Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-26 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до ТОВ «Ресторан Умань» про відшкодування завданих збитків, посилаючись на те, що заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 лютого 2016 року (справа № 705/5748/14-ц) задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк», яким звернено стягнення на\~предмет іпотеки\~в рахунок\~погашення заборгованості\~в загальній\~сумі 46900,22\~доларів США,\~за Договором\~про надання\~споживчого кредиту\~№11160493000\~від 29.05.2007,\~а саме:\~на будинок\~ [ADDRESS] , який належить [PERSON] та [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 12.05.2003. Встановлено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу вказаного нерухомого майна ПАТ «УкрСиббанк» з укладанням від імені [PERSON] і [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з можливістю здійснення ПАТ «УкрСиббанк» всіх передбачених нормативно- правовими актами дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. 28 березня 2018 року ПАТ «УкрСиббанк» було отримано виконавчий лист №705/5748/14-ц; 2/705/36/16. 03 листопада 2016 року [PERSON] змінив прізвище на « [PERSON] », а 23 березня 2019 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». 26 липня 2019 року між AT «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Централ фінанс» укладено договір факторингу №26/07/2019. Цього ж дня, між AT «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Централ фінанс» укладено Договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки посвідчений державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори 29 травня 2007 року реєстровим № 3-274. Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 вересня 2019 року у справі № 705/5748/14-ц замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Фінансова компанія «Централ фінанс» у виконавчих листах, які видані Уманським міськрайонним судом Черкаської області 28.03.2018. 30 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. було посвідчено договір купівлі-продажу нерухомого майна №265, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Централ фінанс» та ТОВ «Ресторан «Умань», предметом якого був продаж нежитлового приміщення, магазину, загальною площею 88,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Цього ж дня, право власності на магазин було зареєстровано за ТОВ «Ресторан «Умань». Постановою Черкаського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року у справі №705/5748/14-ц змінено резолютивну частину заочного рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 лютого 2016 року. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року у справі № 705/5748/14-ц заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 лютого 2016 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Централ Фінанс», до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - ТОВ «Ресторан «Умань», про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Таким чином, рішення суду, на підставі якого було укладено спірний договір скасоване судом касаційної інстанції. 31 серпня 2021 року близько 10 години 00 хвилин невідомі особи пошкодивши замки вхідних дверей проникли до магазину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в якому вони здійснювали господарську діяльність. Зайшовши до магазину, ці ж особи пошкодили камери внутрішнього відеоспостереження, а потім запустили працівників Управління поліції охорони, які заблокували роботу магазину на 10 днів. В результаті цього рейдерського захоплення їм було нанесено матеріальні збитки у вигляді пошкодження вхідних дверей та камери внутрішнього відеоспостереження, а також у вигляді недоотриманої виручки за весь час блокування магазину. Збитки позивачів, отримані від неправомірних дій відповідача, складаються з пошкоджених дверей, пошкодженої камери внутрішнього відеоспостереження та орієнтовної виручки за 10 днів торгівлі магазину, з урахуванням сезонності (орієнтовна вартість пошкоджених дверей становить 35 594,99 грн.; орієнтовна вартість пошкодженої камери внутрішнього відеоспостереження становить 7353,00 грн.; орієнтовний розмір збитків у виглядів недоотриманої виручки за 10 днів роботи становить 98 000,00 грн.). Позивачі просять суд стягнути з ТОВ «Ресторан «Умань» на їх користь матеріальні збитки в розмірі 42947,99 грн., відшкодувати на користь [PERSON] завдані матеріальні збитки у вигляді недоотриманої виручки у розмірі 98000 грн., судові витрати покласти на відповідача. 06.09.2023 на адресу суду надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій позивачі посилаючись на висновок експерта № 5-08/2023 від 23.08.2023, просять відшкодувати на їх користь матеріальні збитки в розмірі 30120,20 грн., відшкодувати на користь [PERSON] завдані матеріальні збитки у вигляді недоотриманої виручки у розмірі 98000 грн., повернути надмірно сплачений судовий збір у сумі 128,29 грн. та судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою судді від 25.07.2023 у справі відкрито спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивачу направлено копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачу копію ухвали та копію позову з додатками. Станом на 27 жовтня 2023 року відзиву на позов від представника відповідача ТОВ «Ресторан «Умань» до суду не надходило. Відповідно до частин 1, 2 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Згідно ч.3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Стаття 15 ЦК України\~передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.\~\~ Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у\~статті 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність або відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення чи захисту в обраний спосіб. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, нежиле приміщення, магазин загальною площею 88,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] 03 листопада 2016 року [PERSON] змінив прізвище на « [PERSON] », а 23 березня 2019 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується Свідоцтвами про зміну імені. 04.02.2016 рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області позов ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості в загальній сумі 46900,22 доларів США, а саме: на будинок [ADDRESS] , який належить [PERSON] та [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 12.05.2003 та встановлено спосіб реалізації предмету іпотеки. Постановою Черкаського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року у №705/5748/14-ц змінено резолютивну частину заочного рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 лютого 2016 року. 30.04.2020 між ТОВ «Фінансова компанія «Централ Фінанс» та ТОВ «Ресторан «Умань`укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення, магазину загальною площею 88,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року у справі № 705/5748/14-ц заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 лютого 2016 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Централ Фінанс», до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - ТОВ «Ресторан «Умань», про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. На підтвердження обставин, що викладені у позові до матеріалів справи долучено «комерційна пропозиція № 513» від 03.10.2022, замовник [PERSON] , на встановлення конструкції на загальну суму 35294,99грн. Також долучено рахунок на оплату купівлі та монтажу відеокамери № 3100001 від 03.10.2022, постачальником зазначено ТОВ «СТУ-2», покупцем ФОП [PERSON] на загальну суму 7353 грн. Відповідно до висновку експерта Комашко Р.В. № 5-08/2023 від 23.08.2023 складеного за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі №705/3680/23, розмір матеріальної шкоди, що завдано приміщенням магазину « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] , а саме: пошкодження вхідних дверей та камери відео нагляду, у межах будівельно-технічного дослідження становить: 30120,20 грн. Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Тобто, для відшкодування майнової шкоди найголовнішої умовою є встановлення особи, внаслідок дій (або бездіяльності) якої, іншій особі було завдано таку шкоду. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~14\~від 18.12.2009\~«Про судове\~рішення у\~цивільній справі» роз`яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. У роз`ясненні п. 6\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~18.12.2009\~№ 14\~«Про судове\~рішення у\~цивільній справі» вказано, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року вказано, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Суд вважає, що в позовній заяві відсутні будь-які докази - фактичні дані, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги. До матеріалів справи не додано належних та допустимих доказів пошкодження 31.08.2021 вхідних дверей магазину та камери відеоспостереження по [ADDRESS] саме стороною відповідача. Крім того, позивачем [PERSON] не підтверджено належними доказами розмір завданих матеріальних збитків у вигляді недоотриманої виручки. Разом з цим, слід також зазначити, що для настання цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення матеріальної шкоди необхідною є наявність таких елементів: винність дій особи, яка завдала шкоду, протиправність таких дій, наявність шкоди, а також причинно-наслідковий зв`язок між діями та наслідками, що настали. При цьому необхідною є одночасна наявність всіх вищезазначених елементів. Тобто, позивачі повинні були довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України та з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог, зазначені ними обставини. Однак таких доказів вони не надали і не ставили питання перед судом про їх витребування, відповідно до процедури врегульованої ЦПК України. Таким чином, при викладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивачі не \~довели тих обставин, на які вони посилаються в своїй позовній заяві позов \~не підлягає задоволенню. \~

Outcome: dismissed