Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради про визнання наймачем житлового приміщення. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що позивач [PERSON] народився [INFO] в місті Одесі. Матір`ю позивача є гр. [PERSON] , яка є донькою [PERSON] (до шлюбу - [PERSON] ) та [PERSON] 23.02.1989 року бабусі позивача - [PERSON] на підставі протоколу житлово - побутової комісії облрадикурорту № 4 від 21.02.1989 року був виданий ордер № 105 на право зайняття сім`єю чотири особи ( [PERSON] , 1941 р.н. - чоловік, [PERSON] , 1975 р.н. - дочка, [PERSON] , 1987 р.н. - син) жилої площі у гуртожитку по [ADDRESS] , розміром 18 кв.м. 15.10.1991 року [PERSON] на підставі рішення житлово - побутової комісії облрадикурорту № 12 від 23.09.1991 року виданий ордер № 000066 на право зайняття із сім`єю п`ять осіб ( [PERSON] , 1941 р.н. - чоловік, [PERSON] -на,1975 р.н. - дочка, [PERSON] , 1987 р.н. - син, [PERSON] , 1990 р.н. - онук) жилої площі у гуртожитку по [ADDRESS] , розміром 36 кв.м. 21.05.1993 року донька наймача [PERSON] одружилася з [PERSON] , внаслідок чого, після реєстрації шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Однак, вказаний шлюб було розірвано 03.10.2001 року. [INFO] у [PERSON] народився син [PERSON] , якого згідно ч.1 ст.65 ЖК України вселено на згадану житлову площу наймача [PERSON] [INFO] помер чоловік наймача [PERSON] - [PERSON] , дідусь позивача, у зв`язку із чим у поквартирній картці у графі «дата виписки» зроблено відповідний запис. 30.03.2004 року згідно Витягу із розпорядження № 389 «Про затвердження протоколу № 3 від 26.03.2004 засідання громадської комісії з житлових питань» [PERSON] , яка мешкає в кімнаті [ADDRESS] , житловою площею 11 кв.м. шляхом приєднання на склад сім`ї 5 осіб (вона, дочка, син, 2 онуки). На виконання рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.02.2008 №101 «Про зміну статусу гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , який знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста Одеси» та виконання розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 11.04.2008 №248р «Про встановлення номерів квартирам, які знаходяться у дев`ятиповерховому багатоквартирному житловому будинку [ADDRESS] , що належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси» та розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 27.05.2008 №362 «Про внесення змін до розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 11.04.2008 №248р «Про встановлення номерів квартирам, які знаходяться у дев`ятиповерховому багатоквартирному житловому будинку [ADDRESS] , що належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси», квартирам, які знаходяться у дев`ятиповерховому багатоквартирному житловому будинку [ADDRESS] , встановлено номери, зокрема квартира [ADDRESS] , що становить кімнати №№111, 133, [ADDRESS] . Після видачі вказаного розпорядження органом місцевого самоврядування, більша частина квартир будинку [ADDRESS] була приватизована відповідними наймачами. Бабуся позивача, [PERSON] , також мала намір розпочати процедуру приватизації квартири [ADDRESS] , у зв`язку із чим почала збирати необхідні документи, що підтверджується копією заяви від 07.07.2008 на ім`я Голови Суворовської районної адміністрації м. Одеси. Однак, [INFO] [PERSON] померла. [INFO] помер син наймача (дядько позивача) [PERSON] [INFO] помер онук наймача [PERSON] . Після смерті наймача квартири, мати позивача [PERSON] , будучи членом сім`ї померлої [PERSON] , мала намір переоформити договір найму жилого приміщення з попереднього наймача на себе, навіть почала збирати необхідні документи. Однак, [INFO] [PERSON] померла. Оскільки, з дати народження позивач [PERSON] проживає у житловій квартирі [ADDRESS] , який до лютого 2008 року мав статус гуртожитку, а тому у зв`язку із смертю наймача та всіх інших членів сім`ї, у позивача виникло право на укладення договору найму житла на власне ім`я. З огляду на вищевикладене, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] наймачем житлової квартири за адресою: [ADDRESS] , замість попереднього наймача [PERSON] , [INFO] (померлої [INFO] ). Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 31.01.2023 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04.09.2023 року було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд констатує, що представником відповідача Танасійчуклм І.М. було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні даного позову. Так, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову представник відповідача вказує на те, що відповідно до п. 2.7 положення про Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 26.04.2017 року № 1934 - VІІ, до її повноважень у галузі обліку та розподілу житла, зокрема, відносить: внесення змін до договору найму зокрема, у разі зміни основного квартиронаймача або зміни складу членів сім`ї квартиронаймача; вирішується питання оформлення та переоформлення особистих рахунків на житло. Таким чином, саме Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради є належним виконавчим органом Одеської міської ради, до повноважень якого входить внесення змін до договору найму та переоформлення особистих рахунків на житло. Окрім того, у відзиві на позовну заяву, представник відповідача вказував на те, що у позивача відсутні підстави для визнання його наймачем спірної квартири, оскільки у матеріалах справи відсутні докази, зокрема, письмової згоди всіх членів сім`ї, що поживають з ним, певного порядку користування жилим приміщенням, у зв`язку з чим можна дійти висновку, що вселення позивача у спірне житлове приміщення відбулося в непередбачений законом спосіб та поза межами визначеної законом процедури. Представник позивача [PERSON] у останнє судове засідання не з`явилася. Однак, у попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] наймачем житлової квартири за адресою: [ADDRESS] , замість попереднього наймача [PERSON] , [INFO] (померлої [INFO] ). Також, представник позивача [PERSON] надала суду заяву, у якій просила продовжити розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача Танасійчук І.М. в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, вкладених у відзиві на позову заяву, просив суд ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні даного позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. По справі встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в місті Одесі (Свідоцтво про народження Серії [NUMBER] від 06.03.2019 року). Матір`ю позивача є гр. [PERSON] , яка є донькою [PERSON] (до шлюбу - [PERSON] ) та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 10.03.1975 року та Витягом з Державного реєстру актів цивільного громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00035938912 від 24.06.2022 року. 23.02.1989 року бабусі позивача - [PERSON] на підставі протоколу житлово - побутової комісії облрадикурорту № 4 від 21.02.1989 року був виданий ордер № 105 на право зайняття сім`єю чотири особи ( [PERSON] , 1941 р.н. - чоловік, [PERSON] , 1975 р.н. - дочка, [PERSON] , 1987 р.н. - син) жилої площі у гуртожитку по [ADDRESS] , розміром 18 кв.м. 15.10.1991 року [PERSON] на підставі рішення житлово - побутової комісії облрадикурорту № 12 від 23.09.1991 року виданий ордер № 000066 на право зайняття із сім`єю п`ять осіб ( [PERSON] , 1941 р.н. - чоловік, [PERSON] -на,1975 р.н. - дочка, [PERSON] , 1987 р.н. - син, [PERSON] , 1990 р.н. - онук) жилої площі у гуртожитку по [ADDRESS] , розміром 36 кв.м. 21.05.1993 року донька наймача [PERSON] одружилася з [PERSON] , внаслідок чого, після реєстрації шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00035938580 від 24.06.2022 року. Однак, вказаний шлюб було розірвано 03.10.2001 року, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] від 03.10.2001 року. [INFO] у [PERSON] народився син [PERSON] , якого було вселено на вказану вище житлову площу наймача [PERSON] , на підставі ч. 1 ст. 65 ЖК України, відповідно до якої на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. [INFO] помер чоловік наймача [PERSON] - [PERSON] , дідусь позивача, у зв`язку із чим у поквартирній картці у графі «дата виписки» зроблено відповідний запис. 30.03.2004 року згідно Витягу із розпорядження № 389 «Про затвердження протоколу № 3 від 26.03.2004 засідання громадської комісії з житлових питань» [PERSON] , яка мешкає в кімнаті [ADDRESS] , житловою площею 11 кв.м. шляхом приєднання на склад сім`ї 5 осіб (вона, дочка, син, 2 онуки). На виконання рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.02.2008 №101 «Про зміну статусу гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , який знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста Одеси» та виконання розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 11.04.2008 №248р «Про встановлення номерів квартирам, які знаходяться у дев`ятиповерховому багатоквартирному житловому будинку [ADDRESS] , що належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси» та розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 27.05.2008 №362 «Про внесення змін до розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 11.04.2008 №248р «Про встановлення номерів квартирам, які знаходяться у дев`ятиповерховому багатоквартирному житловому будинку [ADDRESS] , що належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси», квартирам, які знаходяться у дев`ятиповерховому багатоквартирному житловому будинку [ADDRESS] , встановлено номери, зокрема квартира [ADDRESS] , що становить кімнати №№111, 133, 134. По справі встановлено, що бабуся позивача, [PERSON] мала намір розпочати процедуру приватизації квартири [ADDRESS] , у зв`язку із чим почала збирати необхідні документи, що підтверджується копією заяви від 07.07.2008 на ім`я Голови Суворовської районної адміністрації м. Одеси. Однак, [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] . [INFO] помер син наймача (дядько позивача) [PERSON] (Свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] ), а [INFO] помер онук наймача [PERSON] (Свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] . Після смерті наймача квартири, мати позивача [PERSON] , будучи членом сім`ї померлої [PERSON] , мала намір переоформити договір найму жилого приміщення з попереднього наймача на себе, навіть почала збирати необхідні документи. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] . По справі встановлено, що [PERSON] з дати свого народження проживає в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію від 15.06.2015 року. Окрім того, суд констатує, що за своє життя [PERSON] звертаючись до голови Суворовської райадміністрації м. Одеси із заявою від 07.07.2008 року вказувала [PERSON] , 1995 року народження, членом своєї родини. По справі встановлено, що представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] зверталася до Суворовської районної адміністрації із заявою щодо внесення змін у договір найму житлової площі квартири [ADDRESS] . Проте, листом від 01.06.2023 року за № 0-470 представника позивача було повідомлено про відсутність підстав заміни сторони у договорі найму, так як [PERSON] є незареєстрованим за вищевказаною адресою та не може вважатись споживаючим за даною адресою. Серед основних прав і свобод людини і громадянина Конституція України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст. 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року. Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Відповідно до рішення ЄСПЛ (остаточне від 02/03/2011 за заявою № 30856/03) у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод \Конвенцію ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97\ поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50). Втручання держави є порушенням статті 8, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (див.(Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 47). Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див. рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» (Connors v. the United Kingdom), заява № 66746/01, п. 82). Статтею 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно приписів ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Крім того, відповідно до ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що право користування житловим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися як члени сім`ї наймача в установленому законом порядку. Питання про те, хто належить до членів сім`ї власника (наймача) жилого приміщення, регулюється частиною другою статті 64 ЖК України. До категорії членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Таким чином, визначаючи коло членів сім`ї наймача, вказана норма житлового законодавства України поділяє їх на дві групи: одні з них «належать» до членів сім`ї наймача, інші - «можуть бути визнані» такими. Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, слід з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК України). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК України). При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. При цьому, як роз`яснив Пленум ВСУ в п.15 постанови «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 1.11.96 №9, наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування житловим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Частиною першою статті 106 ЖК України передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Статтею 107 ЖК України визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У зв`язку зі смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім`я члена сім`ї, який має право користуватися квартирою. По справі встановлено, що позивач вселився та проживає у спірній квартирі як онук померлого наймача [PERSON] , а тому відповідно до положень статті 106 ЖК України вправі вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Суд констатує, що будь - які спори щодо права користування житловою квартирою за адресою: [ADDRESS] , іншими особами під час розгляду справи не заявлялися. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні. Отже, право користування позивача [PERSON] вище зазначеним житловим приміщенням підпадає під гарантії, передбачені ч. 2 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таким чином, оскільки наймач квартири [PERSON] та інші члени сім`ї наймача померли, після їх смерті в спірній квартирі залишився проживати онук [PERSON] - [PERSON] , який вселився до житлового приміщення згідно ч. 1 ст. 65 ЖК України та проживає з народження по сьогоднішній день, тому враховуючи тривалість проживання позивача у зазначеній квартирі, сумлінне користування позивача зазначеним приміщенням, суд прийшов до висновку про необхідність визнання позивача [PERSON] наймачем даного житлового приміщення. Щодо твердження представника відповідача про те, що Одеська міська рада є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки належним відповідачем має бути Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 10 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами. Згідно приписів ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЗУ «Про місцеве самоврядування» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади. Згідно ч. 5 ст. 16 ЗУ «Про місцеве самоврядування» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Суд констатує, що представником відповідача до відзиву на позовну заяву було додано Положення про районні адміністрації Одеської міської ради, затверджене рішенням Одеської міської ради № 1328 - VII від 07.12.2016 року (за змінами від 26.04.2017 року № 1934 - VІІ) (надалі - Положення). Так, згідно п. 1 Положенням Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради, підзвітна і підконтрольна Одеській міській раді, підпорядкована міському голові та виконавчому комітету міської ради. Судом встановлено, що житлова квартира за адресою: [ADDRESS] знаходиться у власності територіальної громади м. Одеси, інтереси якої представляє Одеська міська рада як представницький орган місцевого самоврядування, який наділений правом приймати від її імені рішення, здійснювати від її імені та в її інтересах функції і повноваження органу місцевого самоврядування, визначені Конституцією України. З огляду на вище викладене суд доходить висновку, що саме Одеська міська рада є належним відповідачем у даній справі. Вказані висновки також зроблені КЦС/ВС у постанові від 08.06.2022 року за результатами розгляду справи № 461/1517/19 з аналогічних правовідносин, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи. Згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Виходячи зі встановлених, на підставі належним чином оцінених доказів, обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку про доведеність позивачем викладених в позові обставин належними, достовірними та допустимими доказами, які в своїй сукупності є достатніми для задоволення позовних вимог в повному обсязі та захисту порушеного права позивача в судовому порядку. На підставі наведеного,

Outcome: approved