Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

11.07.2023р. Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі - позивач, АТ КБ ПриватБанк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому вказувало, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 20.06.2008р. та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які відповідач отримав для ознайомлення у письмовому вигляді, складає між ним та позивачем договір, що підтверджується підписом у заяві. Також відповідачем була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 30 днів пільгового періоду. Відповідачу було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено до 42 000 грн. 00 коп. Посилаючись на те, що відповідач, всупереч норм закону та умов договору зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, станом на 28.05.2023р. у нього перед позивачем наявна заборгованість в сумі 53 961 грн. 79 коп., з яких 43 378 грн. 75 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 10 583 грн. 04 коп. - заборгованість за простроченими відсотками. Представник позивача Ляр Д.О. в судові засідання, призначені на 11.09.2023р., 27.09.2023р. та 13.11.2023р., не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про час, дату і місце судового розгляду, про причину неявки не повідомив. Водночас 11.07.2023р. звернувся до суду з клопотанням, в якому підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить розглянути справу за його відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судові засідання, призначенні на 11.09.2023р., 27.09.2023р. та 13.11.2023р., не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлений про час, дату і місце судового розгляду шляхом направлення поштовим зв`язком судових повісток за адресою реєстрації місця проживання, а також через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача до суду. Відповідач про причини неявки не повідомив, а також не подав до суду відзив на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 13.11.2023р. судом в порядку, визначеному ст.ст. 280, 281 ЦПК України, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. З огляду на приписи ст.ст. 211 та 223 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу по суті без учасників сторін за наявними у справі доказами. Дослідив письмові докази наявні в матеріалах судової справи, судом встановлено таке. Як вбачається з матеріалів справи, 20.06.2008р. [PERSON] , за його письмовою заявою про надання ЗАТ ПриватБанк банківських послуг, як клієнту раніше ідентифікованому за картковим рахунком, відкрито розрахунковий рахунок з видачею кредитної картки. У цій же заяві погоджено: тип карти [NUMBER] ; валюту кредиту - гривня; тип кредитного ліміту: фінансовий; суму кредитного ліміту: 500 грн. 00 коп.; базову процентну ставку: 22,8 % із розрахунку 360/рік; розмір комісії за кредитне обслуговування - 1% від суми заборгованості; строк дії кредитного ліміту: відповідає строку дії картки; порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості; погашенням заборгованості по кредитному ліміту: шляхом внесення коштів на карту клієнтом або списанням банком коштів з дебетової картки [NUMBER] . В ній же зазначено номер карти [NUMBER] та дату її видачі 20.06.2008р. А також дату відкриття рахунку - 06.06.2008р. (заява б/н від 20.06.2008р.); В цій же заяві відповідач підписом підтвердив, що він ознайомився і згоден з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг, та Тарифами банку, які були надані йому у для ознайомлення в письмовому вигляді, та факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанк. А також висловив згоду з тим, що вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (заява б/н від 20.06.2008р.); 20.06.2008р. відповідачем було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду, у якій визначено: тип карти та тип кредитної лінії (відновлювальна); базову відсоткову ставку в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи із розрахунку 360 днів у році) - 1,9% для кредиту у валюті гривні; розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним; комісію за зняття готівки - в банкоматах та пунктах видачі готівки ПриватБанк - 3% від суми переказу та в банкоматах інших банків України - 3%+5грн.; пеню за несвоєчасне погашення заборгованості; штраф за порушення строків платежів по будь якому з грошових зобов`язань більш ніж на 120 днів - 250грн.+5% від суми позову; процентну ставку (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування - 2,85% для кредиту у валюті гривні. Та в цій же довідці відповідач під підпис підтвердив, що з фінансовими умовами надання кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду і зразками розрахунку сум плати за використання кредитних засобів ознайомлений. До позовної заяви представник банку додав паспорт споживчого кредиту, підписаний позичальником 26.03.2021р., в якому відсутні відомості про те, що він є складовою Договору від 20.06.2008р. Крім того, у цьому паспорті зазначено, що умови Договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Також до позовної заяви позивачем надано Умови та правила надання банківських послуг, які не підписані позичальником, та наказ № 906 від 23.08.2006р. Про внесення змін в договірну базу по платіжним картам, договірну базу по споживчому кредитуванню і в депозитні договори (в частині погашення заборгованості за рахунок депозитів). Умови та правила надання банківських послуг, на які представник позивача посилається у позовній заяві, як такі, що почали діяти з 01.03.2019р. та в яких погоджені порядок та умови нарахування відсотків за підвищеною відсотковою ставкою, позивачем суду не надано. Згідно з довідкою позивача б/н та дати, за кредитним договором підписаним між банком та [PERSON] останньому були надані наступні кредитні картки: 06.06.2008р. картка типу Універсальна № [NUMBER] з терміном дії до 06/12; 17.01.2012р. картка типу Універсальна № [NUMBER] з терміном дії до 10/15; 01.08.2014р. картка типу Універсальна № [NUMBER] з терміном дії до 07/18; 01.08.2014р. картка типу Універсальна № [NUMBER] з терміном дії до 07/18; 29.10.2018р. картка типу Універсальна № [NUMBER] з терміном дії до 05/22. Відповідно до довідки позивача б/н та дати, умови кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ім`я позичальника [PERSON] змінювалися: 20.06.2008р. встановлено кредитний ліміт у розмірі 500 грн.; 08.08.2008р. кредитний ліміт збільшено 5 900 грн. 00 коп.; 05.11.2008р. кредитний ліміт зменшено до 500 грн.; 06.11.2010р. кредитний ліміт збільшено до 600 грн.; 27.12.2010р. кредитний ліміт збільшено до 700 грн.; 09.04.2011р. кредитний ліміт збільшено до 800 грн.; 29.05.2011р. кредитний ліміт збільшено до 900 грн.; 25.06.2011р. кредитний ліміт збільшено до 1 000 грн. 00 коп.; 26.07.2011р. кредитний ліміт збільшено до 1 200 грн. 00 коп.; 24.08.2011р. кредитний ліміт збільшено до 4 000 грн. 00 коп.; 02.12.2011р. кредитний ліміт збільшено до 2 800 грн. 00 коп.; 11.08.2013р. кредитний ліміт збільшено до 3 400 грн. 00 коп.; 29.10.2018р. кредитний ліміт збільшено до 3 500 грн. 00 коп.; 28.04.2020р. кредитний ліміт зменшено до 3 320 грн.; 15.09.2020р. кредитний ліміт збільшено до 8 000 грн. 00 коп.; 06.11.2020р. кредитний ліміт збільшено до 13 000 грн. 00 коп.; 26.03.2021р. кредитний ліміт збільшено до 15 000 грн. 00 коп.; 13.08.2021р. кредитний ліміт збільшено до 25 000 грн. 00 коп.; 22.12.2021р. кредитний ліміт збільшено до 42 000 грн. 00 коп.; 03.01.2023р. кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн. Згідно наданих позивачем розрахунків виконаних станом на 31.05.2015р., станом на 30.06.2019р., станом на 28.05.2023р., а також виписки за договором № б/н за період 20.06.2008р. по 01.05.2023р., заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 01.05.2023р. становить 53 961 грн. 79 коп., з яких 43 378 грн. 75 коп.. - заборгованість за простроченим тілом кредиту та 10 583 грн. 04 коп. - заборгованість за простроченими відсотками. Відповідач в період з 31.10.2010р. по 30.09.2022р. користувався кредитною карткою, здійснював зняття готівки, та придбання послуг. 30.09.2022р. ним було вчинено переказ коштів зі своєї картки в сумі 1 966 грн. 79 коп. В це й же період ним були використані кошти на загальну суму 70 785 грн. 79 коп., та повернуто кошти в сумі 48 595 грн. 61 коп. Також йому було нараховано страхові виплати у розмірі 480 грн 00 коп, які не передбачені умовами договору б/н від 20.06.2008р. За розрахунками банку виконаними станом на 31.05.2015р., станом на 30.06.2019р., станом на 28.05.2023р., у період з 20.06.2008р. по 01.05.2023р., відсоткова ставка за кредитом змінювалася та становила: з 01.01.2013р. по 29.08.2014р. - 30 % річних; з 01.09.2014р. по 31.03.2015р. - 34,80 % річних; з 01.04.2015р. по 31.05.2015р. - 43,20 % річних; з 01.06.2015р. по 28.08.2015р. - 30 % річних; з 29.08.2015р. по 23.12.2015р. - 34.80 % річних; з 24.12.2015р. по 31.07.2020р. - 43,20 % річних; з 01.08.2020р. по 28.02.2022р. - 42 % річних; з 01.04.2022р. по 31.05.2022р. - 20,40 % річних; з 01.06.2022р. по 30.04.2023р. - 42 % річних. Також мало місце і нарахування відсотків на заборгованість по кредиту при порушенні умов кредитування та на прострочений кредит: в період з 01.07.2019р. по 29.02.2020р. за ставкою 86,4% річних. Згідно наданих позивачем розрахунків виконаних станом на 31.05.2015р., станом на 30.06.2019р., станом на 28.05.2023р., а також виписки за договором № б/н за період з 20.06.2008р. по 01.05.2023р., в період починаючи з 01.01.2013р. по 30.04.2023р. позивачем були нараховані відповідачеві відсотки на залишок заборгованості за ставками 30% річних, 34,80% річних, 42% річних, 43,20% річних, виходячи із розрахунку 365 днів у році, у розмірі 31 310 грн. 01 коп., з них, після закінчення строку кредитування (травень 2022р.) - в сумі 13 031 грн. 84 коп. Тоді як розмір відсотків за ставкою визначеною сторонами у заяві, як 22,8% річних, виходячи із розрахунку 360 днів у році, починаючи з 01.01.2013р., та у межах строку дії кредитної картки, мав становити 9 939 грн. 24 коп. Тобто різниця становить 21 370 грн. 77 коп. Щодо обґрунтованості позовних вимог з огляду на приписи чинного законодавства в сфері кредитних правовідносин слід зазначити таке. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому ст.ст. 76-80 та 82 ЦПК України визначено поняття доказів, їх належності, допустимості, достатності та достовірності, а також підстави звільнення від доказування. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті. За такого, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а відтак, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Водночас щодо умов заяви про те, що заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та позивачем договір, що підтверджується підписом у заяві, слід зазначити таке. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами по підвищеній відсотковій ставці, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015р. (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд, встановивши наведені обставини, вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим позивачем, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови і правила банківських послуг, відсутність в заяві-договорі домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами за підвищеною відсотковою ставкою (30%, 34,80%, 42%, 43,2%, 86,4%), надані банком Умови і правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно з ч .6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг ПриватБанк, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Оскільки Умови і правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20.06.2008р. шляхом підписання заяви. За таких обставин, суд вважає, що надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг не є складовою укладеного сторонами кредитного договору та не визначають його суттєві умови, в тому числі щодо розміру процентів за користування кредитом. Надання ж позивачем Паспорту споживчого кредиту, підписаного відповідачем 26.03.2021р. не має правового значення для вирішення цих позовних вимог, оскільки в цьому Паспорті відсутні відомості про те, що він є складовою Договору від 20.06.2008р. Крім того, слід зазначити, що цьому паспорті зазначено, що умови Договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо, у зв`язку з чим цей паспорт не можна вважати складовою договору від 20.06.2008р. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У Постанові Великої Палати Верховного суду від 05.04.2023р. у справі № 910/4518/16 зазначено про те, що зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за користування кредитом поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що підхід, за якого проценти за користування кредитом могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України. Однак такі вимоги позивачем не заявлялися. З наданих банком доказів (розрахунків виконаних станом на 31.05.2015р., станом на 30.06.2019р., станом на 28.05.2023р., а також виписки за договором № б/н за період з 20.06.2008р. по 01.05.2023р.) вбачається, що відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 70 785 грн. 59 коп. та повернув кошти в сумі 48 595 грн. 61 коп., які були, зокрема, спрямовані на сплату відсотків. При цьому йому у період користування кредитними коштами, були нараховані: страхові внески в розмірі 480 грн. 00 коп. та відсотки в розмірі 31 310 грн. 01 коп. з порушенням умов кредитного договору. Відсотки у вказаному розмірі відповідачу були нараховані, в тому числі по підвищеній відсотковій ставці, яка не була узгоджена сторонами у заяві, та після закінчення строку кредитування, в зв`язку з чим сума відсотків була завищена на 21 370 грн. 77 коп. Страхові внески в розмірі 480 грн. 00 коп. взагалі не передбачені умовами договору. З огляду на вищевикладене слід також зазначити, що оскільки кредитним договором укладеним між позивачем та відповідачем не передбачено нарахування відсотків за користування кредитом, пені, комісії та інших платежів, кошти, які були зараховані позивачем на погашення вказаних платежів, підлягають зарахуванню на погашення грошових зобов`язань в порядку, визначеному ст. 534 ЦК України. Так ст. 534 ЦК України визначено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Отже, з урахуванням умов кредитного договору, грошові кошти, які зараховані на погашення заборгованості за відсотками за користування кредитом, пені, комісії та інших платежів, які не передбачені умовами договору, підлягають зарахуванню в рахунок погашення заборгованості за основною сумою заборгованості за кредитом. Таким чином позовні вимоги про стягнення відсотків не підлягають задоволенню, а з відповідача слід стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі ((70 785 грн. 59 коп. + 480 грн. 00 коп. + 31 310 грн. 01 коп.) - 21 370 грн. 77 коп. - 480 грн. 00 коп. - 48 595 грн. 61 коп.) = 32 129 грн. 67 коп. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 684 грн. 00 коп., понесені позивачем при подачі позову до суду, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 598 грн. 05 коп. (54,59 %).

Outcome: partial