Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

05 квітня 2023 року (згідно відмітки на конверті, в якому надійшов позов) Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі позивач, ТОВ «Споживчий центр») звернулося в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06 грудня 2020 року між відповідачем та ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» був укладений кредитний договір №05.12.2020-100003633, за умовами якого відповідач отримав у кредит грошові кошти у розмірі 3 000,00 грн., зі строком кредитування 14 днів та сплатою процентів у розмірі 2 відсотка на день. Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за договором. Станом на 26 лютого 2021 року заборгованість за кредитним договором становить 9\~000,00 грн., в тому числі: 3\~000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 6\~000,00 грн. заборгованості за відсотками. З наведених мотивів та підстав, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 9 000,00 грн. Відповідач у письмовому відзиві позовні вимоги заперечив в частині вимог про стягнення відсотків у розмірі 6\~000,00 грн. Узагальнені доводи відповідача зводяться до того, що умови про встановлення процентної ставки є несправедливими. Також вказує, що позивач неправомірно нараховує проценти за користування кредитом після закінчення строку кредитування. Позовні вимоги в частині стягнення основної суми боргу у розмірі 3\~000,00 грн. визнав. Також відповідач 25 травня 2023 року пред`явив зустрічний позов до позивача, в якому з посиланням на приписи ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», вважає несправедливими положення абзаців 7, 9, 12, 13 п.1.3 та п.2.7 кредитного договору, оскільки вони містять положення про завищений, на думку відповідача, розмір відсотків за користування кредитом. Просить суд визнати недійсними ці положення кредитного договору. У відзиві на зустрічний позов позивач просив відмовити у його задоволенні. У судове засідання сторони не прибули, при цьому від їх надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що первісний позов слід задовольнити частково, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити, з таких підстав. Судом встановлено, що 06 грудня 2020 року між відповідачем та ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» був укладений кредитний договір №05.12.2020-100003633, за умовами якого відповідач отримав у кредит грошові кошти у розмірі 3\~000,00 грн., зі строком кредитування 14 днів, та сплатою процентів річних у розмірі 2 % на день. Факт отримання відповідачем грошових коштів у відзиві на позов не заперечується. Згідно з наданим позивачем розрахунку, станом на 26 лютого 2021 року заборгованість за кредитним договором становить 9 000,00 грн., в тому числі: 3\~000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 6\~000,00 грн. заборгованості за відсотками. Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Пунктом 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи вищевикладене, відповідач істотно порушила умови кредитного договору, ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, а тому позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 3\~000,00 грн. є правомірними і їх слід задовольнити в цій частині. Що стосується вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, суд зазначає таке. Велика Палата Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, зробила правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, враховуючи вищенаведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно правильного застосування положень ст.ст.625, 1048 ЦК України, позивач вправі був нараховувати договірні відсотки лише у період дії строку кредиту, тобто з 06 грудня 2020 року по 19 грудня 2020 року (14 днів). Починаючи з 20 грудня 2021 року позивач, не вправі був нараховувати договірні відсотки, а надалі відносини між сторонами трансформуються з договірних в охоронні, де застосовуються положення ст.625 ЦК України. Пролонгація строку користування кредитом, про яку йде мова у п.1.3 кредитного договору, у даному випадку не відбувалася. З огляду\~на вищевикладене,\~з відповідача\~на користь\~позивача слід\~стягнути відсотки,\~нараховані за\~період з\~06\~грудня 2020\~року (включно)\~по 19\~грудня 2020року (включно), які суд розраховує таким чином, беручи до уваги розмір процентної ставки у розмірі 2 відсотки на день: 3000 грн. х 14 днів х 2 відсотка / 100 = 840 грн. Всього до стягнення підлягає 840,00 грн. договірних відсотків, і саме такі загальні витрати за кредитом визначені сторонами у паспорті споживчого кредиту (а.с.5). У задоволенні решти позовних вимог про стягнення відсотків слід відмовити за безпідставністю. Що стосується вимог зустрічного позову, суд зазначає таке. Частиною першою та другою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. У пункті 5 частини третьої статті 18 вищенаведеного Закону передбачено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Згідно частини п`ятої статті 18 Закону, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Проаналізувавши умови абзаців 7, 9, 12, 13 п.1.3 та п.2.7 кредитного договору, які просить визнати недійсними відповідач, посилаючись на їх несправедливість через встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації, суд погоджується з доводами позивача, що встановлення позичальником плати за користування кредитними коштами не є «компенсацією» в розумінні пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а є передбаченою у ст.1048 ЦК України платою за користування позикою, що і являє собою суть кредитного договору. Розмір встановлених між сторонами відсотків за користування кредитом у розмірі 2% на день є обґрунтованим та справедливим, зважаючи на короткий строк такого кредитування, спрощений порядок отримання такого кредиту, відсутність будь-якого майнового забезпечення виконання умов договору (застави, іпотеки) та послаблені вимоги до особи позичальника, зокрема до її фінансового стану, що характерно для відносин так званого «мікрокредитування». Загальні сукупні витрати позичальника за кредитом в даному випадку склали 840,00 грн., що становить 28% від суми позики, якою скористався відповідач, у зв`язку з чим на нього не був покладений надмірний тягар. На підставі вищевикладеного у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. На підставі ч.6 ст.141 ЦПК України та п.п.1-1 п.16 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845, у зв`язку з частковим задоволенням первісного позову, враховуючи, що відповідач звільнений від сплати судового збору, як особа з інвалідністю ІІ групи, позивачу необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України судовий збір пропорційно до задоволених вимог, що становить 1\~145,27 грн. (2\~684,00 х (3\~840,00 / 9 000,00)). На підставі наведеного та

Outcome: partial