Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

08.03.2023 р. ТОВ «Нова Пей» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 85 738,70 грн. Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відповідач був прийнятий на посаду касира пункту надання фінансових послуг Філії №1 ТОВ «Пост Фінанс» з 15 жовтня 2020 року на підставі наказу № 3034-к від 13.10.2020 року. 20.01.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс» змінило власне найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «НоваПей». 21.04.2022 року відповідач був переведений на посаду начальника ПНФП Філії №1 ТОВ «НоваПей» згідно з наказом № 1063-к від 18.04.2022 року. 21.04.2022 року відповідач був ознайомлений з посадовою інструкцією начальника ПНФП Філії. З Відповідачем був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, який набув чинності з дати переведення відповідача на посаду начальника ПНФП. Перебуваючи на посаді начальника ПНФП, відповідач виконував функції старшого касира в пункті надання фінансових послуг № 10412 (м. Київ, Дарницький район, вул. Трускавецька, 2А, прим. 3). При необхідності виконання обов`язків старшого касира ПНФП, начальник ПНФП Філії в процесі своєї службової діяльності виконує в повному обсязі завдання та обов`язки старшого касира ПНФП - п. 2.15 посадової інструкції начальника ПНФП Філії. 08 січня 2023 року касир [PERSON] передав начальнику ПНФП [PERSON] касу ПНФП без розбіжностей - з цього моменту відповідач почав виконувати роль старшого касира ПНФП. Виконання відповідачем функцій старшого касира ПНФП 24-25.01.2023 року підтверджують підписані ним аркуш касової книги ПНФП за 24.01.2023 року, видаткові касові ордери № 60, 61, 62, 63 та прибутковий касовий ордер № 49. 25 січня 2023 року в ПНФП № 10412 (м. Київ, Дарницький район, вул. Трускавецька, 2А, прим. 3) було проведено ревізію наявних коштів, безпосереднє обслуговування яких (в ролі старшого касира) згідно посадових обов`язків здійснював начальник ПНФП [PERSON] . За результатами ревізії був складений акт від 25.01.2023 року, в якому зафіксована нестача коштів в розмірі 85 738, 70 грн. Відповідно до наказу № 459-к від 10.02.2023 року відповідача було звільнено з посади 10.02.2023 року у зв`язку з втратою довір`я згідно п. 2 ст.41 КЗпП України. Після звільнення відповідач не відшкодував в повному обсязі завдану ним позивачу матеріальну шкоду, які позивач просив стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 09.03.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 25.04.2023 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін по цивільній справі. Представник позивача надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених в заяві проти винесення заочного рішення не заперечував, просив проводити розгляд справи у відсутності сторони позивача. В судове засідання відповідач не з`явилась, хоч про час та дату була повідомлена належним чином. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку про задоволення позову на підставі наступного. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 15.10.2020 р. [PERSON] був прийнятий на посаду касира пункту надання фінансових послуг у Філії № 1 ТОВ «Пост Фінанс», правонаступником якого є ТОВ «Нова Пей». 21.04.2022 року відповідач був переведений на посаду начальника ПНФП Філії №1 ТОВ «НоваПей» згідно з наказом № 1063-к від 18.04.2022 року. 21.04.2022 року відповідач був ознайомлений з посадовою інструкцією начальника ПНФП Філії. З відповідачем був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, який набув чинності з дати переведення відповідача на посаду начальника ПНФП. Перебуваючи на посаді начальника ПНФП, відповідач виконував функції старшого касира в пункті надання фінансових послуг № 10412 (м. Київ, Дарницький район, вул. Трускавецька, 2А, прим. 3). 21.04.2022 р. відповідача ознайомлено з посадовою інструкцією касира пункту надання фінансових послуг Філії, про що свідчить його особистий підпис. 08 січня 2023 року касир [PERSON] передав начальнику ПНФП [PERSON] касу ПНФП без розбіжностей - з цього моменту відповідач почав виконувати роль старшого касира ПНФП. Виконання відповідачем функцій старшого касира ПНФП 24-25.01.2023 року підтверджують підписані ним аркуш касової книги ПНФП за 24.01.2023 року, видаткові касові ордери № 60, 61, 62, 63 та прибутковий касовий ордер № 49. 25 січня 2023 року в ПНФП № 10412 (м. Київ, Дарницький район, вул. Трускавецька, 2А, прим. 3) було проведено ревізію наявних коштів, безпосереднє обслуговування яких (в ролі старшого касира) згідно посадових обов`язків здійснював начальник ПНФП [PERSON] . За результатами ревізії був складений акт від 25.01.2023 року, в якому зафіксована нестача коштів в розмірі 85 738, 70 грн. Відповідно до наказу № 459-к від 10.02.2023 року відповідача було звільнено з посади 10.02.2023 року у зв`язку з втратою довір`я згідно п. 2 ст.41 КЗпП України. Звертаючись до суду з даним позовом, представник позивача, як на підставу для його задоволення, посилається на те, що відповідачем, який є матеріально відповідальною особою, завдано відповідачу, як роботодавцю, матеріальну шкоду у вигляді недостачі, яка виникла внаслідок порушення ним своїх трудових обов`язків, а тому представник позивача вважає, що за таких обставин з метою відшкодування цієї шкоди на користь позивача з відповідача підлягає стягнення 85 738,70 грн. Так, згідно зі ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей (ст. 135-1 КЗпП України). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Як встановлено з матеріалів справи, відповідач є матеріально відповідальною особою, з яким позивачем у відповідності до ст. 135-1 КЗпП України було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, оскільки згідно Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва. Згідно п.п. «а», «б» п.1 договору про повну матеріальну відповідальність, укладеного між позивачем та відповідачем, працівник приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввіренних йому матеріальних цінностей; зобов`язаний дбайливо ставитися до переданих йому на збереження матеріальних цінностей підприємства та вживати заходів для попередження збитків, своєчасно повідомляти керівництво підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей. Судом встановлено, що 25 січня 2023 року в НПФП №10412 було проведено ревізію наявних коштів , безпосереднє обслуговування яких в ролі старшого касира згідно посадових обов`язків здійснював начальник ПНФП [PERSON] , за результатами ревізії був складений акт від 25.01.2023 року, в якому зафіксована нестача котів в розмірі 85 738,70 грн., яка виникла з його вини, внаслідок порушення своїх трудових обов`язків, суд вважає, що у даному випадку саме на відповідача, який є матеріально відповідальною особою, покладається відповідальність з відшкодування заподіяної позивачу шкоди у вказаному розмірі. Разом з тим, оскільки стороною відповідача не підтверджено, а судом не встановлено, що завдана позивачу матеріальна шкода стала наслідком не лише винної поведінки відповідача, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, тому суд вважає, що за таких обставив правові підстави для зменшення розміру шкоди згідно ст. 137 КЗпП України відсутні. Відповідно до ст. 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Положеннями ч.1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи, що з вини відповідача, який є матеріально відповідальною особою, внаслідок порушення ним своїх трудових обов`язків, завдано позивачу, як роботодавцю, матеріальну шкоду у розмірі 85 738,70 грн., яка до даного часу залишається невідшкодованою, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати в сумі 9 684,00 грн., а саме: 7 000 грн. - витрати на професійну правничу допомогу; 2 684 грн. - витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved