Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Заявлені вимоги мотивує тим, що 30.03.2015, відповідно до наказу № 224-к від 27.03.2015, був прийнятий на роботу до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом». На посаді заступника виконавчого директора з персоналу [PERSON] працював з 21.08.2018. по 28.05.2020 відповідач направив на адресу профспілкового комітету працівників Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» Подання № 375/01-07 щодо звільнення позивача у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації (п. 2 ч. 1 ст. 40 Кодекс законів про працю України). Профспілковий комітет працівників Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» своїм рішенням відмовився надати згоду на звільнення позивача. Разом з тим, наказом відповідача від 05.06.2020 № 440-к «Про звільнення [PERSON] » припинені повноваження та звільнений з займаної посади 09.06.2020 року за п. 5 ст. 41 КЗпП України заступник виконавчого директора з персоналу [PERSON] ; наказом відповідача від 15.06.2020 № 480-к «Про внесення змін до наказу ДП «НАЕК «Енергоатом» від 05.06.2020 № 440-к «Про звільнення [PERSON] » змінено дату звільнення позивача на 15.06.2020; наказом відповідача від 14.07.2020 № 630-к «Про внесення змін до наказу ДП «НАЕК «Енергоатом» від 05.06.2020 № 440-к «Про звільнення [PERSON] » знову змінено дату звільнення позивача на 14.07.2020. Позивач переконаний в тому, що його було звільнено з посади заступника виконавчого директора з персоналу відповідачанезаконно, із грубим порушенням трудового законодавства України, а тому позивач має бути поновлений на зазначеній посаді. Позивач вказує що відповідно до Посадової інструкції повноваження здійснюватиорганізаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції у заступника виконавчого директора з персоналу відсутні, тобто він не є посадовою особою. Відтак, позивач стверджує, що наказ відповідача від 05.06.2020 № 440-к про звільнення є незаконнимта підлягає скасуванню в силу положень п.4 ст.36 КЗпП, п.5 ч.1 ст.41 КЗпП. Так, [PERSON] зазначає, що до липня 2020 року його середньоденна заробітна плата складала 8 599,26 грн. Відтак, в силу положень ст.235 КЗпП України, позивач акцентує, що останньому повинен бути виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.07.2020 до дня поновлення на роботі. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 14 січня 2021 року було відкрито провадження у даній справі, вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Представником відповідача подано відзив на позов де зазначено наступне. Заступник виконавчого директора згідно з чинним законодавством України та в установленому в Компанії порядку несе відповідальність за: невиконання, неповне, неналежне або несвоєчасне виконання своїх посадових обов`язків, а також невиконання, неповне, неналежне або несвоєчасне виконання посадових обов`язків підлеглим персоналом; перевищення своїх повноважень або видачу вказівок, розпоряджень, що суперечать встановленим вимогам (п.6.2 Посадової інструкції). Таким чином, на переконання відповідача, твердження позивача щодо неможливості його звільнення як працівника державного підприємства за п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України спростовуються приписами ст. ст. 3 та 4 цього Кодексу. Також відповідач наголошував, що припинення повноважень та звільнення позивача на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП, зокрема це підтверджується й змістом Наказу від 05.06.2020 №440-к. 17.01.2022 р. ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки вирішення спору, що виник між сторонами відноситься до юрисдикції господарських судів. 04.08.2022 р. Київським апеляційним судом в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ за результатами розгляду апеляційної скарги [PERSON] ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17.01.2022 р. скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. 22.03.2023 р. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду залишив касаційну скаргу державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» без задоволення, постанову Київського апеляційного суду від 04.08.2022 р. без змін. 23.06.2023 р. Шевченківським районним судом м. Києва вирішено питання про прийняття справи до провадження та її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за викладених у позовній заяві обставин, просив його задовольнити. Представник відповідача заперечила щодо задоволення позову у зв`язку із його безпідставністю. Третя особа т.в.о. ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Котін в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Правом подати пояснення по суті спору не скористався. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні докази та надавши їм відповідну оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Встановлено, що [PERSON] відповідно до наказу № 224-к від 27.03.2015, був прийнятий на роботу до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Відповідач) та з 21.08.2018 р. працював на посаді заступника виконавчого директора з персоналу, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача копія якої наявна в матеріалах справи. 28.05.2020 відповідачем направлено в адресу профспілкового комітету працівників Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» Подання № 375/01-07 щодо звільнення позивача у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації (п. 2 ч. 1 ст. 40 Кодекс законів про працю України). Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про надання профспілковим комітетом працівників Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» згоди на звільнення позивача. Відповідно до наказу Державного підприємства від 05.06.2020 № 440-к «Про звільнення [PERSON] » повноваження позивача припинені та він звільнений з займаної посади 09.06.2020 року за п. 5 ст. 41 КЗпП України. Наказом відповідача від 15.06.2020 № 480-к «Про внесення змін до наказу ДП «НАЕК «Енергоатом» від 05.06.2020 № 440-к «Про звільнення [PERSON] » змінено дату звільнення позивача на 15.06.2020 у зв`язку із перебуванням позивача в стані тимчасової непрацездатності. Наказом відповідача від 14.07.2020 № 630-к «Про внесення змін до наказу ДП «НАЕК «Енергоатом» від 05.06.2020 № 440-к «Про звільнення [PERSON] » дату звільнення позивача змінено на 14.07.2020 у зв`язку із перебуванням позивача в стані тимчасової непрацездатності. За положеннями п. 5 ст. 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 65 Господарського кодексу України, керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи. Згідно п. 7.12 Статуту ДП «НАЕК «Енергоатом» (в чинній редакції станом на дату звільнення) посадовими особами Підприємства єПрезидент Підприємства, головний бухгалтер, а також працівники Підприємства, які наділені посадовими повноваженнями здійснювати організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції. Так, коло службових обов`язків позивача передбачено посадовою інструкцією заступника виконавчого директора з персоналу ІП-К.6.07.002-19 від 10.10.2019. Відповідно до зазначеної інструкції, (п. 4 Обов`язки) заступник виконавчого директора з персоналу виконує в Компанії загальні функції з управління людськими ресурсами і не наділений повноваженнями здійснюватиорганізаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції у заступника виконавчого директора з персоналу відсутні, тобто він не є посадовою особою. Пунктом 4 ст. 36 КЗпП України передбачає можливість припинення трудового договору шляхом розірвання його з ініціативи працівника, власника або виборного органу первинної профспілкової організації чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу. Зокрема, спеціальною нормою, що дозволяє власнику розірвати трудовий договір є ст. 41 КЗпП України. Розірвання трудового договору за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України можливе за наявності попереднього припинення повноважень посадової особи, тобто рішення вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників. Тому для звільнення за вказаною нормою мають бути присутні обставини: звільнений працівник повинен бути посадовою особою товариства та повинно заздалегідь відбутись припинення його повноважень (окреме рішення вищого органу управління), що в наступному є підставою для розірвання з ним трудового договору в порядку, передбаченому чинним законодавством України та статутними документами господарського товариства. Норму частини першої статті 41 КЗпП України було доповнено пунктом 5 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13.05.2014 (№ 1255-VII). Вказаний Закон набрав чинності 01.06.2014 та метою його прийняття було покращення інвестиційного клімату шляхом надання інвесторам (власникам) господарських товариств права звільняти посадових осіб (керівників, членів виконавчих органів) без зазначення причин, а також узгодження в цьому контексті норм трудового та господарського законодавства. Як гарантію в таких випадках передбачено виплату працівникам вихідної допомоги в розмірі не менше, як шестимісячний середній заробіток (ст.44 КЗпП України). Зокрема, стаття 41 КЗпП України доповнена пунктом п`ятим, який встановлює додаткову підставу розірвання трудового договору - «припинення повноважень посадових осіб». Викладена норма характеризується юридичною невизначеністю, внаслідок чого неможливо встановити коло таких посадових осіб, а також випадки та підстави (причини) припинення їх повноважень. Формулювання цього положення є загальним та не містить посилань як щодо змісту та обсягу поняття «посадових осіб», так і типу та організаційно-правових форм юридичних осіб, яких вони стосуються. Поняття посадової особи у КЗпП України не визначено, а визначається воно виключно Господарським кодексом України, згідно з ч. 2 ст. 89 - посадовими особами товариства визнаються голова та члени виконавчого органу, голова ревізійної комісії (ревізор), а у разі створення ради товариства (спостережної ради) - голова і члени цієї ради. У статті 2 Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 міститься визначення уточненого поняття «посадові особи органів акціонерного товариства» Це фізичні особи - голова та члени наглядової ради, виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізор акціонерного товариства, а також голова та члени іншого органу товариства, якщо утворення такого органу передбачено статутом товариства. Оскільки Законом № 1255-VII були внесені зміни в тому числі до Господарського кодексу України і Закону України «Про акціонерні товариства», то, розглядаючи всі внесені зміни в їх системному зв`язку, можна дійти висновку, що термін «посадові особи» був використаний законодавцем саме у визначенні цих двох законодавчих актів. При цьому, в пункті 9 пояснювальної записки до вищевказаного законопроекту (№ 4586 від 27.03.2014) вказувалося, що проект закону не стосується соціально-трудової сфери та не потребує узгодження з уповноваженими представниками від всеукраїнських профспілок, їх об`єднань та всеукраїнських об`єднань організацій роботодавців. Відтак, п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України стосується посадових осіб господарських товариств, яким не є Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», а позивач - заступник виконавчого директора з персоналу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» не є спеціальним суб`єктом, щодо якого може бути застосована вказана норма. Таким чином, положення п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України неправомірно застосовані як підстава для звільнення позивача з посади заступника виконавчого директора з персоналу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом». Згідно п. 7.1 Статуту ДП «НАЕК «Енергоатом», вищим органом управління відповідача є Правління. В той же час, рішення Правління ДП «НАЕК «Енергоатом» щодо припинення повноважень посадової особи - заступника виконавчого директора з персоналу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» [PERSON] , також не приймалося. Аналогічні позиції викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.10.2015 у справі № 6-21072св15, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.05.2015 у справі № 6-1188св15, постанові Верховного Суду від 16.01.2018 у справі № 760/9269/15-ц, постанові Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 753/1150/17. Верховний Суд в даній справі, також, вказував, що предметом спору є законність припинення повноважень позивача як заступника виконавчого директора з персоналу ДП «НАЕК «Енергоатом» за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України. ДП «НАЕК «Енергоатом» є юридичною особою і діє на підставі статуту ДП «НАЕК «Енергоатом», затвердженого наказом Міністерства енергетики України від 05 грудня 2019 року № 482. Згідно з пунктом 7.1 статуту ДП «НАЕК «Енергоатом» управління підприємством здійснюється правлінням, президентом. Відповідно до пункту 7.12 статуту ДП «НАЕК «Енергоатом» президент підприємства, головний бухгалтер, а також працівники підприємства, які наділені посадовими повноваженнями здійснювати організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції є посадовими особами підприємства. Підставою припинення повноважень та звільнення [PERSON] як заступника виконавчого директора з персоналу ДП «НАЕК «Енергоатом» в оскаржуваному наказі зазначено пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України. Оскаржуючи своє звільнення на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, позивач у позовній заяві посилався, зокрема на те, що наказ ДП «НАЕК «Енергоатом» щодо його звільнення з посади директора із запобігання і протидії корупції - радника президента ДП «НАЕК «Енергоатом» відбулось без дотримання обов`язкової процедури, визначеної Законом України «Про запобігання корупції», Антикорупційною програмою ДП «НАЕК «Енергоатом» та статуту ДП «НАЕК «Енергоатом». Згідно з пунктами 1.5 і 5.1 посадової інструкції заступника виконавчого директора з персоналу, останній призначається (звільняється) на (з) посаду президентом ДП «НАЕК «Енергоатом» та підпорядковується безпосередньо виконавчому директору з персоналу ДП «НАЕК «Енергоатом». Відповідно до пункту 7.1 статуту ДП «НАЕК «Енергоатом» органами управління є наглядова рада, правління, президент. У матеріалах справи відсутні докази, що позивач був членом наглядової ради чи правління ДП «НАЕК «Енергоатом». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2023 року в справі № 766/23789/19 (провадження № 61-3796сво21) зроблено висновок, що «відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку припинення повноважень посадових осіб. Проте вказане стосується посадових осіб - членів колегіального виконавчого органу господарського товариства чи одноособового керівника, на яких при призначенні на посаду покладаються функції по управлінню за рішенням власника або уповноваженого органу в межах своїх повноважень. Щодо інших посадових осіб, то розірвання з ними трудового договору має відбуватись на інших підставах, встановлених трудовим законодавством, що також передбачає дотримання відповідних встановлених цим законодавством гарантій. При цьому віднесення статутом товариства певної посади до категорії «посадових осіб» не є підставою для визнання її такою, до якої застосовується положення пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України. Отже, на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України не може бути звільнено працівника філії державного підприємства, який не є членом виконавчого органу». Таким чином, Верховний Суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що спір у цій справі щодо скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі [PERSON] на посаді заступника виконавчого директора з персоналу державного підприємства та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не пов`язаний зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності ДП «НАЕК «Енергоатом», а тому є трудовим спором. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що наказ відповідача від 05.06.2020 № 440-к про звільнення [PERSON] є незаконнимта підлягає скасуванню. Чинним законодавством встановлена відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Відповідно до положень статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток працівника визначається відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати працівника, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Відповідно до пункту 3 розділу 2 Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно пункту 8 розділу 4 Порядку зарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Крім того, положеннями статті 241-1 КЗпП України передбачено, що строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Як свідчить довідка НАЕК «Енергоатом» № 33/15 від 22.01.2021 р. середньоденна заробітна плата позивача становить 6 307,01 грн. З огляду на те, що вимушений прогул позивача становить 839 робочих днів, середній заробіток , який має бути стягнутий з відповідача за період з 14.07.2020 р. по день ухвалення рішення складає 5 291581 грн. 39 коп. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, розмір присуджених сум при виплаті на виконання судового рішення підлягає зменшенню на суму податків та зборів, оскільки особа відшкодовує (виплачує, надає) на користь фізичної особи середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, така особа виступає щодо такої фізичної особи податковим агентом та зобов`язана утримати і перерахувати податок зі суми такого доходу. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц, від 25 березня 2021 року у справі № 185/2109/18. Таким чином вищенаведена сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає стягненню на користь позивача без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст. 430 ч.1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved