Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Шрамківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач після розлучення батьків проживала з матір?ю у м. Київ, а батько [PERSON] переїхав до с. Коломиці, Золотоніського району Черкаської області, де один проживав у придбаному ним будинку, у повторному шлюбі не перебував. 06.03.2022р. у зв`язку з агресією російської федерації, позивач виїхала до Республіки Турція, де проживала як біженка до 12.07.2023р. Повернувшись, від матері довідалась, що її батько [PERSON] помер [INFO] . Оскільки батько інших спадкоємців не мав, позивач звернулась до Драбівської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, однак отримала відмову у зв`язку з пропуском строків звернення з заявою про прийняття спадщини. Причиною пропуску строку для прийняття спадщини вказала проживання на час смерті спадкодавця за кордоном як біженка та необізнаність про його смерть. Ухвалою суду від 02.10.2023р. провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 23.10.2023р. підготовче провадження по справі закрито, справа призначена до розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не прибула, її представник адвокат Фай В.Г. просив визнати причини пропуску строку поважними та визначити додатковий строк для прийняття спадщини. Зазначив, що у період з 06.03.2022р. позивач у зв`язку з війною була змушена вихати до Турції, де перебувала до 12.07.2023р. Позивач про смерть спадкодавця дізналась у липні 2023р. після повернення до України від своєї матері та відразу звернулась до нотаріуса для оформлення спадкових прав, однак строк прийняття спадщини закінчився 02.04.2023р., тому нотаріусом було їй відмовлено у видачі свідоцтва. Уточнив, що є певні особливості оформлення спадкових справ за кордоном, для чого необхідно надати оригінали документів до консульської установи, тому навіть якби позивач дізналась про смерть батька раніше, то не змогла б вчинити дій по оформленню спадщини. Наголосив на збройній агресії росії до України та введенню воєнного стану. Уточнив, що відповідач визнав позов і це є самостійною підставою для його задоволення. Тому вважав, що позов підлягає до задоволення. У судове засідання представник відповідача Шрамківської сільської\~ради Золотоніського\~району Черкаської\~областіне прибув, скерував до суду заяву, вх. №ЕП-849/3-Вх від 30.10.2023р., у якій просив розглянути справу без участі представника відповідача, заявлений позов визнає повністю та просить його задовольнити, судові витрати стягнути з позивача. Відповідно до положень ч. 1,4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, що відповідає висновкам Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду викладеним у Постанові від 09 вересня 2020 року по справі справа № 572/2515/15-ц провадження № 61-1051св17. За таких умов суд не приймає визнання позову відповідачем та продовжує розгляд справи. Заслухавши доводи представника позивача, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази кожен окремо та в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до копії про народження серія [NUMBER] , виданого 30.05.1998р.н. відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського району міста Києва, [PERSON] народилась [INFO] та її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 14.11.2022р. Драбівським відділом ДРАЦС у Золотоніському районі Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ), [PERSON] , [INFO] помер [INFO] в с. Коломиці, Золотоніського р-ну, Черкаської області у віці 57 років. Відповідно договору купівлі-продажу житлового будинку № 2022 від 17.08.2021р. та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 270851940 від 17.08.2021р., [PERSON] належить житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Відповідно до Довідок № 93 від 15.09.2023р. та № 94 від 15.09.2023р. виконавчого комітету Шрамківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, [PERSON] , [INFO] , на день своєї смерті [INFO] був зареєстрований та проживав один у своєму домоволодінні по [ADDRESS] . Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 114/02-31 від 16.09.2023р. виданої [PERSON] , державним нотаріусом Першої золотоніської державної нотаріальної контори, в порядку заміщення державного нотаріуса Драбівської державної нотаріальної контори, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок у [ADDRESS] , оскільки [PERSON] на день смерті [PERSON] ( [INFO] ) з останнім зареєстрована не була, мала подати заяву про прийняття спадщини до 02.05.2023року, вчасно заяву про прийняття спадщини не подала і вважається такою, що пропустила строк для прийняття спадщини. Відповідно до відповіді в.о. завідувача Драбівської державної нотаріальної контори С. Колосовської вх. № 4014/23-Вхз від 18.10.2023р. спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого [INFO] у Драбівській державній нотаріальній конторі не заводилась, що також відповідає відомостям Інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 74216789 від 05.10.2023. Відповідно даних копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] , виданого 10.06.2016р., орган видачі 8089, (сторінки 1, 10, 11, 16, 17, 32) він виданий [PERSON] , [INFO] , та містить відмітки про перетин кордону України. Разом з матеріалами позову стороною позивача надавалась копія документу серійний номер YAB893090, однак даний документ не може бути досліджений та оцінений судом, оскільки його текст викладено іноземною мовою, а переклад стороною позивача не надано. Інших доказів суду не надано. Надаючи правову оцінку обставинам справи слід зазначити наступне. Відповідно до положень ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1270 ЦПК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно ч. 3 ст. 1272 вказаного Кодексу за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Позивач причиною пропуску строку для подачі заяви до нотаріуса вказує проживання за кордоном як біженки та необізнаність про смерть спадкодавця у зв?язку з цим. однак, необізнаність про смерть спадкодавця та проживання за кордоном не є тими вагомими підставами, що унеможливлюють подачу заяви про прийняття спадщини або є перешкодами у подачі такої заяви. Суд звертає увагу, що незважаючи на твердження позивача про постійне перебування за кордоном та необізнаності у зв`язку цим про смерть батька, позивач не була позбавлена можливості спілкування з померлим шляхом використання засобів мобільного зв`язку, соціальних месенджерів, електронної пошти, тощо, а її дії свідчать про відсутність інтересу як до самого спадкодавця, так і до його активів у виді спадкового майна. Крім того, твердження сторони позивача про постійне перебування за кордоном у період з 06.03.2022р. по 12.07.2023р. належним чином не підтверджено. Надана у якості доказу такого твердження копія паспорту громадянина України для виїзду за кордон [PERSON] не містить усіх сторінок паспорта, оскільки позивач окрім сторінок з даними про паспорт та особи, якій він виданий, а також пам`ятки, має копії сторінок з відмітками про перетин кордону 10-11, 16-17 та 32, з яких вбачається, що [PERSON] 20.03.2022р. та 09.07.2023р. перебувала у Анталії (сторінки 11 та 16), 09.07.2022р. перебувала у Дорогуську (сторінка 10), 09.07.2023р. перебувала у Варшаві (сторінка 32). Відмітка на сторінці 17 є нечіткою та не розкриває відомостей про зображене на ній. Стороною позивача не надано роз?яснень щодо надання копій вказаного паспорта у фрагментарному виді та про зміст інформації, що мається на інших сторінках паспорта, що може свідчити небажання позивача надати суду відомості, які не узгоджуються з його твердженнями, викладеними у позові. Також стороною позивача не підтверджено факт проживання на території Турції у якості біженки у період з 06.03.2022р. по 12.07.2023р. та неможливості у зв`язку з цим оформити свої спадкові права, зокрема, шляхом звернення до консульської установи. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи. Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Рішення обґрунтовується лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку та досліджені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовані вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16 та у постановах Верховного Суду від 18 січня 2018 року у справі № 198/476/16-ц, від 12 лютого 2018 року у справі № 712/656/15-ц, від 06 червня 2018 року у справі № 592/9058/17-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц. Крім того, у постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 Верховний Суд дійшов висновку, що неспілкування позивача зі спадкодавцем внаслідок неприязних відносини між ними, а також необізнаність спадкоємця про факт смерті батька не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. Таким чином, необізнаність про смерть спадкодавця не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 та, а також у постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 03 березня 2021 року у справі № 145/148/20, від 21 квітня 2022 року у справі № 296/12109/18. Крім того, у постанові Верховного Суду від 13 квітня 2023 року у справі № 607/13549/21 зазначено, що перебування спадкоємців за межами країни не є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, які унеможливили чи в інший спосіб перешкодили вчасно здійснити таку дію. Стороною позивача не наведено та необґрунтовано інших поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, які були б пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення дій. Отже, інформація, викладена в позові, не може бути підставою для визнання поважною причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки поважність причин підлягає доведенню на підставі сукупності доказів, які в достатній мірі підтверджують наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги. Таким чином, вищевказані доводи не підтверджують поважних причин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця, що унеможливили звернення до нотаріуса у визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк. Принцип «пропорційності», який існує у Цивільно-процесуальному законодавстві України, тісно пов`язаний з принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права. Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі "Ілхан проти Туреччини" від 27.06.2000 р., при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, з огляду на обставини цієї справи, обмеження позивача на прийняття спадщини, який пропустив визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк без поважних причин, є пропорційними і водночас його необхідним наслідком. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed