Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача грошові кошти за договором банківського вкладу № SAMDN25000737739659 у сумі 7 402 029, 13 дол. США, з яких: 5 297 115, 19 дол. США - сума вкладу, 1 644890, 56 дол. США - сума невиплачених відсотків за період з 19.03.2013 по 22.08.2017 та 1 713 653, 05 дол. США - сума невиплачених відсотків за період з 23.08.2017 до 05.09.2018. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 31.10.2018 позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 5 972 243, 41 дол. США, у задоволенні інших вимог позову відмовлено. Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалося тим, що відповідно до наданих позивачем копій договорів депозитного вкладу та копій квитанцій про внесення коштів на передбачені зазначеними договорами відповідні рахунки, а в подальшому переведення з них на рахунок за договором № SAMDN25000737739659 грошових коштів позивач довів наявність між ним та банком правовідносин з договору банківського вкладу. Доказів виплати банком депозитних коштів та нарахованих процентів вкладнику суду не надано. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за депозитним договором № SAMDN25000737739659 у сумі 5 972 243, 41 дол. США., яка складається із депозитних коштів в сумі 5 297 115, 19 дол. США та процентів у розмірі 675 128, 22 дол. США. Під час розрахунку процентів суд виходив із того, що оскільки позивач звернувся до банку із заявою від 23.06.2015 про повернення грошових коштів, необхідно виходити із вимог пунктів 7, 12 договору, відповідно до яких відсотки обраховуються за формулою: 5 297 115, 19 дол. США х 4 %:365 дн. х 1163 дн. = 675 128, 22 дол. США. З огляду на це відповідач повинен сплатити суму боргу за депозитним договором з урахуванням 4 % річних з моменту звернення до банку з вимогою, тобто з 23.06.2015 до 05.09.2018, що складає 675 128, 22 дол. США. Постановою Київського апеляційного суду від 19.02.2019 рішення Печерського районного суду міста Києва від 31.10.2018 у справі за позовом [PERSON] скасовано, ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] суму вкладу за договором від 18.09.2013 № SAMD25000737739659 у розмірі 5 297 115, 19 дол. США, проценти за вкладом - 547 997, 45 дол. США. В іншій частині позову відмовлено. Рішення суду апеляційної інстанції обґрунтовувалося тим, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження розміру депозитного вкладу станом на 18.09.2013 за цим правочином. Відповідно до оригіналу договору банківського вкладу від 18.09.2013 № SAMDN25000737739659 станом на 07.03.2014 залишок за вкладом становить 5 297 115, 19 дол. США. Апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення банківського вкладу в розмірі 5 297 115, 19 дол. США та лише частковому задоволенню щодо стягнення процентів за період з 08.03.2014 до 23.06.2015, що становить 472 дні - 547 997, 45 (5 297 115, 19 x 8 : 100 х 472 : 365 ) дол. США. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.12.2020 рішення Печерського районного суду міста Києва від 31.10.2018 та постанову Київського апеляційного суду від 19.02.2019 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішення суду касаційної інстанції обґрунтовувалося тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги на те, що в матеріалах справи відсутні оригінали або посвідчені судом копії договорів банківського вкладу від 26.02.2010, 06.09.2011, 07.09.2011, 20.09.2012, 21.09.2012 за №№ SAMDN01000709623912, SAMDN01000719436153, SAMDN01000719469722, SAMDN80000728970625, №SAMDN80000729013101, а також квитанцій до них як доказ зарахування грошових коштів на рахунок за договором вкладу від 18.09.2013 № SAMDN25000737739659. З урахуванням наведеного Верховний Суд також вважав передчасними та суперечливими висновки суду апеляційної інстанції про те, що відповідно до оригіналу банківського вкладу від 18.09.2013 № SAMDN25000737739659 станом на 07.03.2014 залишок за вкладом становить 5 297 115, 19 дол. США, оскільки позивачем не надано оригінал квитанції або іншого документа, що підтверджував би внесення готівки у відповідній платіжній системі або зарахування грошових коштів з одного депозитного рахунку (депозитних рахунків) на інший. Дослідивши матеріали справи, суд приходить наступних висновків. Як встановлено, 18.09.2013 між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладено договір банківського вкладу № SAMDN25000737739659 «Стандарт на 12 місяців», під 8 % річних на строк 366 днів до 06.09.2012 включно, з періодом нарахування відсотків по вкладу 1 місяць. Оригінал договору оглянуто та посвідчено його достовірність судом. Згідно з п. 1 цього договору позивач має можливість поповнювати свій вклад. Відповідно до п. 26 договору, банком відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , на який зараховано вклад. Позивач надав суду депозитні договори, укладені між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», зокрема, №SAMDN01000709623912 від 26.02.2010 з сумою вкладу 4 025 367, 36 дол. США, №SAMDN01000719436153 від 06.09.2011 з сумою вкладу 1 050 000, 00 дол. США, №SAMDN01000719469722 від 07.09.2011 з сумою вкладу 1 000 000, 00 дол. США, №SAMDN80000728970625 від 20.09.2012 з сумою вкладу 900 000, 00 дол. США, №SAMDN80000729013101 від 21.09.2012 з сумою вкладу 900 000, 00 дол. США, з електронними ощадними книжками (картами), відповідно. Також позивачем надано квитанції, як доказ зарахування грошових коштів на особовий рахунок [PERSON] , на суму 1 050 000, 00 дол. США від 06.09.2011, 1 000 000, 00 дол. США від 07.09.2011, 900 000, 00 дол. США від 20.09.2012 (а.с. 81-90 т.3). На зазначених квитанціях, крім суми внесення на рахунок, вказана дата та призначення платежу - до вкладу і реквізити відповідного договору. Також в матеріалах справи містяться квитанції про зарахування 950 000, 00 дол. США від 07.09.2011 з призначенням платежу для зарахування на картрахунки 2635960999966 (а.с. 90 т.3) та 3 000 792, 34 дол. США від 17.09.2012 з призначенням платежу до вкладу договір №SAMDN01000728854423. Оригінали квитанцій наявні в позивача. Як на підтвердження того, що за цими договорами банківських вкладів було перераховано грошові кошти саме на особовий рахунок № [NUMBER] , відкритий на підставі договору банківського вкладу від 18.09.2013, в матеріалах справи міститься Витяг з електронного додатку за підписом Головного бухгалтера АТ КБ «ПриватБанк» Ярмоленко В.В. від 01.02.2021 (а.с. 50 т. 3). Згідно витягу, [PERSON] має в АТ КБ «ПриватБанк» депозитний рахунок № [NUMBER], валюта USD на суми: 32509, 98 та 5 319 172, 52; розмір грошових коштів, в тому числі, проценти, належних до виплати божником в гривні еквівалентно 498 560, 50 та 81 572 776, 57; валюта дол. США; договір банківського вкладу №SAMDN25000737739659, рахунок [NUMBER]. Таким чином позивачем доведено, що договір банківського вкладу №SAMDN25000737739659 від 18.09.2013 сформований за рахунок коштів, перерахованих з інших депозитних договорів позивача. Вказані грошові кошти позивача були зараховані банком на вказаний депозитний рахунок шляхом перерахування їх з вищевказаних депозитних рахунків позивача, строк дії вказаних договорів пролонгувався на новий термін. Згідно з п. 3 договору виплата відсотків здійснюється на рахунок/карту для зарахування відсотків по закінченню кожного цілого місяця, що пройшов з моменту укладання договору, в перший робочий день, наступний за датою оформлення договору, після 15:00. 21.05.2014 позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення рахунку з депозитом з відділення, яке знаходиться у Криму до Київського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк». Після цього 23.06.2015, 04.02.2016, 30.03.2017 позивач звернувся до банку із заявами про повернення йому суми вкладу та нарахованих процентів, однак листами банку було відмовлено позивачу в повернені коштів у зв`язку із припиненням діяльності українських банківських установ та їх підрозділів на території Криму. Відповідач в письмових поясненнях вказує, що 17.11.2014 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ Фінансова компанія «Фінілон» було укладено договір про переведення боргу з подальшим укладанням 18.11.2014 Додаткової угоди до цього договору. Відповідно до умов договору, додаток № 1 містить перелік депозитних договорів та договорів банківського обслуговування, за якими було здійснено переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», в тому числі і по договору банківського вкладу № SAMDN25000737739659 від 18.09.2013 який є предметом спору. В матеріалах справи міститься довідка ПриватБанку від 01.02.2021 (а.с.51 т.3) відповідно до Банк підтверджує факт виконанням банком в повному обсязі зобов`язань щодо перерахування на рахунки ТОВ Фінансова компанія «Фінілон» грошових коштів [PERSON] , відповідно до договору переведення боргу від 17.11.2014 та витягу з електронного додатку до договору. Сума коштів, зазначена у витягу включає, зокрема нараховані відсотки по вкладу на дату переведення боргу. Таким чином, суд приходить висновку, що це додатково підтверджує розмір депозитного вкладу станом на 18.09.2013. Відповідно до оригіналу договору банківського вкладу від 18.09.2013 № SAMDN25000737739659 станом на 07.03.2014 залишок за вкладом становить 5 297 115, 19 дол. США. ( а.с. 28-29 т. 2 ). 23.06.2015 [PERSON] звернувся до банку із заявою, в якій просив у зв`язку з закінченням терміну договору повернути йому суму вкладів та нараховані відсотки готівкою. Статтею 520 ЦК України визначено, що боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. В силу пункту 2.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 року № 1256/8577, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором. Частиною 1 ст. 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За ч. 2 ст. 1060 ЦК України банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (ч. 1 ст. 1074 ЦК України). Договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час (ч. 1 ст.1075 ЦК України). Відповідно до пункту 1.2 вказаного Положення договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит). Європейський суд з прав людини у справі «Золотас проти Греції» зазначає, що якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами договору. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності договору, який він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і є одним з основоположних елементів правової держави. Враховуючи практику застосування Європейським судом з прав людини поняття «власність», до неї слід також віднести грошові кошти, що знаходяться на рахунку позивача. Невиконання зі сторони відповідача обов`язку щодо повернення позивачу належних йому грошових коштів може мати наслідком порушення зобов`язання держави щодо захисту права позивача користуватися та розпоряджатися його майном - грошовими коштами в іноземній валюті, яке захищене частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України. З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банку України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, враховуючи Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», Декларацію Верховної Ради України від 20.03.2014 № 1139-VII «Про боротьбу за звільнення Украйни», Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України» та з урахуванням неможливості здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування тероризму», Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 06.05.2014 № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» (далі - Постанова НБУ № 260). Згідно з п. 5 вказаної Постанови банки, у тому числі ПАТ КБ «ПриватБанк», зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Рішенням Центрального банку Російської Федерації № РН-33/І від 21.04.2014, також було припинено з 21.04.2014 діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ КБ «ПриватБанк». За законодавством України чинність на окупованій території Автономної Республіки Крим нормативних актів Російської Федерації не визнається, та вони не підлягають виконанню. В той же час, наявність вказаного рішення Банку Росії щодо припинення діяльності на території АРК ПАТ КБ «ПриватБанк» унеможливлює діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та міста Севастополя - Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк». Тому, відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність, після окупації АРК та міста Севастополя. Разом з тим, неможливість банку здійснити повернення вкладу позивачеві у зв`язку з тим, що за законодавством Російської Федерації та відповідно до рішення Центрального Банку вказаної держави від 21.04.2014 і рішень судів Російської Федерації відповідальність за повернення грошових коштів по вкладах покладено на автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників», судом не беруться до уваги, оскільки згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Тому, невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення суми банківського вкладу з цих підстав є безпідставним. Заперечуючи щодо позову, відповідач посилався на те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем, що належним відповідачем у справі є ТОВ «ФК «Фінілон», оскільки останнє на підставі договору про переведення боргу від 17.11.2014 замість АТ КБ «ПриватБанк» стало боржником за депозитним договором, укладеним сторонами, суд відхиляє, оскільки суду не надано доказів, а саме письмової згоди кредитора - позивача у справі на заміну боржника - АТ КБ «ПриватБанк» у зобов`язанні за депозитним договором на іншу особу - ТОВ «ФК «Фінілон», що виключає здійснення заміни боржника у зобов`язання відповідно до положень ст. 520 ЦК України. Виходячи із зазначених норм права, відповідальність АТ КБ «ПриватБанк» за вкладами його клієнтів не обмежується виключно відповідальністю його відповідної Кримської філії. Таку відповідальність несе АТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа. Тому відповідні доводи банку є безпідставними. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01.06.2022 у справі № 757/38720/14. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст.81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У частині 1 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд приймає до уваги те, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт виникнення між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] договірних відносин щодо банківських вкладів від 26 лютого 2010 року, 06 вересня 2011 року, 07 вересня 2011 року, 20 вересня 2012 року, 21 вересня 2012 року за №№ SAMDN01000709623912, SAMDN01000719436153, SAMDN01000719469722, SAMDN80000728970625, №SAMDN80000729013101, а також квитанцій до них як доказ зарахування грошових коштів на рахунок за договором вкладу від 18 вересня 2013 року № SAMDN25000737739659. Згідно наявних в матеріалах копій довідок від 24.09.2019, наданих представником позивача та не спростованих відповідачем, зі змісту якої вбачається, що грошові кошти у сумі 3000792,34 дол. США були перераховані з рахунку 26356614542184 за Договором № SAMDN01000728854423 від 17.09.2012 на рахунок [NUMBER] за Договором № SAMD25000737739659 від 18.09.2013. Суд зазначає, про те що кошти вносилися позивачем на депозитний рахунок № SAMDN25000737739659 свідчить і те, що 17.11.2014 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ Фінансова компанія «Фінілон» було укладено договір про переведення боргу з подальшим укладанням 18.11.2014 Додаткової угоди до цього договору. Відповідно до умов договору, додаток № 1 містить перелік депозитних договорів та договорів банківського обслуговування, за якими було здійснено переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», в тому числі і по договору банківського вкладу № SAMDN25000737739659 від 18.09.2013 який є предметом спору. АТ КБ «ПриватБанк», визнавши внесення грошей на депозитний рахунок та не повертаючи кошти, які належать на праві власності позивачу, порушило положення Конвенції, статтю 1 Першого протоколу до Конвенції, згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Матеріали справи такої згоди не містять. Стаття 520 ЦК України передбачає, що у правовідносинах із заміни боржника беруть участь три особи: кредитор, боржник, третя особа, яка має намір стати боржником. Звідси, боржником або особою, яка висловила намір стати боржником, кредитору може бути запропоновано здійснення заміни боржника, або сам кредитор запропонував здійснити заміну боржника. У будь-якому випадку для здійснення такої заміни має бути наявна тристороння згода: боржник виявив згоду на те, щоб він був замінений; третя особа виявила згоду на те, щоб набути обов`язків боржника; кредитор надав згоду на заміну боржника. Відсутність згоди хоча б однієї із сторін не дає підстав для заміни боржника. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Крім того, згідно зі статтею 521 ЦК України форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу. Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Встановлено, що позивач не надавав згоду на заміну боржника ПАТ КБ «ПриватБанк» на ТОВ «ФК «Фінілон», у зв`язку із чим безпідставні доводи банку про те, що відповідач не є стороною за договорами банківського вкладу. Договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора [PERSON] , тобто не відбулося переведення боргу, а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є належним відповідачем у справі. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22.06.2022 у справі № 199/317/20. Оскільки стороною укладеного договору банківського вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого виступає АТ КБ «ПриватБанк», то згідно зі статтями 526, 631, 651, 653, 1058, 1075 ЦК України зобов`язання за договором має виконувати саме АТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє юридичну особу - відповідача від виконання обов`язків за укладеними і дійсними договорами. Доказів повернення позивачу депозитних вкладів банком не надано. Отже, приймаючи до уваги те, що відповідач не виконав свій обов`язок з повернення коштів, суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків за вкладом за ставкою 8 % річних по день, який передує дню поверненню вкладу. Позивач просив стягнути, з урахуванням заяви про збільшення вимог від 06.09.2021, з відповідача 8 % річних у розмірі 1664890, 56 дол. США за період з 19.09.2013 до 22.08.2017 та з 23.08.2017 по 06.09.2021 суму процентів у розмірі 1713653, 05 дол. США. Суму процентів за період з 23.08.2017 до 06.09.2021 складає: 5297115, 19 дол. США*8%*1476днів = 1713653 дол. США. 23.06.2015 [PERSON] звернувся до банку із заявою, в