Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із заявою про усиновлення повнолітньої особи - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування вказаної заяви [PERSON] послався на таке. Заявник [PERSON] з 2008 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , яка до цього перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] і носила прізвище « [PERSON] ». У вказаному шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народилася спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . Починаючи з 2008 року та по теперішній час (більше 15 років) [PERSON] та [PERSON] разом із сином [PERSON] проживають однією сім`єю, забезпечені житлом та матеріально, мають добрі житлово-побутові умови проживання. [INFO] [PERSON] помер (Свідоцтво про смерть Серія [NUMBER] від 14.07.2014 року). За період з дати розлучення та до дати своєї смерті [PERSON] не проявляв жодного інтересу до дитини, не спілкувався та взагалі не брав участі у розвитку, вихованні та навчанні сина, чим фактично позбавив останнього батьківського піклування. Вихованням усиновлюваної особи починаючи з 2008 року займався [PERSON] , ставився до нього як до власного сина, надав повне матеріальне забезпечення, займався духовним та фізичним його розвитком. За період спільного проживання відносини між [PERSON] та усиновлюваною особою склалися настільки рідні, що [PERSON] прийняв рішення змінити власне прізвище та по батькові та 28.06.2023 року Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено відповідний актовий запис №39 про зміну імені (Свідоцтво про зміну імені Серія [NUMBER] від 28.06.2023 року). Посилаючись на приписи чинного законодавства, заявник стверджував, що [PERSON] на момент смерті свого рідного батька [PERSON] ( [INFO] ) не досяг повноліття (13 років), а тому фактично був позбавлений батьківського піклування. Різниця у віці між [PERSON] (усиновлювана особа) та [PERSON] (заявник) складає 30 років, тобто юридичних та фактичних перешкод для усиновлення немає, а метою подання заяви до суду є юридичне оформлення родинного зв`язку, який є найвищим інтересом для забезпечення стабільних та гармонійних умов сімейного життя. Крім того, юридичне оформлення родинного зв`язку в подальшому усуне проблемні питання спадкування. В судовому засіданні заявник [PERSON] свою заяву підтримав. Пояснив, що звернувся до суду із заявою про усиновлення під впливом обставин, пов`язаних з введенням в Україні воєнного стану та активними бойовими діями щодо відсічі вторгнення збройних формувань Російської Федерації. Зокрема, заявник побоюється та своє життя та життя [PERSON] , має певне майно, яке може залишити усиновлюваному, а тому бажає, щоб фактичні сімейні відносини між ним та усиновлюваним, які притаманні відносинам між батьком та сином, знайшли юридичне підтвердження. При цьому інших дітей заявник не має, протягом останніх п`ятнадцяти років ставиться до [PERSON] як до свого рідного сина, за станом здоров`я спроможний піклуватись про нього і в подальшому. Представник заявника, адвокат Рикун А.В., заяву підтримав і просив її задовольнити, пославшись на викладені у ній факти і норми права. [PERSON] , матір усиновлюваної особи, заяву підтримала. Пояснила, що протягом останнім п`ятнадцяти років перебуває у шлюбі і проживає однією сім`єю з [PERSON] , який фактично й став для її сина справжнім батьком, оскільки повністю взяв на себе питання щодо його утримання та виховання. Біологічний батько усиновлюваної особи, [PERSON] , помер у 2014 році, але й за життя будь-якої участі у житті сина не брав. Тому [PERSON] вважає, що рішення про усиновлення її сина [PERSON] буде відповідати інтересам її дитини. Крім того, [PERSON] також послалась на воєнний стан як важливий чинник того, що питання про усиновлення її дитини було порушено перед судом. Усиновлюваний [PERSON] також заяву підтримав, пояснивши, що вважає [PERSON] своїм батьком, а тому рішення суду про усиновлення буде відповідати його інтересам і відображати фактичний стан відносин між ними. Олександрівський відділ держаної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надіслав заяву про розгляд справи без участі його представника. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини. Як свідчать надані заявником докази, дійсно, [PERSON] з 2008 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26.12.2008, виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції. До цього [PERSON] (дівоче прізвище « [PERSON] ») перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] і носила прізвище « [PERSON] », що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 20.07.2001, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя. У вказаному шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народилася спільна дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.07.2001, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя. Відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 02.08.2008, виданого Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 22.06.2006 (актовий запис № 315). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14.07.2014 року, виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції. Починаючи з 2008 року та станом час розгляду справи [PERSON] та [PERSON] разом із сином [PERSON] проживають однією сім`єю, забезпечені житлом та матеріально. [PERSON] ставився до [PERSON] як до власного сина, надавав йому повне матеріальне забезпечення, займався духовним та фізичним його розвитком. За період спільного проживання відносини між [PERSON] та усиновлюваною особою склалися відносини, притаманні відносинам між батьком та сином. Вказані обставини не оспорювались всіма учасниками справи і тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають окремому доказуванню. В подальшому [PERSON] прийняв рішення змінити власне прізвище з « [PERSON] » та « [PERSON] » та по-батькові « [PERSON] » та « [PERSON] », про що 28.06.2023 року Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено відповідний актовий запис №39 про зміну імені (Свідоцтво про зміну імені Серія [NUMBER] від 28.06.2023 року). Проаналізувавши встановлені у справі обставини, а також пояснення учасників, суд не знаходить підстав для задоволення заяви з огляду на таке. Відповідно до ст. 207 СК України, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 208 СК України у виняткових випадках суд може постановити рішення про усиновлення повнолітньої особи, яка не має матері, батька або була позбавлена їхнього піклування. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, у зв`язку із включенням у СК правових норм про усиновлення повнолітньої особи необхідно брати до уваги, що така особа може бути усиновлена лише у виняткових випадках, зокрема якщо вона є сиротою або була позбавлена батьківського піклування до досягнення повноліття. Враховуючи винятковий характер права на усиновлення повнолітньої особи, суди мають установлювати при розгляді справ цієї категорії додаткові обставини, зокрема необхідність усиновлення і неможливість оформлення іншого правового зв`язку між особою, яку бажають усиновити, та особою, яка хоче це зробити (складення заповіту тощо). При цьому звернення до суду із заявою про усиновлення не повинно бути зумовлено бажанням досягти іншого правого наслідку, ніж юридичне оформлення родинного зв`язку (можливо, вже наявного факту). Слід також з`ясовувати наявність чи відсутність в усиновлювача своїх дітей. Закон не встановлює заборони на усиновлення повнолітньої особи тією, яка має власних дітей, проте на цей факт необхідно зважати виходячи з обставин, що визначають можливість рідних дітей бути спадкоємцями. У кожному конкретному випаду суд при вирішенні питання про усиновлення повнолітньої особи може врахувати й інші обставини. Отже, усиновлення повнолітньої особи допускається за наявності двох юридичних фактів: 1)відсутності в усиновлюваної особи батька, матері або позбавлення такої особи їхнього піклування; 2)наявність виключної обставини чи їх сукупності, які свідчать про те, що відхід від загальних правил щодо усиновлення не буде суперечити моральним засадам суспільства, буде відповідати інтересам всіх заінтересованих осіб, і що в інший спосіб захистити їх інтереси є неможливим. При цьому, як свідчить наведена вище цитата з постанови Пленуму Верховного суду України № від 30.03.2007, вживане у ч. 2 ст. 208 СК України словосполучення «особа, яка не має батька, матері» розтлумачене судом як «особа - сирота». Відповідно до абз. 7, 8 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», дитина-сирота - це дитина, в якої померли чи загинули батьки, а діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовились батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та безпритульні діти. Однак [PERSON] (він - [PERSON] ) вказаним ознакам не відповідає, оскільки має матір - [PERSON] , яка протягом всього його життя надавала і надає відповідне піклування. Той факт, що біологічний батько [PERSON] - [PERSON] , помер, коли дитині було тринадцять років, не потягнув набуття дитиною статусу сироти. Крім того, суду не було надано жодного доказу на підтвердження того, чи дійсно [PERSON] не утримував свого сина і не брав участь у його вихованні, і взагалі неналежним чином ставився до сина. Відсутні й будь-які докази щодо причин і обставин його смерті. Відповідні пояснення [PERSON] нічим не підтверджені. Зокрема, вона не надала відповіді на запитання суду про те, чому, якщо [PERSON] не виконував свої батьківські обов`язки, за його життя не вирішувалось питання про стягнення з нього аліментів, про позбавлення батьківських прав, тощо. Самий же факт розірвання шлюбу між батьками не обов`язково свідчить про розірвання відносин між батьком та дитиною. Тому не погоджується суд і з ствердженням заявника про те, що [PERSON] слід вважати особою, позбавлену батьківського піклування, оскільки судом не встановлено обставин, які відповідали наведеному вище поняттю дитини, позбавленої батьківського піклування. Не встановлено судом й жодної виключної обставини, яка вказувала б на те, що усиновлення повнолітнього [PERSON] є єдино можливим способом захисту його прав та законних інтересів у сімейних відносинах між ним, [PERSON] та [PERSON] . Так, жоден з учасників справи не надав переконливих пояснень щодо того, чому питання про усиновлення стало для них актуальним, лише коли [PERSON] виповнилось повних 22 роки, і з яких причин вони не опікувались цим питанням після смерті [PERSON] і до досягнення [PERSON] ( [PERSON] ) повноліття, чи були перешкоди для цього. Єдине, на що вони посилались, - це воєнний стан і загроза життю кожного з них, та бажання шляхом усиновлення врегулювати майнові відносини у сім`ї, заклавши правову основу для успадкування [PERSON] майна [PERSON] за законом. При цьому [PERSON] не надав пояснень про те, які існують перешкоди для складання заповіту на користь [PERSON] або відчуження на його користь того чи іншого майна в договірному порядку. Оцінюючи такі доводи заявника, суд зауважує, що врегулювання майнових, в тому числі спадкових, відносин у сім`ї, не може бути єдиною чи навіть основною метою усиновлення. Суд констатує, що життєві обставини, в яких [PERSON] народився, досягнув повноліття і продовжує вже доросле життя, не є виключними, оскільки розірвання шлюбу між батьками, проживання однією сім`єю з вітчимом, недостатня участь біологічного батька у житті дитини і навіть смерть батька, - все це непоодинокі в Україні випадки. До того ж, навіть без усиновлення [PERSON] ( [PERSON] ) отримав від своєї матері та [PERSON] достатнє утримання та виховання, які дозволили йому бути соціально адаптованим, забезпеченим всіх необхідним, в тому числі мати можливість отримувати вищу медичну освіту. Воєнний стан як такий також не може бути підставою для усиновлення повнолітньої особи, оскільки воно жодним чином не вплине на безпекову ситуацію ані щодо заявника, ані щодо [PERSON] . Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки учасники справи не довели наявність обставин, що в силу ч. 2 ст. 208 СК України, можуть бути підставами для ухвалення судом рішення про усиновлення повнолітньої особи, - у задоволенні заяви слід відмовити. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 7, 18, 208 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed