Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-02 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. 15.08.2023\~представник позивача [PERSON] звернувася до Софіївського районного суду в інтересах позивачки [PERSON] з вказаним цивільним позовом до відповідача Вакулівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, в обґрунтування якого вказав, що батьки позивачки - [PERSON] та [PERSON] , а також її рідний брат [PERSON] були співвласниками частини житлового будинку за [ADDRESS] . Власниками іншої, частини цього будинку, були громадяни [PERSON] та [PERSON] . Незадовго після укладення у 1990 році позивачкою шлюбу з [PERSON] її батьки у 1995 році придбали за домашньою угодою у [PERSON] та [PERSON] належну їм половину вищевказаного будинку для проживання позивачки [PERSON] разом зі своєю власною сім`єю, зокрема чоловіком та їхніми спільними трьома дітьми. У цьому ж році, оселившись у згадану половину будинку, позивачка разом з чоловіком власними силами та засобами зробили у ньому ремонт, відремонтували також господарські будівлі. На території домоволодіння та присадибної земельної ділянки вони вели спільне господарство, розводили птицю та худобу, вирощували городину. При цьому стали сплачувати за електроенергію, водопостачання, податки за землю. У цьому будинку подружжя зареєструвалися самі та зареєстрували своїх спільних дітей. У 2002 році шлюб між позивачкою та [PERSON] було розірвано, після чого до цього часу окрім позивачки більше ніхто цією частиною будинку не користувався. Згодом, після смерті своїх батьків, позивачка успадкувала 1/6 частину цього будинку. Таким чином, посилаючись на те, що позивачка відкрито, добросовісно та безперервно з 2002 року володіє частиною вищевказаного житлового будинку, представник позивача просив суд визнати за [PERSON] право власності на цю частину будинку за набувальною давністю. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 16 серпня 2023 року за ухвалою судді провадження у цивільній справі було відкрито та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.52). В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, проте від представника позивача надійшла заява про можливість розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги останній підтримав і просив їх задовольнити у повному обсязі. Не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.77). Відповідач Вакулівська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області явку свого представника у судове засідання не забезпечила, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася повторно належним чином. Про причину своєї неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи чи відзив на позов до суду не подала. Третя особа: Софіївське відділення КП "Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації" у судове засідання свого представника теж не забезпечила, втім направила до суду письмове клопотання про можливість розгляду справи за відсутності представника БТІ, проти позову не заперечує (а.с.65). Зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі представника відповідача, судом, зі згоди представника позивача, вирішено розглядати справу у заочному порядку, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 280, 281 ЦПК України. ІІІ. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно довідки Софіївського відділення КП "Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації" від 04.07.2023 № 81 станом на 31.12.2012 право власності на частину житлового будинку [ADDRESS] , тобто квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] . Інша частина цього житлового будинку, тобто квартира [ADDRESS] , перебувала у спільній власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Право всіх вище перелічених співвласників на цей будинок посвідчувалося на підставі свідоцтв про право власності №б/н від 20.12.1994, виданих на підставі розпорядження органу приватизації за № 59 від 05.11.1994 (а.с.5). На замовлення позивача було виготовлено технічний паспорт від 25.07.2023 та проведено оцінку майна на частину будинку садибного типу, т.зв. квартира [ADDRESS] , загальною площею 41,6 кв.м., житловою площею 19,7 кв.м., із господарськими будівлями та спорудами: літньою кухнею - Б, площею 11,5 кв.м.; літнім душем В, площею 1,7 кв.м.; сараєм - Г, площею 50,4 кв.м.; огорожею - №1 та воротами - № 2, загальною вартістю 148 000 гривень (а.с. 6-11, 12-23). У Витязі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших майнових реєстрів від 28.09.2023 маються відомості щодо реєстрації лише 1/6 частини вказаного житлового будинку (т.зв. квартира [ADDRESS] ), яку успадкувала позивачка після смерті [INFO] батька [PERSON] . Іншим власником 2/3 частини цієї половини будинку є син спадкоємця, брат позивачки, - [PERSON] (а.с.24-26, 79). Як видно з відомостей погосподарської книги Вакулівської (Жовтневої) сільської ОТГ Криворізького району Дніпропетровської області за домоволодінням по [ADDRESS] значаться два особових рахунка, зокрема за № [NUMBER] , де господарем вказано [PERSON] , а за № 145 - [PERSON] . При чому [PERSON] разом із своєю дружиною [PERSON] значилися мешканцями цього будинку з 1991 року по 1995 рік, а з 1996 по 2002 господарем цього будинку було вказано [PERSON] , який проживав у ньому разом зі своєю сім`єю, позивачкою у справі [PERSON] та їхніми трьома дітьми. У період з 2003 по теперішній час головою домогосподарства будинку (квартира [ADDRESS] ) зазначено вже позивачку у справі [PERSON] зі своїми, на час розгляду справи, вже повнолітніми трьома дітьми (а.с.28-43). Крім того, факт реєстрації позивачки у цьому будинку з 04.10.1996 підтверджується також і відміткою місцевого РВ УМВС у її паспорті громадянина України (а.с. 45) Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони є сусідами позивачки та добре пам`ятають її батьків [PERSON] , які проживали у одній з половин житлового будинку по [ADDRESS] . В іншій половині проживала сім`я [PERSON] . У 1995 році [PERSON] продав свою частину житлового будинку [PERSON] , а сам виїхав зі своє дружиною. Куди він переїхав їм не відомо. З того часу у цьому будинку стала проживати позивачка разом зі своєю власною сім`єю. А після смерті батьків та розлучення з чоловіком, [PERSON] стала самостійно господарювати всим вищевказаним домоволодінням. На якій підставі позивачка чи до неї її батьки користувалися та проживали у цій половині будинку їм не відомо. IV. Норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ч. 2\~ст. 16 ЦК України, серед яких є визнання права. Спосіб захисту порушеного права має бути ефективним, тобто у повній мірі відновити порушене право особи, а тому в даному випадку обраний позивачем спосіб захисту відновить її порушене право на майно. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, ст.\~321,\~328 ЦК України, право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 4 та ч. 1\~ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Велика Палата Верховного Суду 14 травня 2019 року у справі №\~910/17274/17 (провадження №\~12-291гс18)\~роз`яснила, що\~набуття права власності на річ за набувальною давністю\~- це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ\~виникає вперше або незалежно від права попереднього власника, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва. Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК можливе лише за наявності усіх вказаних нижче умов у сукупності, а саме: - наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; - законність об`єкта володіння; - добросовісність заволодіння чужим майном; - відкритість володіння; безперервність володіння; - сплив установлених строків володіння; - відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Таким чином, Велика Палата ВС дійшла висновку, що після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Згідно з п. 8\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~правила\~ст. 344 ЦК України\~про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності\~ЦК України, тобто з 01.01.2001. Окрім того, викладена у ч.3\~ст. 397 ЦК України\~презумпція добросовісності та правомірності фактичного володіння майном у комплексі з тими фактами, та протягом тривалого часу до позивача не пред`являлось будь-яких вимог про витребування вказаної будівлі та про оспорення правомірності і добросовісності володіння нею, свідчить про добросовісність набуття позивачем чужого нерухомого майна частини житлового будинку по [ADDRESS] . Під час судового розгляду справи судом достеменно встановлено те, що [PERSON] щонайменше з жовтня 1996 року і до цього часу добросовісно, відкрито і безперервно, без будь-яких на то правових підстав володіє та користується частиною вищевказаного житлового будинку, а тому поданий представником позивача позов про визнання за [PERSON] права власності на цю частину будинку за набувальною давністю ґрунтується на законі і підлягає задоволенню. Вимогу про стягнення з відповідача судового збору, який позивачка понесла при зверненні до суду з цим позовом, остання не заявляла, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Outcome: approved