якій він просив, у зв`язку з закінченням терміну дії даних договорів, повернути йому суми вкладів та нараховані відсотки готівкою, зокрема, за договором вкладу №SAMDN25000737739659 від 18.09.2013. Відповідно до п. 5. договору банківського вкладу, якщо вкладник вимагає повернути частину вкладу, його обов`язки та обов`язки банку по вкладу закінчуються, і вклад повертається вкладнику. Згідно п. 12 депозитного договору № SAMDN25000737739659 від 18 вересня 2013, якщо клієнт вимагає розірвати договір за неповний термін вкладу відсотки виплачуються по зниженій в 2 рази процентній ставці за фактичну кількість днів, що минули з дати оформлення вкладу або продовження його терміну до дня розірвання договору. Згідно умов договору SAMDN25000737739659 від 18.09.2013 він вважається розірваним через два дні з дати отримання відповідної заяви. Відповідно враховуючи дату звернення позивача із заявою від 23.06.2015 про повернення коштів у повному обсязі (розірвання договору) та умови договору банківського вкладу від 18.09.2013, з 25.06.2015 діяла процентна ставка за заниженою в 2 рази процентній ставці за фактичну кількість днів, а тому суд вважає, що слід рахувати відсотки з 18.09.2014 (дата закінчення депозитного договору) до 25.06.2015 по ставці 4 % за формулою: 5 297 115, 19 дол. США * 4 % * 277 дн : 365 дн = 161 961, 00 дол. США. У період з 25.06.2015 по 04.05.2017 суд вважає, що застосовується відсоткова ставка «на вимогу» у розмірі 1,0 % річних на підставі Витягу з Наказу АТ КБ «ПриватБанк» № 07 від 05.01.2014 про встановлення ставки «на вимогу» з 06.01.2014. Відповідно до витягу з протоколу Комітету управління активами і пасивами Банку від 25.04.2017 з 04.05.2017 було змінено відсоткові ставки по депозитах фізичних осіб в національній та іноземній валюті - рахунок "До запитання" - у розмірі 0,01% річних. Відповідно з 04.05.2017 по 06.09.2021 суд вважає, що застосовується відсоткова ставка «До запитання» у розмірі 0,01% річних. Отже, згідно формули, відсотки за період з 25.06.2015 до 04.05.2017 складають: За період з 25.06.2015 до 04.05.2017 (695 днів) - застосовується ставка 1, 0 % річних 5297115, 19дол. США (сума вкладу) * 1, 0 % річних * 697 днів : 365 днів = 100862, 88 дол. США. За період з 04.05.2017 до 22.08.2017 (87 днів) застосовується ставка 0, 01 % річних: 5297115, 19 дол. США (сума вкладу) * 0, 01 % річних * 87 днів : 365 днів = 126, 26 дол. США. За період з 23.08.2017 по 06.09.2021 (1476 днів) застосовується ставка 0, 01 % річних: 5297115, 19 дол. США (сума вкладу) * 0,01 % річних * 1476 днів : 365 днів = 214206, 63 дол. США. Верховний суд України, розглядаючи справу № 6-2861цс15, висловив відповідну Правову позицію у Постанові від 02.03.2016, та зазначив, закінчення строку дії депозитного договору в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом. Згідно з ч. 2 ст. 1070 ЦК України, проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановлено договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. За таких обставин, на переконання суду, враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення банківського вкладу в розмірі 5 297 115,19 доларів США та лише частковому задоволенню щодо стягнення процентів за період з 18.09.2014 до 23.06.2015 становить 160800,00 дол. США., за період з 23.06.2015 до 04.05.2017 становить 101153, 13 дол. США., за період з 04.05.2017 до 22.08.2017 становить 126, 26 дол. США, за період з 23.08.2017 по 06.09.2021 становить 214206, 63 дол. США, у відповідності до положень ст.ст. 15, 16, 526, 1058, 1061, 1062 ЦК України, ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України. Всього загальна сума, у такому випадку, становить 5 774 271, 96 (5 297 115,19 + 161 961, 00 + 100862, 88 + 126, 26 + 214206, 63 = 5773401, 21) доларів США, що є еквівалентом 208 104761, 00 (5774271,96 х 36,04) грн., із врахуванням курсу на дату ухвалення судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Після закінчення строку дії договору банківського вкладу проценти на суму вкладу нараховуються у розмірі, який відповідає розміру процентів за вкладом на вимогу, якщо інший розмір процентів не погоджений сторонами. Договорами банківських вкладів, укладеними між сторонами, визначено розмір нарахування процентів у разі їх дострокового розірвання та після закінчення їх дії. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за депозитним договором №SAMDN25000737739659 в сумі 5 972 243,41 дол. США., яка складається із депозитних коштів в сумі 5 297 115,19 дол. США та процентів в розмірі 476 286, 02 дол. США. Судові витрати слід розподілити в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial