Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

Позивач ГУ ПФУ в м. Києві звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Подану позовну заяву обґрунтовано тим, що в ГУ ПФУ в м. Києві на обліку перебував [PERSON] та отримував пенсію по інвалідності відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Інвалідність [PERSON] була встановлено до 05.04.2020 року. На підставі ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короно вірусної хвороби Covid-19» позивачем було продовжено виплату пенсії відповідачу по інвалідності. 28.01.2021 року відповідач звернувся до позивача із заявою щодо припинення видачі пенсії по інвалідності у зв`язку із невизнанням [PERSON] інвалідом. З метою досудового врегулювання питання про відшкодування надміру виплачених коштів в сумі 22992,66 грн. Управлінням на адресу відповідача направлено лист про повернення безпідставно отриманих коштів, проте відповідач грошові кошти не повернув. Таким чином, у відповідача у період з 01.05.2020 року по 31.01.2021 року виникла переплата пенсії в сумі 22992,66 грн. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 22992,66 грн. та судові витрати. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19.05.2023 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 31.10.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, заява представника позивача про зменшення розміру позовних вимог від 13.09.2023 року залишена без розгляду на підставі п.2 ч. 2 ст. 49, 126 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача подану позовну заяву підтримала, просила задовольнити з викладених підстав. Відповідач в судове засідання не з`явився, у своїй заяві повідомив про неможливість бути присутнім у судовому засіданні за станом здоров`я. В судовому засіданні, яке мало місце 07.08.2023 року, відповідач проти задоволення позовної заяви заперечував. Пояснив, що у жовтні 2019 року ним було зроблено рентгений знімок ноги, у травні 2020 року звертався до лікаря, останній обхідний лист підписано у липні 2020 року. Затримки у проходженні медичної комісії пов`язані із запровадженням карантинних заходів. 27.01.2021 року отримав довідку МСЕК про те, що не є інвалідом, на наступний день звернувся до позивача із заявою про припинення нарахування пенсії по інвалідності. Проте, така пенсія все рівно була нарахована враховуючи положення ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короно вірусної хвороби Covid-19», однак відповідач відмовився отримувати таку пенсію, у зв`язку із чим 2554,75 грн. повернуто позивачу. Вислухавши вступне слово, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Судом встановлено, що відповідач з 17.05.2017 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (Деснянський район) та призначено пенсію по інвалідності, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до виписки з акта огляду МСЕК від 20.04.2017 року, [PERSON] встановлена ІІ група інвалідності до 01.05.2018 року. Згідно виписки з акта огляду МСЕК від 04.05.2018 року [PERSON] встановлена ІІ друга інвалідності до 05.04.2019 року. Відповідно до виписки з акта огляду МСЕК від 24.04.2019 року [PERSON] встановлена ІІІ група інвалідності до 01.05.2020 року. 27.01.2021 року головою МСЕК видано довідку про невизнання [PERSON] інвалідом. 28.01.2021 року відповідач [PERSON] звернувся до начальника ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про припинення видачі пенсії по інвалідності у зв`язку із невизнанням останнього інвалідом, про що долучено довідку. Відповідно до листа від 23.03.2021 року, ГУ ПФУ в м. Києві повідомило відповідача про те, що відповідно до п. 14 «б» прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зі змінами, внесеними ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короно вірусної хвороби (COVID-19), у разі пропуску строку повторного огляду МСЕК особою з інвалідністю, виплата пенсії по інвалідності не зупиняється до закінчення терміну дії зазначених заходів з подальшим проведенням перерахунку розміру виплаченої пенсії на підставі заяви та результатів перегляду особи з інвалідності. На підставі вказаного, відповідачу було продовжено виплату пенсії як особі з інвалідністю ІІІ групи з 01.05.2020 року по 31.01.2021 року, а також просить у зв`язку з виниклою переплатою пенсії за період з 01.05.2020 року по 31.01.2021 року в розмірі 22992,66 грн. повернути, шляхом внесення на рахунок ГУ ПФУ. Згідно довідок, відповідач здійснив повернення позивачу грошових коштів у сумі 2554,75 грн. Згідно ч.1 ст. 50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне і пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відповідно до ст. 103 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Так, згідно із ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до ст.1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналась або могла дізнатись про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає за допущене нею погіршення майна. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Таким чином, зайво сплачені суми пенсії можуть бути утримані позивачем лише за умови зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним, а отже можливості для прийняття рішення про стягнення сум переплати у випадку неправильного обчислення розміру пенсії працівником пенсійного органу чи у зв`язку з автоматизованою помилкою, законодавством не передбачено. При цьому, обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вищевказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Позивач, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав суду належних, допустимих, достовірних доказів на підтвердження обставин зловживання та недобросовісності з боку відповідача. Відповідно до положень ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до постанови Верховного Суду від 16.06.2020 року в справі №756/6984/16-а обов`язковою умовою для стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера, однак вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення пенсії на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера - в такому разі суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника. При цьому, оцінюючи докази, що свідчать про можливе зловживання, судам слід виходити з презумпції дійсності документів, наданих для призначення/перерахунку пенсії, та презумпції добросовісності заявника. Ці презумпції може бути спростовано на підставі доказів, що доводять умисел заявника на отримання пенсії без законних для цього підстав. На підставі вищевикладеного, зважаючи на наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що стороною позивача не доведено правомірність пред`явленого позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed