Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

20.03.2023 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на початку січня 2007 року він познайомився з [PERSON] . Між ними виникли почуття та мали місце інтимні стосунки, в результаті чого відповідач завагітніла та [INFO] народила хлопчика - [PERSON] , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Красноокнянського районного управління юстиції Одеської області 13 грудня 2007 року видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Вони з відповідачем в шлюбі не перебували, разом не проживали, а тому спільної заяви як до, так і після народження дитини до органу реєстрації актів цивільного стану не подавали, у зв`язку з чим запис про батька дитини було вчинено зі слів матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України, а саме у графі «батько» свідоцтва про народження вказано - « [PERSON] ». Разом з тим, згідно висновку молекулярно-генетичного аналізу ДНК, він - [PERSON] , може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , з вірогідністю 99,99%. На даний час позивач постійно підтримує спілкування із сином, приймає участь у його вихованні, навчанні та надає матеріальну допомогу. Тому позивач просив визнати його батьком [PERSON] , [INFO] , та зобов`язати відділ реєстрації актів цивільного стану Красноокнянського районного управління юстиції Одеської області внести зміни до актового запису №92 від 13 грудня 2007 року про народження [PERSON] , зазначивши в графі «батько» - [PERSON] , [INFO] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Красноокнянським РВ ГУМВС України в Одеській області 14 січня 1997 року; зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, ухвалою суду від 04 квітня 2023 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 30.05.2023 року продовжено строк підготовчого провадження до 03.07.2023 року та відкладено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 14.06.2023 року позовну заяву залишено без руху. 19.06.2023 року до суду надійшли виправлення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 03.08.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 21.09.2023 року, занесеною в протокол судового засідання, від позивача витребувано оригінал документу «Думка фахівця №24», копія якого позивачем долучена до позовної заяви. Позивач в судове засідання не з`явився, однак від його представника адвоката Савченка К.С. до суду надійшла заява про судовий розгляд справи по суті за відсутності сторони позивача. Позовні вимоги підтримує та просив їх задовольнити /а.с.62/. Тому справа розглянута у відсутність позивача та його представника, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Відповідачу направлялася судова повістка про виклик в судове засідання за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, як передбачено п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернувся конверт з довідкою Укрпошти: «адресат відсутній за вказаною адресою» /а.с.87/. При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Крім цього, як зазначив ЄСПЛ у справі "Каракуця проти України" (заява N 18986/06; п.57) Суд неодноразово визначав, що це є обов`язок зацікавленої сторони виявляти особливу уважність, дбаючи про свої інтереси, та вживати необхідних заходів для отримання інформації про рух своєї справи (Teuschler v. Germany, N 47636/99; Sukhorubchenko v. Russia, N 69315/01, § 48; Gurzhyy v. Ukraine, N 326/03.) Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і тому, відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, справа розглянута у її відсутність. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] народився [INFO] . Матір`ю дитини записана [PERSON] , а батьком - [PERSON] . /а.с.12/. Народження дитини /актовий запис №92/ зареєстроване Відділом реєстрації актів цивільного стану Красноокнянського районного управління юстиції Одеської області 13 грудня 2007 року /а.с.12/. За повідомленням позивача, що не заперечувала відповідач, відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу. Відповідно до ст.134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у ст.126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч.3 ст.128 СК України, приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема, дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч.1 ст.135 СК). Із позовом про визнання батьківства можуть звертатися до суду лише особи, зазначені у СК. Пунктом 9 вказаної постанови передбачено, що рішення суду щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують чи спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом воно вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст.212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України ,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом . У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: «щодо предмету доказування у даній категорії справи, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved