Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

У січні 2023 року позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та просить: визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] з батьокм [PERSON] та стягнути судові витрати. Позов мотивовано тим, що 16.06.2020 року сторони уклали шлюб. Від шлюбу у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Однак, із-за схильності відповідача до вживання алкогольних напоїв, що має досить триваючий характер, постійних чвар між подружжям з цих підстав під час яких дитина неодноразово ставала свідком такого стану та поведінки матері, позивачем прийнято рішення звернутися до суду про розірвання шлюбу. Так, на день подачі позову, Святошинським районний судом м. Києва розглянуто справу №759/12479/22 та ухвалено рішення про розірвання шлюбу. До 21.11.2022 року, не зважаючи на фактичне припинення шлюбних відносин та усвідомлюючи, та усвідомлюючи, що в житті дівчинки має бути матір, позивач та відповідач продовжували проживати в квартирі [ADDRESS] та виховувати спільну доньку. Однак, так склалося, що після чергової спроби позивача достукатися до відповідача, щоб та припинила вживання алкогольних напоїв, остання покинула помешканняя і зникла у невідомому напрямку. На даний момент малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , продовжує проживати з батьком, який повністю особисто піклується та виховує свою доньку. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.01.2023 року у справі відкрито провадження за загальними правилами позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обсатвини зазначені у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні [PERSON] заперечували проти задоволення позову та просить відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що являється позивачу тіткою, а з відповідачем познайомилась як сторони почали зустрічатись, остання постійно вживала алкогольні напої, а також відповідач погана мати. Також звернула увагу, що позивач як батько для дитиний добрий, і дитині буде краще з батьком. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, допитавши свідків, дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. 16.06.2020 року сторони зареєстрували шлюб, який рішенням Святошинчського районного суду м. Києва від 08.12.2022 року розірвано (а.с. 20-21). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 17). Дитина [PERSON] зареєстрована та проживає разом із батьком [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується інформацією про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА №83512071 від 22.08.2022 року (а.с. 18). Згідно висонвку оцінки потреб сім`ї №92/07/2022, вбачається, що СЖО наявні та основними ознакми є домашнє насильство в родині та часті конфлікти (а.с. 23). Відповідно до довідки від 15.11.2020 року, [PERSON] ,, [INFO] відвідує приватний садок короткотривалого перебування «До До - веселий щебетун» з 27.06.2022 року (а.с. 30). Згідно характеристики на [PERSON] електроментера охоронно-пожежної сигналізації, ТОВ «СМП-Вогнезахист» від 14.04.2023 року №14/04/23-01, останній за час роботи на посаді електромонтера охоронно-пожежної сигналізації [PERSON] виявив снбе як гарний працівник, своїми діловими та моральними якостями [PERSON] привертає до себе людей та позитивно впливає на їх поведінку (а.с. 59). У зв`язку із тим, що сторони разом не проживають, між ними виник спір щодо визначення місця проживання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України та ч. 1 ст. 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Згідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Як вбачається з висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування рекомендує визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із батьком, [PERSON] (а.с. 86-89). Критеріями за яких третя особа дійшла подібного висновку послугувало те, що умови проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] є задовольними. Дитина забезпечена всім необхідним для розвитку, виховання та відпочинку, про що працівники слуєби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації 26.05.2023 року склали відповідний акт. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітньої. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Враховуючи, що позивач займається вихованням малолітньої дитини, піклується про неї, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, із урахуванням віку дитини, суд вважає, що на даний час проживання малолітньої доньки з батьком, який фактично проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному. Крім цього, визначення місця проживання дитини разом із батьком, не позбавляє матір права на особисте спілкування за дитиною та прийняття участі у її вихованні. Таким чином, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком відповідає інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 992, 40 грн. На підставі ст.ст. 19, 141, 142, 160, 161 СК України, суд

Outcome: approved