Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою і просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо його малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи тим, що 31.10.2009 вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Відносини в сім`ї не склалися, так як відповідач зловживав спиртними напоями, вів розгульний спосіб життя, в присутності сина скандалив в сім`ї. В зв`язку з окупацією Автономної Республіки Крим в квітні 2014 року вона з сином вимушено переселилися із окупованого м. Сімферополь в м. Генічеськ Херсонської області. Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 16.03.2016 у справі №653/622/16-шлюб між ними було розірвано. В зв`язку з окупацією росіянами м. Генічеськ Херсонської області вона з сином переселилася в м. Овруч Житомирської області, де зареєструвалися в квартирі [ADDRESS] . Відповідач, з моменту припинення подружніх стосунків, а саме з 2011 року ухилився від виконання своїх обов`язків по утриманню та вихованню сина, не проявляв батьківської турботи по відношенню до нього. Він зловживав спиртними напоями, вів розгульний спосіб життя, в присутності сина скандалив в сім`ї. Відповідно до рішення Центрального районного суду м. Сімферополь Республіки Крим у справі №2-2677/2018 [PERSON] , за її позовом, було позбавлено батьківських прав відносино сина - [PERSON] . Однак, вказане рішення на території України не може бути використане. До даного часу відношення відповідача до сім`ї та сина є безвідповідальним. Жодного разу він не спілкувався з сином, не займався його вихованням та матеріальним забезпеченням, не цікавився його життям. По даний час син проживає з нею, є учнем 8-го класу Овруцького ліцею ім. Малишка, вона його виховує та утримує. Відповідачем відзив на позовну заяву не подавався. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, з підстав зазначених у позові. При цьому, пояснили, що позивач зверталася до суду у м. Сімферополь ще до його окупації, але справа не була розглянута. Рішення їй передавала її мама. Є неперевірена інформація, що відповідач притягується і до кримінальної відповідальності. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Овруцької міської ради в судовому засіданні вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, хоча своєчасно та належним чином, відповідно до положень п. 19 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України та ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», повідомлявся про час та місце розгляду справи, що підтверджується оголошенням на офіційному веб-порталі судової влади України. Вислухавши пояснення сторони позивача і представника третьої особи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 та с 180 СК України кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріально забезпечувати та утримувати її. Згідно із ч.ч.2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав закріплені в ч.1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч.1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Тлумачення п. 2 ч.1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 16 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, що передбачені ст.166 СК України. Частинами 1,2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголосив на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Такого правового висновку дійшов і Верховний Суд у справі № 753/2025/19 (постанова від 6 травня 2020 року). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). В ч. 2 ст. 166 СК України законодавець закріпив, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. В ч.3 ст. 181 СК України зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України зазначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідач є батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , матір`ю зазначена - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.05.2010 (а. с. 2). Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 16.03.2016 у справі №653/622/16-ц було розірвано шлюб, зареєстрований 31.10.2009 відділом державної реєстрації актів про шлюб Сімферопольського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим, між [PERSON] та [PERSON] , (актовий запис №1509). Причиною розірвання шлюбу стало те, що відповідач зловживав спиртними напоями, вів розгульний спосіб життя, в присутності сина скандалив в сім`ї. Шлюбні відносини було припинено з вересня 2011 року (а. с. 3). Рішенням Центрального районного суду міста Сімферополя Республіки Крим у справі №2-2677/2018 було задоволено позовні вимоги [PERSON] та позбавлено [PERSON] батьківських прав по відношенню до сина - [PERSON] , [INFO] . Вказане рішення постановлене іменем Російської Федерації (а. с. 6-8). Положеннями ч. ч. 1-3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. З наведених правових норм слідує, що вказане рішення суду по справі №2-2677/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, є недійсним і не створює правових наслідків. З копій довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 03.02.2023 №1815-7001705860 та №1815-7001705841 вбачається, що [PERSON] , тобто позивач, та її син - [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS] , а фактично проживають в [ADDRESS] (а. с. 4-5). Характеристика, видана 18.10.2023 Овруцьким ліцеєм імені Андрія Малишка Овруцької міської ради, на учня 8-Б класу [PERSON] , [INFO] , свідчить, що останній навчається в ліцеї з 6-го класу. Учень здібний, має гарну пам`ять, логічне мислення, відповідально ставиться до навчання. Бере активну участь у позакласних заходах, особливо у спортивних змаганнях. Стосунки з однокласниками, учнями гімназії приязні та товариські. До своїх доручень ставиться дуже відповідально. Виконавчий комітет Овруцької міської ради надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] №02-09/2501 від 25.09.2023, в якому зазначили, що на засіданні виконавчого комітету Овруцької міської ради 20.09.2023 було розглянуто матеріали про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , та було прийнято рішення №1065 «Про надання висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] ». Вказане рішення обгрунтовується тим, що мати хлопчика повідомила членам комісії, що [PERSON] не займається належним вихованням свого сина, не утримує його матеріально, аліменти не сплачує. Заочним рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 16.03.2016 справа №653/622/16-ц було розірвано шлюб між нею та [PERSON] .. [PERSON] проживає разом із мамою, яка займається його вихованням, утримує його. [PERSON] на засідання комісії не з`явився, так як перебуває, зі слів [PERSON] , на території Російської Федерації. Жодних перешкод у побаченні з дитиною батьку ніхто не чинив і не чинить. Тому, зважаючи на ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дитини. За положенням ч. 6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер. Оцінюючи обставини справи та досліджені докази у ній, суд, надаючи правову оцінку висновку органу опіки та піклування, вважає, що цей висновок є обґрунтованим та відповідає інтересам дитини. Таким чином, за встановлених обставин та визначеного правового врегулювання, оцінюючи надані докази на підтвердження фактів та спірних правовідносин, норми діючого законодавства, що їх регулюють, суд приходить до висновку, що [PERSON] самоухилився від виховання своєї малолітньої дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, своєю дитиною не цікавиться, добровільно відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, тому розрив з ним сімейних відносин відповідає інтересам дитини і відповідно до ст. 164 СК України [PERSON] слід позбавити батьківських прав щодо його малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , та стягнути аліменти на його утримання.

Outcome: approved