Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-09 00:00:00

У травні 2023 року позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Ведмедовську Г.О. звернулась до Вільнянського районного суду Запорізької області із позовом до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що з 20.09.1989 по 25.04.2000 вона перебувала у шлюбі з відповідачем. 25.04.2000 Вільнянським районним суд Запорізької області постановлено рішення, яким розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Однак, після набрання законної сили даного рішення позивач відразу не звернулась до органів ДРАЦС за отриманням свідоцтва про розірвання шлюбу. 08.08.2001 [PERSON] придбала земельну ділянку в [ADDRESS] , загальною площею 0,10 га, цільове призначення - для ведення індивідуальної забудови. У 2023 році позивач вирішила скористатися правом на продаж даної земельної ділянки. Однак, реалізувати дане право не змогла, оскільки, незважаючи на те, що земельна ділянка нею була придбана після розірвання шлюбу за особисті кошти, таке нерухоме майно віднесено до спільної сумісної власності подружжя. Отже, враховуючи наявність перешкод у розпорядженні майном, [PERSON] звернулась до суду із проханням визнати земельну ділянку з кадастровим номером 2321582700:07:002:0066, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,10 га, цільове призначення - 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), її особистою приватною власністю. Ухвалою суду від 18.05.2023 справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 21.09.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити на тих підставах, що зазначені в позові, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності, а також відзиву на позов до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які є в матеріалах справи, що відповідає ч. 1 ст. 280 ЦПК України. За клопотанням представника позивача у судовому засіданні 07.11.2023 допитано двох свідків [PERSON] та [PERSON] . Так, свідок [PERSON] пояснив, що є сином сторін та підтверджує факт того, що батьки разом не проживають з 1999 по теперішній час. Мати, [PERSON] , земельну ділянку з кадастровим номером 2321582700:07:002:0066 придбавала за власні кошти. [PERSON] участі в придбанні такої земельної ділянки не брав. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є уродженкою с. Богатирівка Вільнянського (нині - Запорізького) району Запорізької області та дружиною сина сторін, [PERSON] .. Їй відомо, що [PERSON] та [PERSON] окремо проживають з 1999 року по теперішній час. Участі у придбанні земельної ділянки, яка є предметом даного спору, відповідач не приймав. Заслухавши представника позивача, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з 20.09.1989 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 25.04.2000 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 20.09.1989 Кам`янобротською сільською радою Баранівського району Житомирської області, актовий запис № 18, розірвано. У свідоцтві про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 30.03.2023 Баранівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), міститься інформація про те, що актовий запис № 22 про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] складено 18.12.2014. 08.01.2001, згідно з договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Тиханською С.Я., [PERSON] придбала земельну ділянку в [ADDRESS] , загальною площею 0,10 га, цільове призначення - для ведення індивідуальної забудови. 21.10.2001 [PERSON] отримала Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП № 025955 щодо вищевказаної земельної ділянки. 16.08.2021 вищевказаній земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер 2321582700:07:002:0066. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Михайлівської сільської ради від 11.05.2023 № 02-01-45/297 [PERSON] та [PERSON] проживали разом з 1997 по 1999 роки за адресою: [ADDRESS] . У свідоцтві про право власності від 02.02.2002 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.03.2009 зазначено, що власниками квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вищевказана квартира була передана у власність в порядку приватизації. Інформації щодо відповідача у даних документах відсутня. Отже, участі у приватизації квартири він не приймав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В силу ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно п.п. 4.7 п. 4 глави 1 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, на підтвердження того факту, що майно набуто одним із подружжя під час окремого проживання з другим з подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, подається копія рішення суду, що набрало законної сили, про визнання особистою приватною власністю одного з подружжя майна, що є предметом цього договору. Відповідно до пункту 1 розділу VІІ Прикінцевих положень Сімейного кодексу України, зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01.01.2004. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, відповідно до вимог ч. 1 ст. 58 Конституції України, норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004. До сімейних відносин, які існували до 01.01.2004, норми Сімейного кодексу України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. До спірних правовідносин, ураховуючи зазначені правові норми, порядок набуття майна одним з подружжя та його правовий режим повинен визначатися за нормами Кодексу про Шлюб та Сім`ю України, який був чинним на час набуття права власності на спірну земельну ділянку. Відповідно до ст. 44 КпШС (яка була чинною на момент винесення рішення про розірвання шлюбу) зазначено, що шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Згідно з ч. 2 ст. 28 КпШС України суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Вказана норма кореспондується з положеннями ч. 6 ст. 57 Сімейного кодексу України, згідно з якою суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Отже, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 522/19610/15-ц (провадження 61-35779ск18). Якщо один з подружжя доведе, що майно, набуте ним у шлюбі, було придбано за особисті, а не спільні кошти, то таке майно не є спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою власністю цього члена подружжя, зазначене узгоджене з позицією Верховного Суду України (справа № 6-1568цс16). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За нормами ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Отже, під час розгляду справи судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 2321582700:07:002:0066, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,10 га, цільове призначення - 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), придбана позивачем у період роздільного проживання з відповідачем, за особисті кошти. Будь-яких коштів на придбання зазначеної квартири [PERSON] не вносив, іншої участі в придбанні земельної ділянки не брав. Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до беззаперечного висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved