Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

У серпні 2022 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області про встановлення факту народження [PERSON] , баби [PERSON] , на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України». У обґрунтування вимог заяви зазначає, що [PERSON] , є громадянкою російської федерації, проте наразі постійно проживаю на території України на підставі посвідки на постійне проживання № [NUMBER] запис №19950519-10400. Матір її батька, тобто баба - [PERSON] народилась на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", а саме в Селищі Баси Сумського району, Сумської області Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР). Наразі селище Баси стало частиною міста Суми. Для підтвердження факту народження [PERSON] на території України заявником зібрано та надано до Державної міграційної служби документи: Свідоцтво про народження [PERSON] [NUMBER] , видане 16 липня 1979 року (повторне), де вказано її дату народження - [INFO] та місце народження - селище Баси, область Сумська, республіка Українська; копія запису про народження [PERSON] № 16; копія архівного витягу запису про народження [PERSON] № 16 виданого Державним архівом Сумської області. Заявник зазначає, що під час особистого звернення до Державної міграційної служби з метою набуття громадянства України за територіальним походженням у службі зазначили, що документи, які підтверджують факт кровної спорідненості між нею та [PERSON] є такими, що відповідають вимогам законодавства. Проте, документи, що підтверджують факт народження [PERSON] на території України не повністю відповідають умовам чинного законодавства, оскільки запис про народження [PERSON] не внесено до Державного реєстру актів цивільного стану громадян, який було запроваджено з 2008 року, а його копія, надана разом із архівним витягом містять багато помилок. В Державній міграційній службі порекомендували звернутися до суду із заявою про визнання факту народження її баби - [PERSON] на території, що є територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України». Встановлення факту народження баби заявниці на території України, що є територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», в місті Суми (раніше селище - Баси, яке наразі стало частиною Сум) необхідно для отримання громадянства України за територіальним походженням. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.08.2022 вищевказана заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.08.2022 відкрито провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження. В подальшому, в судове засідання, призначене на 06.11.2023 сторони по справі не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Заявник в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявник, [PERSON] , є громадянкою російської федерації, проте зареєстрована та постійно проживає на території України на підставі посвідки на постійне проживання № [NUMBER] запис №19950519-10400. Баба заявниці - [PERSON] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане 16 липня 1979 року (повторне), народилася - [INFO] у селищі Баси, область Сумська, республіка Українська. Заявник вказує та матеріалами справи доведено, що факт кровної спорідненості між нею та [PERSON] підтверджується: Свідоцтвом про народження [PERSON] [NUMBER] від 27 червня 1995 року, в якому вказано, що її батьком є [PERSON] ; Свідоцтвом про народження [PERSON] [NUMBER] , виданим 24 березня 2020 року (повторне), в якому вказано, що його матір`ю є [PERSON] ; Свідоцтвом про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] IV- [NUMBER] , виданим 08 липня 1981 року (повторне), що підтверджує зміну прізвища [PERSON] з [PERSON] відповідно. Факту народження [PERSON] на території України підтверджується: Свідоцтвом про народження [PERSON] [NUMBER] , видане 16 липня 1979 року; копією архівного витягу запису про народження [PERSON] № 16 виданого Державним архівом Сумської області. Оскільки, документи, що підтверджують факт народження [PERSON] на території України не повністю відповідають вимогам чинного законодавства. Запис про народження [PERSON] не внесено до Державного реєстру актів цивільного стану громадян, який було запроваджено з 2008 року, а його копія, надана разом із архівним витягом містять помилки, у позивача виникла необхідність звернутися до суду із заявою про визнання факту народження баби - [PERSON] на території, що є територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України». Згідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У відповідності до п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК Українив порядку окремого провадження встановлюються факти, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2ст. 315 ЦПК Україниу судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», № 5 від 31.03.1995 встановлено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч.2ст. 315 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 315 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 р.; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 р. або станом на 13 листопада 1991 р.; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 р. чи 13 листопада 1991 р.; постійного проживання особи на території України чи УРСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. У зазначених справах як заінтересовані особи повинні брати участь відповідні органи служб громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб. Так, питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27.03.2001 № 215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України». Підстави набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зв`язків тощо. Згідно ст.4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом. Відповідно до Конституції України правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної лади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України» від 18.01.2001 №2235-111. Згідно п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Статтею 6 Закону України «Про громадянство» визначені підстави набуття громадянства, зокрема і за територіальним походженням (п.2). Відповідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням. Згідно п. 28 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215, в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 року № 588/2006 зі змінами, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, дід чи баба якої народилися до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент їх народження до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також: а) документ, що підтверджує факт народження діда чи баби заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту; б) документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з дідом чи бабою, які народилися на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту. А відтак, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку, для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Враховуючи те, що факт, який просить встановити заявник в судовому порядку, має для неї юридичне значення, та іншим способом, ніж за рішенням суду, він встановлений бути не може, виходячи із обставин справи та підстав пред`явлених вимог, суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved