Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

07 листопада 2023 року [PERSON] (далі - заявник) звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просив видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] перебувати на земельній ділянці для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території с. Мишурин Ріг Кам`янського району Дніпропетровської області кадастровий номер 1221087000:02:001:0002, на яку зареєстровано право власності за [PERSON] ; заборонити [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] спілкування з [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] . Заявник мотивує свої вимоги тим, що його знайомий, односельчанин [PERSON] систематично провокує конфлікти та перешкоджає йому користуватися земельною ділянкою. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08.11.2023 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі № 173/3427/23, судове засідання призначено на 09.11.2023 року. У судовому засіданні заявник та його представник підтримали свою заяву та просили її задовольнити. Заінтересована особа в судове засідання не з?явилася, була належним чином повідомлена про час та місце слухання справи. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що заявник проживає за адресою: [ADDRESS] . Заінтересована особа [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Зазначені особи є односельчанами, проживають окремо у своїх домогосподарствах, їх земельні ділянки розташовані неподалік одна від одної. Статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1. ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. При цьому, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб:1) подружжя;2) колишнє подружжя;3) наречені;4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя);5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти;6) особи, які мають спільну дитину (дітей);7) батьки (мати, батько) і дитина (діти);8) дід (баба) та онук (онука);9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка);10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка);11) рідні брати і сестри;12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука);13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими;14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням;15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству. Аналізуючи положення ч. 2 та ч. 3 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», суд вважає, що на відносини, які виникли у заявника [PERSON] та заінтересованої особи [PERSON] не поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, оскільки [PERSON] не входить в перелік осіб визначених у частині 2 вказаної статті, також він не проживає спільно із заявником, вони не пов`язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов`язків, що було встановлено у судовому засіданні, як цього вимагає частина 3 цієї ж статті, та відповідно у даному випадку заявник [PERSON] не є особою, яка постраждала від домашнього насильства, а [PERSON] не є кривдником в розумінні цього Закону, що в свою чергу свідчить про те, що події, які описані у заяві про видачу обмежувального припису в частині дій [PERSON] не можуть розглядатися як домашнє насильство. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] про видачу обмежувального припису відносно заінтересованої особи [PERSON] є взагалі такими, що не підлягають розгляду в обраному ним порядку, та не регулюються положеннями глави 13 ЦПК України та Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а тому в задоволені заяви про видачу обмежувального припису необхідно відмовити.

Outcome: dismissed