Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] , [PERSON] , адвокат Корой І.Д. звернувся до суду з позовом до Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, в якому просить визнати за позивачами в порядку спадкування за законом після матері [PERSON] , померлої [INFO] , право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Авангард» Фрунзівського району Одеської області, розміром 11,2 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що було посвідчене відповідними сертифікатами виданими [PERSON] , померлій [INFO] , та [PERSON] , померлому [INFO] , а також провести між позивачами поділ цього спадкового майна. Вимоги свого позову обґрунтовують тим, що право на земельну частку (пай) за належним [PERSON] сертифікатом після її смерті успадковував її чоловік [PERSON] , а після нього послідовно спадкували його брат [PERSON] , померлий [INFO] , а після нього його дружина [PERSON] , померла [INFO] , після якої вказане спадкове майно успадкували за законом позивачі, як її діти. Зазначають, що за отриманням свідоцтва про право на спадщину на земельні частки (паї) [PERSON] і [PERSON] позивачі зверталися до державного нотаріуса Романової І.С. Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області, яка своїм листом від 27.06.2023 року за № 234/01-16 повідомила про неможливість видати їм свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) у зв`язку з тим, що серед поданих документів відсутні оригінали сертифікатів на право на земельну частку (пай), що належали [PERSON] , померлому [INFO] , та [PERSON] , померлій [INFO] . Посилаються на те, що до складу неоформленої спадщини матері позивачів [PERSON] входять однакові за призначенням, розміром і вартістю у 153790,7 грн. та оформлені відповідними сертифікатами належні померлим [PERSON] та [PERSON] права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Авангард» Фрунзівського району Одеської області, розміром 11,2 в умовних кадастрових гектарах. Стверджують, що через відсутність оригіналів вказаних сертифікатів, вони позбавлені можливості укласти у нотаріуса договір про поділ вказаної спадщини і на його підставі отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) посвідчене сертифікатом на одного із зазначених вище спадкодавців. У зв`язку з наведеним, зазначають, що вони прийшли до взаємної згоди про поділ вказаного спадкового майна та визначили, що позивачці [PERSON] передається у власність право на земельну частку (пай) оформлене за сертифікатом [PERSON] , а позивачу [PERSON] - право на земельну частку (пай) оформлене за сертифікатом [PERSON] . Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] , адвокат Корой І.Д. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити повністю. Представник Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області у судове засідання не з`явився, а відповідач надав до суду заяву, в якій справу просить розглянути за відсутності його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і не заперечує проти їх задоволення (а.с. 78). Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За результатами розгляду наданих позивачами та витребуваних за клопотанням їх представника доказів судом встановлено наступне. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті, виданого на підставі актового запису № 60 складеного 11 серпня 1998 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фрунзівського районного управління юстиції Одеської області, [PERSON] померла [INFO] в селі Новопавлівка Фрунзівського району Одеської області України (а.с. 9). За інформацією від 12.10.2022 року № 2148/340-22 Відділу № 7 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельні частки (паї) КСП «Авангард» за гр. [PERSON] зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0197046 за №168 від 25.02.1997 року на підставі розпорядження Фрунзівської районної державної адміністрації №364/96 від 12.04.1996 року, на території Захарівської (колишньої Фрунзівської) селищної ради Роздільнянського (колишнього Захарівського) району Одеської області. Зазначено, нормативна грошова оцінка земельної частки (паю) площею 11,2 га колишнього КСП «Авангард», яка розташована на території Захарівської (колишньої Фрунзівської) селищної ради Роздільнянського (колишнього Захарівського) району, з урахуванням індексації станом на 01.01.2022 р. становить 153790,7 грн. і за вказаним сертифікатом, який належав померлій гр. [PERSON] , земельна частка (пай) в натурі не виділялась та державний акт на земельну ділянку не видавався (а.с. 10). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, шлюб [PERSON] і [PERSON] був зареєстрований 23 січня 1973 року актовим записом № 1 складеним виконавчим комітетом Новопавлівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області, після чого чоловіку і дружині було присвоєне прізвище [PERSON] (а.с. 12). За довідкою Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області № 1229 від 13.09.2022 року, згідно з погосподарською книгою села Давидівка Фрунзівського району Одеської області, вказане подружжя проживали удвох та вели спільне господарство. На день смерті [PERSON] [INFO] в будинку проживав та був зареєстрований тільки [PERSON] (а.с. 13). За відомостями Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області від 19.08.2023 року № 338/01-16, [PERSON] , померла [INFO] , заповіт щодо свого майна не залишала, спадкоємці із заявами про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини не зверталися, свідоцтво про право на спадщину не видавалося, спадкова справа щодо її майна у Захарівській державній нотаріальній конторі не заводилась (а.с. 38). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті, виданого на підставі актового запису № 13 складеного 01 лютого 1999 року Захарівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер [INFO] в селі Новопавлівка Фрунзівського району Одеської області України (а.с. 15). За інформацією від 12.10.2022 року № 2148/340-22 Відділу № 7 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельні частки (паї) КСП «Авангард» за гр. [PERSON] зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0197045 за №167 від 25.02.1997 року на підставі розпорядження Фрунзівської районної державної адміністрації №364/96 від 12.04.1996 року, на території Захарівської (колишньої Фрунзівської) селищної ради Роздільнянського (колишнього Захарівського) району Одеської області. Зазначено, нормативна грошова оцінка земельної частки (паю) площею 11,2 га колишнього КСП «Авангард», яка розташована на території Захарівської (колишньої Фрунзівської) селищної ради Роздільнянського (колишнього Захарівського) району, з урахуванням індексації станом на 01.01.2022 р. становить 153790,7 грн. .і за вказаним сертифікатом, який належав померлому гр. [PERSON] . земельна частка (пай) в натурі не виділялась та державний акт на земельну ділянку не видавався (а.с. 10). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, за актовим записом № 40 поновленим 25 січня 1952 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фрунзівського районного управління юстиції Одеської області, [PERSON] народився [INFO] в селі Василівка Фрунзівського району Одеської області від батька [PERSON] та матері [PERSON] (а.с. 16). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, за актовим записом № 709, поновленим 12 листопада 1954 року Захарівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] народився [INFO] в селі Василівка Фрунзівського району Одеської області від батька [PERSON] та матері [PERSON] (а.с. 17). За довідкою відповідача № 1642 від 18.10.2022 року, [PERSON] , [INFO] , прийняв спадщину свого брата [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] в селі Давидівка Роздільнянського (Фрунзівського) району Одеської області, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном - протягом шести місяців з дня смерті [PERSON] в період з 30 січня по 30 липня 1999 року він взяв з будинку спадкодавця належні йому меблі та інші речі домашньої обстановки та вжитку, а також обробляв присадибну ділянку біля будинку (а.с. 18). За відомостями від 19.08.2023 року № 338/01-16 Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області, [PERSON] , померлий [INFO] , заповіт щодо свого майна не залишав, спадкоємці із заявами про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини не зверталися, свідоцтво про право на спадщину не видавалося, спадкова справи щодо його майна у Захарівській державній нотаріальній конторі не заводилась (а.с. 38). Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого на підставі запису за № 5 складеного 17 липня 2001 року Василівською сільською радою Фрунзівського району Одеської області, [PERSON] помер [INFO] в селі Василівка Фрунзівського району Одеської області (а.с. 19). Згідно свідоцтва про одруження, виданого на підставі запису за № 3 складеного 28 січня 1959 року Василівською сільською радою Фрунзівського району Одеської області, після реєстрації одруження [PERSON] з [PERSON] , чоловікові і дружині було присвоєне прізвище [PERSON] (а.с. 20). За відомостями від 19.08.2023 року № 338/01-16 Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області, [PERSON] , померлий [INFO] , заповіт щодо свого майна він не залишав і спадкоємці із заявами про відмову від прийняття спадщини не зверталися (а.с. 38). У наданих нотаріальною конторою матеріалах спадкової справи № 125/02 до майна померлого [PERSON] , крім зазначених вище свідоцтва про його одруження та смерть, наявні наступні документи: заява від 19.06.2002 року про прийняття спадщини померлого [PERSON] від його дружини [PERSON] , за дорученням та в інтересах якої діяв [PERSON] ; свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.06.2002 року за реєстром № 852, за яким [PERSON] , як дружина, є спадкоємцем майна померлого [PERSON] , яке складається з права на земельну частку (пай), що посвідчене сертифікатом серії ОД № 037238, зареєстрованим Фрунзівською районною державною адміністрацією Одеської області 15.07.1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 238 на ім`я члена КСП ім. Шевченко с. Василівка Фрунзівського району Одеської області (а.с. 69-77). Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого на підставі запису за № 7 складеного 15 жовтня 2002 року Василівською сільською радою Фрунзівського району Одеської області, [PERSON] померла [INFO] в селі Василівка Фрунзівського району Одеської області (а.с. 21). Згідно свідоцтва про народження, виданого на підставі запису за № 32 складеного 26 грудня 1949 року Василівською сільською радою Фрунзівського району Одеської області, [PERSON] народилась [INFO] в селі Василівка від батьків [PERSON] і [PERSON] (а.с. 22). Відповідно до свідоцтва про одруження, виданого на підставі запису за № 2 складеного 30 листопада 1969 року Василівською сільською радою Фрунзівського району Одеської області, [PERSON] після реєстрації шлюбу з [PERSON] присвоєне прізвище [PERSON] (а.с. 23). Згідно свідоцтва про народження, виданого на підставі запису за № 4 складеного 12 лютого 1962 року Василівською сільською радою Фрунзівського району Одеської області, [PERSON] народився [INFO] в селі Василівка від батьків [PERSON] і [PERSON] (а.с. 24). За відомостями від 19.08.2023 року № 338/01-16 Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області, [PERSON] , померла [INFO] , заповіт щодо свого майна не залишала і спадкоємці із заявами про відмову від прийняття спадщини не зверталися (а.с. 38). У спадковій справі № 14/2009 заведеній Фрунзівською районною державною нотаріальною конторою Одеської області до майна померлої [PERSON] , крім наведених вище свідоцтва про її смерть, а також свідоцтва про народження і одруження позивачів, наявні заяви [PERSON] від 10.02.2009 року про прийняття спадщини матері та його згоду на подання такої заяви дочкою померлої [PERSON] , а також її заява про прийняття спадщини. Позивачі у цій спадковій справі 10 лютого 2009 року отримали свідоцтва про право на спадщину за законом за реєстром № 180 позивач [PERSON] і за реєстром № 183 позивачка [PERSON] , за якими кожен з позивачів є спадкоємцем частки майна померлої [PERSON] яке складається: права на земельну частку (пай), що посвідчене сертифікатом серії ОД № 037239, виданим Фрунзівською районною державною адміністрацією Одеської області 15 липня 1996 року, який зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 239 на ім`я члена КП ім. Шевченка, місцерозташування якого село Василівка Фрунзівського району Одеської області; права на земельну частку (пай), що посвідчене сертифікатом серії ОД № 037238, виданим Фрунзівською районною державною адміністрацією Одеської області 15 липня 1996 року, який зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 238 на ім`я члена КСП ім. Шевченка, місцерозташування якого село Василівка Фрунзівського району Одеської області (а.с. 39-68). Відповідно до п. 12 ч. 1 постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 травня 2016 року № 1377-VIII, в Одеській області перейменовано Фрунзівський район на Захарівський район; селище міського типу Фрунзівка Фрунзівського району на селище міського типу Захарівка. Відповідно до п. 15 ч. 1 і п. 15 ч. 3 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX, утворено в Одеській області Роздільнянський район (з адміністративним центром у місті Роздільна) у складі територій, зокрема, Затишанської селищної, Захарівської селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України, а також ліквідовано, зокрема, і Захарівський район. Державний нотаріус Романова І.С., Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області своїм листом від 27.06.2023 року за № 234/01-16 повідомила позивачів про неможливість видати їм свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) у зв`язку з тим, що серед поданих документів відсутні оригінали сертифікатів на право на земельну частку (пай), що належали [PERSON] , померлому [INFO] , та [PERSON] , померлій [INFO] (а.с. 27). Оцінюючи встановлені обставини та правовідносини, що виникли між учасниками справи, суд виходить з наступних положень законодавства. Положеннями статті 524 ЦК УРСР (чинного до 01.01.2004 року) було визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом . Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Стаття 529 цього Кодексу визначала, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Стаття 530 цього Кодексу передбачала, що при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Статтями 548 і 549 ЦК УРСР було встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном і ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Пункт 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 р. № 18/5 зареєстрованим 07.07.1994 року за № 152/361, передбачав, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, зокрема, довідка виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця. Статтею 561 ЦК УРСР передбачалось, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому, цей Кодекс не передбачав будь-якого кінцевого терміну для отримання спадкоємцем вказаного свідоцтва на спадщину, яку він прийняв і вона визнавалась належною йому з моменту відкриття спадщини. Положення ч.ч. 1 і 3 ст. 1296 чинного Цивільного кодексу України передбачають, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За результатами дослідження описаних у цьому рішенні доказів та виходячи з наведених вище положень законодавства, що були чинними на час відкриття спадщини, суд приходить до висновку про встановлення наступних фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Оскільки [PERSON] заповіт щодо свого майна не залишала, то його спадкування здійснюється за законом спадкоємцем першої черги, яким був її чоловіком [PERSON] , який прийняв її спадщину шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном своєї дружини, за фактом безпосереднього перед смертю спадкодавця проживання разом з нею, у зв`язку з чим набув право на неї у вигляді права на земельну частку (пай) посвідчене сертифікатом серії ОД № 0197046 від 25.02.1997 року, проте за свого життя свідоцтво про право на цю спадщину не отримав. [PERSON] заповіт щодо свого майна не залишав, його спадкування здійснюється за законом, спадкоємці за законом першої черги були відсутні, а із спадкоємців за законом другої черги був його брат [PERSON] , який прийняв його спадщину шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном свого брата, за фактом взяття майна спадкодавця, у зв`язку з чим набув право на неї у вигляді права на земельну частку (пай) за вказаним вище сертифікатом [PERSON] , а також за сертифікатом серії ОД № 0197045 від 25.02.1997 року [PERSON] , проте за свого життя свідоцтво про право на цю спадщину не отримав. [PERSON] заповіт щодо свого майна не залишав, його спадкування здійснюється за законом, із спадкоємців за законом першої черги були позивачі, як його діти, а також його дружина [PERSON] , яка прийняла його спадщину шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, за фактом безпосереднього перед смертю спадкодавця проживання разом з ним, і набула право на неї у вигляді права на земельну частку (пай) за вказаними вище сертифікатами [PERSON] і [PERSON] , проте за свого життя свідоцтво про право на цю спадщину не отримала. Оскільки після смерті матері позивачів [PERSON] відкрилася спадщина на зазначені вище та успадковані нею після чоловіка [PERSON] право на земельну частку (пай) за сертифікатами [PERSON] і [PERSON] , щодо яких їхня мати за свого життя свідоцтво про право на цю спадщину не отримала, то позивачі у рівних частках успадкували і це спадкове майно і набули право на нього з моменту відкриття спадщини матері. Нотаріусом позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на це спадкове майно через відсутність оригіналів сертифікатів на право на земельну частку (пай), що належали [PERSON] , померлому [INFO] , та [PERSON] , померлій [INFO] . Виходячи з описаних вище встановлених судом фактичних обставин та чинних на момент відкриття спадщини усіх спадкодавців положень ЦК УРСР, суд приходить до висновку, що позивачі успадкували майно вказаних осіб після смерті своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] , яка в свою чергу успадкувала його після свого чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , який в свою чергу успадкував його після свого брата [PERSON] , померлого [INFO] , який в свою чергу успадкував земельну частку (пай) належну своїй дружині [PERSON] , померлої [INFO] . Положеннями пунктів 4.12. і 4.14. глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» розділу ІІ. Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 і зареєстрованого в Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Статтею 2 Закону України « Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 р. № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)» не передбачена можливість видачі дубліката при втраті сертифіката. Частина 1 статті 392 ЦК передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Виходячи з наведених вище положень законодавства, суд приходить до висновку про необхідність визнання за позивачами у судовому порядку права на спадкове майно, яке є предметом позову, оскільки у нотаріуса відсутня можливість видати позивачам свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) через відсутність оригіналів відповідних сертифікатів, що належали [PERSON] , померлому [INFO] , та [PERSON] , померлій [INFO] . Положеннями чинної на час відкриття спадщини матері позивачів [PERSON] ст. 562 ЦК УРСР було передбачено, що поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину. При недосягненні згоди поділ провадиться судовим порядком відповідно до часток належних кожному з спадкоємців за законом або за заповітом. Чинною на теперішній час ст. 1278 ЦК також визначено, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Судом встановлено, що до складу неоформленої спадщини померлої матері позивачів [PERSON] входять однакові за призначенням, розміром і вартістю та оформлені відповідними сертифікатами належні померлим [PERSON] та [PERSON] права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Авангард» Фрунзівського району Одеської області, розміром 11,2 в умовних кадастрових гектарах. Суд вважає обгрунтованим також посилання позивачів на те, що через відсутність оригіналів вказаних сертифікатів, позивачі позбавлені можливості укласти у нотаріуса договір про поділ вказаної спадщини і на його підставі отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) посвідчене сертифікатом на одного із зазначених вище спадкодавців. Виходячи з наведених норм матеріального права та встановлених фактичних обставин справи, суд вважає законними та приймає до уваги посилання позивачів на те, що вони прийшли до взаємної згоди про поділ вказаного спадкового майна та визначили, що позивачці [PERSON] передається у власність право на земельну частку (пай) оформлене за сертифікатом [PERSON] , а позивачу [PERSON] - право на земельну частку (пай) оформлене за сертифікатом [PERSON] . Обґрунтовуючи дане судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст.6 (право на справедливий суд), ст.13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст.17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст.1 Протоколу 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до наведених вище результатів дослідження описаних у цьому рішенні доказів та визначення згідно закону правовідносин сторін, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог та наявність законних та обгрунтованих підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved