Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, поданим через систему «Електронний суд» представником [PERSON] , до відповідача [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, укладений 15 січня 2002 року, зареєстрований Золочівським районним відділом РАГС Львівської області, актовий запис №02. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 15 січня 2002 року перебуває з відповідачем у шлюбі. В подружжя є донька [PERSON] , [INFO] , яка є повнолітньою. Однак, спільне сімейне життя між сторонами не склалось, у зв`язку із різними поглядами на життя, ведення побуту, відсутністю взаєморозуміння. З травня 2020 року сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Оскільки відповідач не має можливості з`явитися до органу реєстрації актів цивільного стану та подати спільну заяву про розірвання шлюбу або надати нотаріально посвідчену заяву про припинення шлюбу, позивач змушена звертатися з вимогою про розірвання шлюбу в судовому порядку. Вважає, що збереження шлюбу та примирення між сторонами є неможливим, а подальше подружнє життя суперечитиме її інтересам, у зв`язку із чим просить суд позов задовольнити та розірвати шлюб. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 17.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 01.09.2023 на електронну адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позовних вимог. Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч. 13 ст. 7 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. З`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно зі\~ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1\~ст. 24 СК України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3\~статті 56 СК України\~передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1\~ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до\~статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частиною 2\~статті 112 СК України\~передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2\~ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 15.01.2002 Відділом РАГС Золочівського району Львівської області, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 15 січня 2002 року уклали шлюб, зареєстрували такий в Золочівському районному відділі РАГС Львівської області, актовий запис №02. Після державної реєстрації шлюбу, позивачу присвоєно прізвище « [PERSON] ». Судом встановлено, що позивач та відповідач міцної сім`ї не створили, оскільки у сторін різні погляди на сімейне життя, спільний побут та подружні обов`язки. У подружжя неповнолітніх дітей немає, шлюбних відносин не підтримують, разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Між ними втрачено почуття взаєморозуміння, без якого повноцінна сім`я існувати не може, а примирення неможливе. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач\~не заперечив\~проти задоволення\~позову,\~що не\~суперечить закону\~та не\~порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. З цього слідує, що подальше збереження шлюбу, який існує формально, суперечитиме інтересам сторін, а тому позов слід задовольнити. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, згідно з якими у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивачем при поданні позову понесено судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1073,60 грн., а відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, відтак суд приходить до висновку, що позивачу необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, що становить 536,80 грн., а решту судових витрат у розмірі 536,80 грн. стягнути з відповідача на її користь. На підставі ст. ст. 24, 105, 112 СК України,

Outcome: approved