Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

28 липня 2022 року представник позивача [PERSON] адвокат Скочиляс І.М. звернулася до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Страхова\~компанія "ВУСО" про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування. В позовній\~заяві представник\~позивача посилалася\~на те,\~що 19\~березня 2021\~року на\~автодорозі Київ-Харків-Довжанський\~в с.\~Поділ Великобагачанського\~району Полтавської\~області,\~водій [PERSON] ,\~керуючи автомобілем\~"Мазда"\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~рухаючись в\~сторону м.\~Харків по\~лівій смузі\~руху здійснив\~наїзд на\~пішохода [PERSON] .\~Внаслідок дорожньо-транспортної\~пригоди останній\~отримав тілесні\~ушкодження та\~доставлений до\~КНП "Великобагачанська\~центральна лікарня".\~За фактом\~вказаної дорожньо-транспортної\~пригоди 20.03.2021\~були внесені\~відомості до\~Єдиного реєстру\~досудових розслідувань\~за №\~12021170550000171\~та розпочато\~досудове розслідування\~за ознаками\~кримінального \~правопорушення,\~передбаченого ч.\~1\~ст.\~286\~КК України.\~Цивільно-правова\~відповідальність водія\~ [PERSON] на\~момент дорожньо-транспортної\~пригоди була\~застрахована у\~Приватному акціонерному\~товариству "Страхова\~компанія "ВУСО" згідно з Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № ЕР124535615. Відповідно до Закону України "Про\~обов`язкове страхування\~цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів"\~у разі\~настання страхового\~випадку страховик,\~у межах\~страхових сум,\~зазначених у\~страховому полісі,\~відшкодовує у\~встановленому цим\~законом порядку\~оцінену шкоду,\~заподіяну внаслідок\~ДТП життю,\~здоров`ю,\~майну третьої\~особи.\~Згідно Закону\~у зв`язку\~з лікуванням\~потерпілого відшкодовуються\~обґрунтовані витрати,\~пов`язані з\~доставкою,\~розміщенням,\~утриманням,\~діагностикою,\~лікуванням,\~протезуванням та\~реабілітацією потерпілого\~у відповідному\~закладі охорони\~здоров`я,\~медичним піклуванням,\~лікуванням у\~домашніх умовах\~та придбання\~лікарських засобів.\~26\~листопада 2021\~року на\~адресу Приватного\~акціонерного товариства\~"Страхова\~компанія "ВУСО" було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах [PERSON] у розмірі 48631,20 грн. витрати на лікування. 13 грудня 2021 року на адресу відповідача була надіслана заява про долучення відповідних копій та оригіналів документів. Листом від 17 грудня 2021 року за № 135/1/2205846 Приватне акціонерне\~товариство "Страхова\~компанія "ВУСО"\~повідомило про\~прийняте рішення\~у страхові\~справі за\~№ 6629/1/2205846,\~а саме\~про відмову\~у виплаті\~страхового відшкодування\~на підставі\~п.\~32.1 ст. 32 Закону, відповідно до якої страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до Закону. Окрім того, відповідач також покладався, що в діях водія автомобіля Мазда 6, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки водій в умовах завданої пригоди, шляхом застосування екстреного гальмування, не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода [PERSON] . З вищезазначеним рішенням відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування позивач не погоджується,вважає, що воно суперечить закону. Позивач посилається на те, що згідно ПДР пішохід особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу. Отже, пішохід не є джерелом підвищеної небезпеки, а тому наявність чи відсутність вини пішохода у настанні ДТП не може бути підставою для відмови у відшкодуванні шкоди, завданої потерпілому джерелом підвищеної небезпеки. Враховуючи вищевикладене, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. До заяви про виплату страхового відшкодування була долучена постанова слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області про закриття кримінального провадження від 29.05.2021 року. Тобто, вказаний документ містить інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, а розмір шкоди чітко передбачений відповідно до Закону. Відповідно до вимог ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Враховуючи вище викладене представник позивача вважає, що відповідальність за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки у даній ДТП покладається на водія транспортного засобу, за участю якого відбулася дана пригода, в даному випадку - на страховика забезпеченого транспортного засобу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" в повному обсязі. Також представник позивача вважає, що є законні підстави стягнення з відповідача пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України для позивача за період з 17.12.2021 року по 19.07.2022 року у розмірі 7514,52 грн., трьох процентів річних від простроченої суми боргу за період з 17.12.2021 року по 19.07.2022 року в розмірі 859,37 грн. та інфляційних витрат за період з 17.12.2021 року по 19.07.2022 року в розмірі 8466,97 грн., а всього 16840,86 грн., а також судових витрат. Ухвалою суду від 29.07.2022 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства "Страхова\~компанія "ВУСО" про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування передано на розгляд за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва (т. 1 а.с. 77-78). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2022 року головуючим суддею по справі №\~525/477/22 визначено суддю Голосіївського районного суду м. Києва Колдіна О.О. (т. 1 а.с. 84-85). Відповідно до ухвали судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22.08.2023 року відкрито провадження по справі за № 525/477/22 та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 11.11.2022 року (т. 1 а.с. 86-87). 15.08.2022 року на ухвалу Великобагачанського районного суду Полтавської області від 29.07.2022 року представником позивача [PERSON] адвокатом Скочиляс І.М. подано апеляційну скаргу, відповідно до якої просили ухвалу Великобагачанського районного суду Полтавської області скасувати, а справу скерувати для продовження її розгляду по суті (т. 1 а.с. 110-111). Відповідно до постанови Полтавського апеляційного суду від 21.03.2023 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, ухвалу Великобагачанського районного суду Полтавської області від 29.07.2022 року скасовано, а справу направлено до продовження розгляду до Великобагачанського районного суду Полтавської області (т. 1 а.с. 142-144). Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 18.04.2023 року справу № 525/477/22 передано для продовження розгляду судді Великобагачанського районного суду Полтавської області Ячало Ю.І. (т. 1 а.с. 147). Ухвалою суду від 19.04.2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (т. 1 а.с. 149), ухвалою суду від 04.09.2023 року справу призначено до судового розгляду по суті (т. 2 а.с. 19). 23 травня 2023 року представник позивача [PERSON] адвокат Скочиляс І.М. направила до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з ПАТ "Страхова компанія "ВУСО" на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 48631,20 грн., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 28099,51 грн., три відсотки річних у розмірі 2094,47 грн., інфляційні втрати у розмірі 14928,76 грн., а всього 45122,74 грн., а також понесені судові витрати у розмірі 7500,00 грн. (т. 1 а.с. 163). Відповідно до ухвали суду від 24 травня 2023 року заява з уточненими позовними вимогами від 23.05.2023 року прийнята до розгляду та надіслана особам, які беруть участь у справі, відповідачу запропоновано подати відзив на позов відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України (т. 1 а.с. 169). 03 серпня 2023 року представник позивача [PERSON] адвокат Скочиляс І.М. направила до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з ПАТ "Страхова компанія "ВУСО" на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 48631,20 грн., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 33362,34 грн., три відсотки річних у розмірі 2410,24 грн., інфляційні втрати у розмірі 15246,56 грн., а всього 51019,14 грн., а також понесені судові витрати у розмірі 7500,00 грн. (т. 1 а.с. 210). Відповідно до ухвали суду від 11 серпня 2023 року заява з уточненими позовними вимогами від 03.08.2023 року прийнята до розгляду та надіслана особам, які беруть участь у справі, відповідачу запропоновано подати відзив на позов відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України (т. 1 а.с. 217). Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності до суду не подав (т. 2 а.с. 20-21, 33,35). Представник позивача [PERSON] адвокат Скочиляс І.М. в судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі, в своїх поясненнях покладалася на обставини викладі в змісті позовної заяви та уточненій заяві про збільшення позовних вимог. Позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 03.08.2023 року. Відповідач ПАТ "Страхова компанія "ВУСО" будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, заяв про відкладення розгляду справи та розгляду справи у відсутність представника відповідача до суду не направляли, відзив до суду не подавали (т. 2 а.с. 24, 27, 36, 41). Суд,\~заслухавши представника\~позивача,\~дослідивши письмові\~докази по\~справі,\~приходить до\~висновку про\~наявність підстав\~для задоволення\~позову. Частиною 1 статті 4 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України, передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1\~ст. 80 ЦПК). Відповідно до п. 4 ч. 3\~ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що 19 березня 2021 року, близько 19 години 10 хвилин на автодорозі Київ-Харків-Довжанський в с. Поділ Великобагачанського району, водій автомобіля марки Мазда 6 д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , проживаючий [ADDRESS] , рухаючись в сторону м. Харків по лівій крайній смузі руху здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , жителя с. Поділ Великобагачанського району Полтавської області, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження та доставлений до ШМД до Великобагачанської ЦЛ. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 20.03.2021 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №\~12021170550000171 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (т. 1 а.