Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-02 00:00:00

У липні 2023 року представник позивачів адвокат Гунько Олександр Юрійович, представляючи інтереси позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою про визнання права на спадкову земельну частку (пай). Позовні вимоги представник позивачів мотивував тим, що [INFO] в с. Мрин Носівського району Чернігівської області помер [PERSON] . На день смерті він проживав за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За життя [PERSON] був членом КСП «Україна» у с. Мрин Носівського району і був включений до Списку громадян членів КСП, що додається до Державного акту ІІ-ЧН № 000092 на право колективної власності на землю, під № 233, а, отже, набув право на земельну частку (пай) в землях колишнього КСП «Україна», хоча й не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай). За життя [PERSON] заповіту не складав. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли позивачі як спадкоємці першої черги за законом, подавши до Носівської районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. За їх заявами Носівською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 135/2014. 30 червня 2023 року державним нотаріусом Носівської районної державної нотаріальної контори винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частки кожному у земельній частці (паю) площею 7,04 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП «Україна» на території Мринської сільської ради Носівського району, що належало померлому [PERSON] . Тому представник позивачів просив судовим рішенням визнати за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право на 1/3 частки земельної частки (паю) розміром\~ 7,04 умовних кадастрових гектарів із земель, які перебували в колективній власності колишнього КСП «Україна» на території Мринської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, що належало [PERSON] , який помер [INFO] . У судове засідання позивачі та представник позивачів не з`явилися, але до початку підготовчого судового засідання представник позивачів адвокат Гунько О.Ю. направив до суду заяву, у якій зазначив, що він підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити та розглянути справу за відсутності позивачів та представника позивачів (а. с. 46). Представник відповідача Мринської об`єднаної територіальної громади в особі Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області в судове засідання не з`явився, але до початку розгляду справи по суті сільський голова направила до суду заяву, у якій просила справу розглянути без участі представника Мринської сільської ради за наявними в ній матеріалами, указав, що Мринська сільська рада визнає позовні вимоги в повному обсязі і не заперечує проти задоволення позову (а. с. 54). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд проводить судове засідання за відсутності учасників справи та вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст. 12 ЦПК України. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст. ст. 77-78 ЦПК України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 (720/95) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР (1540-06). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року (2768-14) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до Указу Президента України від 8 серпня 1995 року за № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельний пай одержали всі особи, які входили до складу КСП на момент паювання землі і яких внесено до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. Згідно із п. 2 вказаного Указу, членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»). Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X «Перехідні положення» ЗК (2768-14). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК (435-15), у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 (720/95) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Статтею 3 Указу Президента України за № 666/94 від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом успадкування. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] був членом колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» с. Мрин Носівського району і був включений\~\~\~\~ до\~\~\~ списку\~\~\~\~ громадян-членів\~\~\~ КСП, що додається до державного акта серії ІІ-ЧН № 000092 на право колективної власності на землю, під № 233, що підтверджується копією державного акта на право колективної власності на землю (а. с. 23-24) та копією відповідного списку громадян-членів КСП (а. с. 25-26). Ця обставина також підтверджується повідомленням Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 29-25-0.5-3337/2-23 від 05 липня 2023 року, у якому зазначено, що гр. [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай) та державний акт на право власності на земельну ділянку взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) по КСП «Україна» с. Мрин Носівського району Чернігівської області не отримував. Вартість земельної частки (паю) по КСП «Україна» с. Мрин Носівського району станом на 01 січня 2023 року становить 151098,94 грн. (а. с. 28). Отже, ураховуючи вищевикладені правові норми та обставини, суд робить висновок, що, незважаючи на те, що [PERSON] не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай), він набув право на земельну частку (пай) у землях КСП «Україна», розташованих у с. Мрин, оскільки був членом КСП «Україна» та був внесений до списку громадян-членів КСП, що додається до державного акта на право колективної власності на землю серії ІІ-ЧН № 000092, зареєстрованого 14 листопада 1997 року. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 5). На день своєї смерті [PERSON] був зареєстрований по [ADDRESS] . Разом з ним були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується\~\~ довідкою Мринської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області № 186/03-08 від 18 травня 2023 року (а. с. 6). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] за життя заповіту не складав, що підтверджується копією спадкової справи після його смерті (а. с. 42). Отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а. с. 9). [PERSON] є дочкою померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 15). [PERSON] є сином\~ померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження\~\~ (а. с. 21).\~\~ Отже,\~\~ вони є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що Носівською державною нотаріальною конторою Чернігівської області до майна померлого [PERSON] заведено спадкову справу за № 135/2014, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 43). Згідно з копією спадкової справи до майна померлого [PERSON] спадщину після його смерті прийняли дружина [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] у силу ч. 2 ст. 1268 ЦК України, оскільки проживали разом з померлим на день його смерті та не відмовилися від прийняття спадщини у визначений законодавством шестимісячний термін (а. с. 42). Згідно з ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, позивачі як спадкоємці за законом у рівних частинах успадкували після смерті [PERSON] право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Україна» на території Мринської сільської ради Носівського району, яке належало [PERSON] на день смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожному, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частки земельної частки (паю) площею 7,04 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП «Україна» на території Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області, що належало померлому [INFO] [PERSON] , у зв`язку з тим, що в матеріалах спадкової справи відсутні документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме: правовстановлюючий документ на право на земельну частку (пай), що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської державної нотаріальної контори Киреєвої Л.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 615/02-31 від 30 червня 2023 року (а. с. 22). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд робить висновок, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивачі сплатили судовий збір у сумі 1511,60 грн., що підтверджується квитанцією АТ «Таскомбанк» № 32528798800007292877 від 09 липня 2023 року та квитанцією АТ «Таскомбанк» № 32528798800006932844 від 19 травня 2023 року (а. с. 3, 4). Ураховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачам з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ними при поданні позову.

Outcome: approved