Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю\~ страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про припинення трудових відносин та зобов`язання вчинити дії, мотивуючи тим, що відповідно до наказу № l52-К від 22.08.2018 року її прийнято на роботу ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.» на посаду заступника директора департаменту продажів в Івано-Франківську, про що у трудовій книжці зроблено запис під № 17. 3 18 вересня 2019 року до 24 січня 2020 року позивач перебувала у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами. 3 25 січня 2020 року по 30 листопада 2022року перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. За рік роботи в компанії з 22.08.2018 по 21.08.2019 нею не використано 24 дні щорічної відпустки. За період часу з 21.08.2019 року по 24 січня 2020 року нею не використано 10 днів відпустки, разом за час роботи в компанії не використано 34 дні відпустки. Під час перебування у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку [INFO] в позивачки народилася друга дитина. Відпустка по догляду за першою дитиною не переривалася. 25 жовтня 2022 року з відкритих джерел позивачці стало відомо, що ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.» перебуває в процесі припинення. Рішення про ліквідацію прийняте 17.08.2022 року. 3 моменту, як їй стало відомо про початок процесу ліквідації компанії позивачка намагалася зв`язатися з керівництвом компанії засобами поштового зв`язку та телефоном, проте телефони компанії не відповідають, сайт компанії не працює та надсилала листи на адресу компанії, однак\~ листи повернуто у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Директор в Івано-Франківську повідомив позивачку, що всіх працівників звільнено, чому не звільнено позиваку, йому не відомо. На заяви про звільнення в компанії не реагують, тому позивачка змушена була звернутись із позовом до суду. Позивачка в судове засідання не з`явилась, подала заяву в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судові засідання не з`являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав, жодних заяв від нього не надходило. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Згідно записів трудової книжки [PERSON] , що містяться в кабінеті ПФУ 23.08.2018 року її прийнято на роботу в ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.» на посаду заступника директора департаменту (а.с.11-12). Відповідно до копії довідки про доходи\~ від 20.08.2019\~ [PERSON] \~\~ відповідно до наказу № l52-К від 22.08.2018 працює ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.» на посаді заступника директора департаменту продажів в Івано-Франківську а її дохід за період із лютого 2019 по липень 2019 становив 25 862 грн. 22 коп. (а.с.13). Відповідно до копії наказу №11-К\~ від 16.01.2020 року [PERSON] \~ надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, період відпустки з 22.01.2020 по 21.01.2023 року (а.с.15). Під час перебування у відпустці\~ по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в позивачки [INFO] народилася друга дитина, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.19). Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних\~ осіб Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» перебуває в стані припинення (а.с.24-25). Позивач зазначає, що 25 жовтня 2022 року з відкритих джерел їй стало відомо, що ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.» перебуває в процесі припинення. Рішення про ліквідацію прийняте 17.08.2022 року. 25 жовтня 2022 року позивачем був надісланий рекомендований лист на юридичну адресу компанії (проспект Героїв Сталінграду (Володимира Івасюка), 4, корпус 6-А, Оболонський район, м. Київ, , 04210), де позивач просила надати їй відпустку для догляду за другою дитиною починаючи з 01.12.2022, повідомити її про дату майбутнього звільнення відповідно до вимог чинного законодавства (за два місяці до дати звільнення), провести розрахунок компенсації за невикористані дні основної відпустки (34 календарні дні), повідомити про розмір вихідної допомоги при звільненні та запропонувати аналогічну посаду в м. Івано-Франківськ, зі збереженням заробітної плати три місяці. Лист повернувся на адресу позивачки 18.11.2022 року у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с.16, 17-18). 29.08.2023 року позивачем був надісланий рекомендований лист на юридичну адресу компанії (проспект Героїв Сталінграду (Володимира Івасюка), 4, корпус 6-А, Оболонський район, м. Київ, , 04210), у якому\~ позивач просила у зв`язку із ліквідацією ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.» звільнити її із займаної посади з 11.09.2023, провести із нею всі необхідні розрахунки та надіслати трудову книжку, однак\~ даний лист повернувся у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с.21, 22, 23). Згідно зі ст. ст.21,24 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП трудовий договір укладається між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом. Тому і рішення про розірвання трудового договору приймається власником або органом управління підприємства, установи, організації, який наділений такими повноваженнями. Трудове законодавство України передбачає єдині загальні підстави припинення трудового договору (ст. 36 КЗпП). Для деяких категорій працівників у законодавстві встановлений і ряд додаткових підстав (статті 37,41 КЗпП та інші законодавчі акти). Згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП ліквідація підприємства (а точніше, прийняття рішення про ліквідацію) є підставою для розірвання власником чи уповноваженим ним органом (комісією з ліквідації) трудового договору, укладеного на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його дії. При цьому про майбутнє звільнення працівників слід попередити за два місяці до дати звільнення. З наказом їх необхідно ознайомити під розпис (що й буде фактом, що підтверджує повідомлення). Але, відповідачем вказані норми права були порушені. У випадку звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією, працівникові згідно ст. 44 КЗпП виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Розмір середнього місячного заробітку складає 6700,00 грн., що відповідає мінімальній заробітній платі в Україні. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Крім того, частинами 1, 2 ст. 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Згідно правового висновку, який викладено у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6- 2912цс1б, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Розрахунок компенсації невикористаної відпустки працівниці, яка до дня звільнення перебувала у відпустці для догляду за дитиною до трьох років, і якій доходи протягом останніх 12 календарних місяців підприємством не нараховувалися, потрібно проводити на підставі розміру посадового окладу без врахування додаткових надбавок, вказаних у штатному розкладі на момент нарахування компенсації за невикористану відпустку. За рік роботи в компанії з 22.08.2018 року по 21.08.2019 року позивачем не використана щорічна відпустка, терміном в 24 календарних дні, передбачена ст. 6 3У «Про відпустки» за відпрацьований робочий рік. Окрім того, період днів перебування працівниці у відпустці по вагітності і пологах враховується при розрахунку компенсації невикористаної відпустки (лист Мінсоцполітики від 25.12.2015 р. № 1675/13/84-15). Таким чином, за період часу з 21.08.2019 року по 24 січня 2020 року позивачем не використано 10 днів відпустки, разом за час роботи в компанії не використано 34 дні відпустки. Посадовий оклад\~ позивача в 2019 році становив 4300,00 грн., що відповідало розміру мінімальної заробітної плати в Україні. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вказано, що, розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі статтею 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей, тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. Також, середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 (далі - Порядок). Нарахування суми компенсації за не використану відпустку працівника проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні 12 місяців роботи, перед місяцем, в якому працівник звільняється, на відповідну кількість календарних днів року (за винятком святкових і неробочих днів). Одержаний результат перемножується нa число календарних днів невикористаної відпустки. Тобто, оклад на момент звільнення працівниці, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку, необхідно помножити на 12 та розділити на кількість календарних днів (за винятком святкових та неробочих) за період 12 місяців, що передують місяцю звільнення. Результат множиться на кількість днів компенсації. Кількість святкових та неробочих днів з жовтня 2022 року по вересень 2023 року становила 12 днів, робочих\~ відповідно 353 дні. Розмір мінімальної заробітної плати з 01.10.2022 року становить 6700,00 грн. Відповідно розмір компенсації за один день невикористаної\~ позивачем відпустки складає: 227,76 (двісті двадцять сім грн. 76 коп.) грн. Відповідно розмір компенсації за 34 дні невикористаної позивачем відпустки складає: 7743,84 (Сім тисяч сімсот сорок три грн. 84 коп.) грн. Причини невиплати позивачці при звільненні всіх сум, що належать їй, зокрема компенсації за невикористану відпустку та\~ вихідну допомогу, матеріали справи не містять та від відповідача не надходило жодних заяв. Тому вимоги про стягнення 7743,84 гривень компенсації за невикористану відпустку\~ та вихідної допомоги в розмірі 6700 грн., обґрунтовані належними правовими підставами. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідачем не спростовано розрахунок наданий позивачем. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Позивачку було звільнено від сплати судового збору на підставі п.п. г п.2 ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір»\~ оскільки позивачка є членом багатодітної сім`ї. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Вирішуючи питання розподілу витрат по оплаті судового збору суд враховує, що позивачка звільнена від його сплати, а тому з відповідача слід стягнути 1073 гривень 60 коп. судового збору за вимогу про припинення трудових відносин та 1073 гривень 60 коп. судового збору за майнову вимоги, в дохід держави. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 43 Конституції України, ст.ст. 21, 40, 47, 115, 116 Кодексу законів про працю України,

Outcome: approved