с. 228). Відповідно до копії постанови про закриття кримінального провадження від 29 травня 2021 року, кримінальне провадження №12021170550000171 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (т. 1 а.с. 26-27). Відповідно до копії листа Моторного страхового бюро України вбачаться, що згіднго з інформацією, яка є в розпорядженні МТСБУ, [PERSON] , на місці ДТП пред`явив поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № ЕР 124535615, виданий страховою компанією ПРАТ СК "ВУСО" (т. 1 а.с. 28). Відповідно до копії заяви про долучення документів та виплату страхового відшкодування від 13 грудня 2021 року, поданою представником заявника [PERSON] \~директором ТОВ "Центр автовиплат поліс" Шелепінським Орестом Михайловичем, була подана ПрАТ\~"СК "ВУСО" для здійснення страхового відшкодування в розмірі 48631,20 гривень. (т. 1 а.с. 31-32). Згідно з копії листа № 6629/1/2205846 від 17 грудня 2021 року ПрАТ "СК "ВУСО", який був адресований ТОВ "Центр автовиплат поліс", відмовлено у виплаті страхового відшкодування (т. 1 а.с. 56). Так, завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Відповідно до ч. 1\~ст. 979 ЦК України\~за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За загальним правилом, передбаченим\~ст. 1166 ЦК України, шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1\~ст. 1187 ЦК України\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2\~ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 8 постанови від 01.03.2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 1166, 1187 ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому\~Законом України "про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"\~порядку. Завдання потерпілому шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання, в якому праву потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок особи, яка завдала шкоди. Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика. Статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно зі статтями 22, 23 даного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема шкода, пов`язана Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому\~ЦПК України. Відповідно до\~п.\~24.1\~ст.\~24\~Закону України\~"Про\~обов`язкове страхування\~цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів",\~передбачено,\~що у\~зв`язку з\~лікуванням потерпілого\~відшкодовуються обґрунтовані\~витрати,\~пов`язані з\~доставкою,\~розміщенням,\~утриманням,\~діагностикою,\~лікуванням,\~протезуванням та\~реабілітацією потерпілого\~у відповідному\~закладі охорони\~здоров`я,\~медичним піклуванням,\~лікуванням у\~домашніх умовах\~та придбанням\~лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. 13 грудня 2021 року представником заявника [PERSON] на адресу ПРАТ "СК "ВУСО" надіслано заяву про доручення документів відповідно до переліку передбаченого . 24.1 ст. 24 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (т.1 а.с. 31-55). Відповідач ПРАТ "СК "ВУСО" протягом судового розгляду даної цивільної справи не надав суду будь-яких доказів, які б спростували твердження та розрахунок представника позивача, щодо розміру страхового відшкодування, яке підтверджується наявними в матеріалах справи документами. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення з відповідача ПрАТ "СК "ВУСО" на його користь страхового відшкодування у розмірі 48631,20 гривень є обґрунтованими, не виходить за межі ліміту страхового відшкодування, внаслідок чого суд задовольняє позовні вимоги в частині цих позовних вимог. Згідно розрахунків, складених позивачем, за період з 17.12.2021 по 11.08.2023 відповідачем допущено прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 51019,14 грн., з якої розмір трьох відсотків річних та індекс інфляції, згідно наведених позивачем розрахунків, становить: 15246,56 грн. - інфляційні втрати (підстава ч. 2\~ст. 625 ЦК України); 2410,24 грн. - три відсотки річних (підстава ч.2\~ст. 625 ЦК України). За період з 17.12.2021 по 11.08.2023 розмір пені з суми 51019,14 грн. становить: 33362,34 грн. - пеня за прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ на підставі ст. 992 ЦК України, п.36.5 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності…". Загальна сума відшкодування складає 51019,14 грн. (т.1 а.с. 210-211). Згідно п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у\~статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обгрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. А у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями\~32\~та/або\~37\~цього\~Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Відповідно до\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.10.2019 у справі № 452/3519/15 (провадження № 61-14973св18) зазначено, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.09.2019 у справі № 757/26834/15-ц (провадження № 61-23871св18) зазначено, що оскільки за своєю правовою природою зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування є грошовим, до спірних правовідносин слід застосовувати положення статті 625\~ЦК України\~щодо стягнення зі страхової компанії трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних втрат. За змістом аналізованої норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Зважаючи на особливу юридичну природу правовідносин сторін у вигляді відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором страхування, нарахування пені за несвоєчасне виконання договору страхування узгоджується з положеннями статті 992\~ЦК України, відповідно до яких у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2020 у справі № 758/16044/16-ц (провадження № 61-913св17) вказано, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття\~526, частина друга статті\~625 ЦК України). Крім того, у п. 36.5\~ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів",\~визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. За змістом ч. 1 ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.10.2019 у справі № 200/4309/14-ц (провадження № 61-23763св18) зазначено, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої\~статті 652 ЦК України\~спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до ч. 4, 6\~ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, оскільки відповідачем ПрАТ "СК "ВУСО" було отримано заяву позивача про виплату страхового відшкодування 17.12.2021, то відповідач повинен був виконати зобов`язання з виплати страхового відшкодування до 18.03.2022 (90 днів з дня отримання заяви про виплату страхового відшкодування), не виконав зобов`язання, чим було допущено значне прострочення виплати страхового відшкодування (грошового зобов`язання), у зв`язку з чим позивач зазнав майнових втрат від знецінення грошових коштів, та відповідно має право на отримання компенсації (плати) від відповідача за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами. Суд, приймаючи до уваги приписи\~ст. 992 ЦК України, п. 36.5\~ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів",\~та проаналізувавши положення ст.\~266, ч. 2 ст.\~258 ЦК України, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України в межах строку позовної давності. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 вказано, що вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Згідно розрахунків, наданих позивачем, за період з 17.12.2021 по 11.08.2023 відповідачем допущено прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 51019,14 грн., з якої розмір трьох відсотків річних та індекс інфляції становить: 15246,56 грн. - інфляційні втрати (підстава ч. 2\~ст. 625 ЦК України); 2410,24 грн. - три відсотки річних (підстава ч. 2\~ст. 625 ЦК України). За період з 17.12.2021 по 11.08.2023 розмір пені з суми 51019,14 грн. становить: 33362,34 грн. - пеня за прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ (підстава ст. 992 ЦК України, п. 36.5\~ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності…"). Загальна сума відшкодування складає 51019,14 грн., та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Отже, встановивши прострочення виплати страхового відшкодування з 17.12.2021 по 11.08.2023, суд обґрунтовано встановив розмір стягнень у вигляді пені, 3 % річних та інфляційних втрат, передбачених\~ст. 625 ЦК України, оскільки такі розрахунки були проведені позивачем з дотриманням вимог законодавства. Будь-яких доводів на спростування вказаного висновку суду відзив на позовну заяву не містить. Правильність розрахунків відповідачем не оспорюється, конр-розрахунків до матеріалів справи не надано. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд зазначає наступне. Положеннями ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Суд зазначає, що відповідачем не направлено до суду будь-яких заперечення стосовно стягнення зі сторони відповідача судових витрат на правничу допомогу. На підтвердження понесення позивачем [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу адвоката представником позивача надано суду: копію договору про надання правової допомоги № 21.01.22 від 21.01.2022 року, укладений між адвокатом Скочиляс І.М. та Шияном А.Л., який містить фіксовану суму вартості послуг за надання правової допомоги, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу витрат між учасниками справи. На час розгляду справи в суді чинним законодавством не визначено обмежень чи граничного розміру компенсації витрат на правничу допомогу, проте він повинен бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони. Представником позивача надано достатні докази на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу у строки, що передбачені ч. 8\~ст. 141 ЦПК України, у тому числі: копією договору про надання правової допомоги № 21.01.22 від 21.01.2022 року, укладений між адвокатом Скочиляс І.М. та Шияном А.Л., який містить фіксовану суму вартості послуг за надання правової допомоги, який містить фіксовану суму вартості послуг за надання правової допомоги.\~Таким чином, суд вважає спів мірними та такими, що відповідають критерію розумності та дійсної вартості наданих послуг, час витрачений на підготовку позовної заяви є виправданим, а тому позовна вимога представника позивача адвоката Скочиляс І.М. щодо стягнення судових витрат на надання правничої допомоги підлягає до задоволення. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved