] на банком ПАТ "Банк "Демарк" було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) в іноземній валюті №646433 за умовами якого він розмістив вклад у розмірі 717 955,00 доларів США на строк 3 місяці (а.с. 31 т.1). 03.06.2014 року між [PERSON] та банком ПАТ "Банк "Демарк" укладено договір № 1 про зміну умов договору строкового банківського владу (депозиту) в іноземній валюті № 646433 від 02.06.2014 року (а.с. 32 т. 1). Постановою правління Національного банку України від 25.09.2014 року № 600 банк було віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО від 26.09.2014 року у банку було запроваджено тимчасову адміністрацію. 06.02.2015 року у газеті "Голос України" № 21 (6025) було опубліковано оголошення про те, що Постановою правління НБУ від 30.01.2015 року відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру його ліквідації (а.с. 135 т.1). 06.02.2015 року [PERSON] , [PERSON] звернулись до уповноваженої особи ФГВФО на здійснення ліквідації банку з заявами про визнання їх грошових вимог кредиторів, які були включені до 4 черги вимог кредиторів (а.с. 33, 34, 35 т. 1). 08.05.2015 року [PERSON] та [PERSON] ПАТ "Банк "Демарк" видало довідку про включення їх до переліку вимог кредиторів ПАТ "Банк "Демарк" акцептованих уповноваженою особою фонду (а.с. 36,37 т. 1). 13.06.2019 року Виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб за № 1505 затверджено ліквідаційний баланс та звіт про завершення процедури ліквідації ПАТ "Банк"Демарк" (а.с. 215). 23.01.2020 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис № 10641110033001921 про державну реєстрацію припинення банку. Звертаючись до суду з позовом, позивачі, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, посилалися на те, що саме відповідачі, як керівники та власники істотної частки банку (більш ніж 80% всіх акцій банку), не вжили своєчасних та дієвих заходів щодо відновлення платоспроможності ПАТ "Банк "Демарк", порушили вимоги ст. 58 Закону України "Про банки та банківську діяльність". Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" істотна участь - пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи. Особа визнається власником опосередкованої істотної участі незалежно від того, чи здійснює така особа контроль прямого власника участі в юридичній особі або контроль будь-якої іншої особи в ланцюгу володіння корпоративними правами такої юридичної особи. Частиною четвертою статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що власники істотної участі зобов`язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку, а частиною п`ятою цієї статті - що пов`язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність. Як встановлено ч. 6 ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», пов`язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. Якщо внаслідок дій або бездіяльності пов`язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов`язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду. Отже, власники істотної участі, контролери, інші пов`язані особи можуть своїми діями чи бездіяльністю завдати шкоди банку, у тому числі шляхом здійснення неналежної кадрової політики, шляхом неналежного впливу на керівників банку, шляхом порушення вимог законодавства, зокрема нормативно-правових актів Національного банку України, тощо. Водночас неправомірні дії та бездіяльність з боку посадових осіб банку, його контролерів, інших пов`язаних осіб можуть завдати шкоди саме банку. Саме банк зазнає збитків у вигляді неотриманих доходів або зменшення ринкової вартості його майна (у тому числі внаслідок втрати ділової репутації, внаслідок чого страждає ділова практика, втрачаються нормальні ділові зв`язки з вкладниками, позичальниками та іншими кредиторами і боржниками, та внаслідок неможливості використання майна як єдиного майнового комплексу). Натомість, кредитори боржника можуть мати похідний інтерес у стягненні коштів з третіх осіб, винних боржнику, у тому числі у стягненні неповернутих боржнику позик, кредитів, збитків, завданих боржнику третіми особами, тощо, якщо несплата цих коштів спричиняє несплату коштів боржником кредитору. Такий інтерес можуть мати й особи, які не є кредиторами, зокрема учасники (акціонери) юридичної особи, якій заподіяні збитки. Цей інтерес полягає у переведенні майна боржника у вигляді його прав вимоги у більш ліквідну форму - грошову. При цьому, однак, кредитори боржника, а також учасники (акціонери) юридичної особи не набувають власних прав вимоги до третіх осіб, винних боржнику, а похідний інтерес кредиторів, учасників (акціонерів) юридичної особи боржника полягає у стягненні коштів на користь боржника, юридичної особи, а не на користь кредиторів, учасників (акціонерів) юридичної особи. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 року у справі № 761/45721/16-ц. Крім того, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові, на Фонд та уповноважену особу Фонду законом покладені повноваження органів та посадових осіб неплатоспроможного банку, включаючи повноваження заявляти від імені банку будь-які позови до суду, зокрема і позови про відшкодування шкоди. Вчинення Фондом та уповноваженою особою Фонду дій, спрямованих на одержання задоволення вимог банку до боржників банку, зокрема щодо повернення кредитів, стягнення процентів, відшкодування збитків тощо, реалізує і похідний інтерес вкладників та інших кредиторів банку у трансформації майна банку у вигляді прав вимоги у більш ліквідну (грошову) форму з метою подальшого задоволення вимог кредиторів у черговості, встановленій статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». У свою чергу, вкладники та інші кредитори банку не мають права вимоги до боржників банку і не можуть розглядатися як особи, яким заподіяно збитки боржниками банку, які не сплатили заборгованість банку, у тому числі за вимогами із заподіяння банку шкоди (зокрема, збитків). Право вимоги до боржників банку, в тому числі про повернення кредитів, стягнення процентів, про відшкодування шкоди, завданої банку (зокрема, збитків), належить банку, а не кредиторам банку, а несплата банку коштів боржниками банку не може розцінюватися як завдання шкоди кредиторам банку. Крім того, законом не передбачене повноваження вкладників та інших кредиторів банку звертатися від імені банку з позовними вимогами, зокрема із заподіяння банку шкоди (збитків) до заподіювачів такої шкоди (похідний позов). Позивачі звернулись до суду з даним позовом про стягнення на їх користь збитків, завданих, на їх думку, неправомірними діями відповідачів по відношенню до банку. Однак, враховуючи встановлені обставини справи, а також те, що такими діями відповідачів збитки можуть бути завдані саме банку, а не позивачам, суд приходить до висновку, що останні є неналежними позивачами у цій справі, адже ними не доведено порушення їх прав чи безпосереднього інтересу. При цьому, суд у даній справі не вирішує питання про виконання чи порушення відповідачами обов`язків, покладених на них законом, зокрема ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», оскільки таке вирішення було би виходом за межі розгляду цієї справи з огляду на її предмет і підстави. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином інші доводи сторін не впливають на вищевказані висновки суду. З урахуванням викладеного, суд, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивачі як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачами не доведено порушення їх прав чи безпосереднього інтересу відповідачами, прийшов до висновку, що у задоволенні позову належить відмовити. Розподіл судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України, понесені стороною позивача судові витрати покладаються на позивачів, яким відмовлено в позові.

Outcome: dismissed