Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

10 січня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод та визначення порядку користування житловим приміщенням, в якому просив суд визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши у користування [PERSON] житлову кімнату «10» площею 7,3 кв.м., [PERSON] житлову кімнату «6» площею 11,4 кв.м., житлову кімнату «9» площею 19,8 кв.м., житлову кімнату «11» площею 9,4 кв.м. У спільному користуванні співвласників залишити коридор «1» площею 8,3 кв.м., вбиральню (сполучену) «4» площею 3,3 кв.м., кухню «4» площею 6,9 кв.м. Зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] [PERSON] . Позов мотивовано тим, що позивачу на праві спільної часткової власності належить 1/8 частина квартири [ADDRESS] , співвласником 7/8 частини вказаної квартири є [PERSON] 28.07.2021 року 7/8 частини вказаної квартири перейшли на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування. З липня 2021 року позивач вимушений проживати за іншою адресою, оскільки безпосередньо відповідач унеможливив доступ до житла, змінивши замки та встановивши систему сигналізації з викликом приватної служби охорони. 30 листопада 2021 року при спробі потрапити до власної оселі, позивач натрапив на перешкоди зі сторони відповідача, про що написано відповідну заяву до органів національної поліції. Всупереч чинному законодавству, відповідач продовжує здійснювати перешкоди законному праву позивача на доступ до житла, що є єдиним місцем його проживання. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зазначив, що будь-якого іншого нерухомого майна, придатного до проживання, не має. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначив, що дійсно встановив нові замки на вхідних дверях, не надає позивачу доступ до вказаної квартири, оскільки той, на його думку, псує майно. Однак, до органів поліції з приводу вказаних випадків він не звертався. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21 лютого 2020 року [PERSON] на праві приватної спільної часткової власником належить 1/8 частини квартири [ADDRESS] (далі - квартира). Згідно договору дарування № 560 від 28 липня 2021 року, засвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вахрушевою О.О., [PERSON] є власником 7/8 частин вказаної квартири. Відповідно до копії технічного паспорту на квартиру, виготовленого КП «ХМ БТІ» ХМР 21 вересня 2018 року, квартира розташована на 3 поверсі 9 поверхового будинку, складається з 4 кімнат житловою площею 47,9 кв. м., у тому числі 1-а кімната 11,4 кв.м., 2-а кімната 19,8 кв.м., 3-а кімната 7,3 кв.м., 4-а кімната 9,4 кв.м., кухні площею 6,9 кв.м., вбиральні (сполученої) площею 8,3 кв.м., коридору площею 8,3 кв.м, вбудованої шафи площею 0,3, 0,9, 1,1 кв.м. Згідно копії паспорта громадянина України [PERSON] , останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Позивач 30 листопада 2021 року звертався до ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, відповідно до якої повідомив, що [PERSON] в середині листопада 2021 року зламав вхідні двері до квартири [ADDRESS] , чим створив [PERSON] перешкоду у користуванні майном. 18 вересня 2023 року позивачем долучено до матеріалів справи висновок експерта № 24536 від 31 березня 2023 року, яким визначені варіанти користування квартирою. Дослідивши матеріали справи та наданий висновок експерта, судом встановлено, що позовні вимоги [PERSON] найбільш наближені до другого варіанта порядку користування квартирою, визначеного експертом. До того ж, експерт встановив виділити у користування [PERSON] житлову кімнату «10» площею 7,3 кв.м. та щодо житлової кімнати «9», площею 19,8 кв.м встановити спільне користування, в свою чергу позивач просить надати йому у користування лише житлову кімнату «10» площею 7,3 кв.м. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно із ч.1 ст. 405 ЖК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідач не надав до суду свого варіанту користування житловим приміщенням. Зважаючи на зазначене, суд вважає за можливе встановити наступний порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши у користування [PERSON] житлову кімнату «10» площею 7,3 кв.м., [PERSON] (ІПН [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) житлову кімнату «6» площею 11,4 кв.м., житлову кімнату «9» площею 19,8 кв.м., житлову кімнату «11» площею 9,4 кв.м. У спільному користуванні співвласників залишити коридор «1» площею 8,3 кв.м., вбиральню (сполучену) «4» площею 3,3 кв.м., кухню «4» площею 6,9 кв.м. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма права визначає право власника майна, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для надання захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом існування перешкод у користуванні власником своїм майном. При цьому не має значення, ким саме створюється порушення права та з яких підстав. Наведений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2. 4. 7 та 1 1 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. З наданих відповідачем в судовому засіданні пояснень вбачається, що відповідач чинять позивачу перешкоди у доступі до належної йому частини квартири та у користуванні нею, чим порушує охоронювані законом права останнього. Отже, позивач, як власник 1/8 частини квартири має право вимагати від відповідача усунути перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном. Враховуючи вищевикладене, відсутність згоди сторін щодо користування квартирою, позицію позивача про встановлення саме такого порядку користування квартирою, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у спосіб, визначений позивачем. Аналогічна позиція міститься у Постанові Верховного суду України від 06.04.2020 у справі № 754/14843/16. При ухваленні рішення суд відповідно до ч.2 ст. 264 ЦППК України не виходив за межі позовних вимог.

Outcome: approved