Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що сторони є батьками дочки [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами був розірваний, з часу розірвання шлюбу сторони проживають окремо, дочка залишилася проживати з позивачкою. Відповідач за рішенням суду сплачував аліменти на утримання дочки до досягнення нею повноліття. З 01.09.2020 року по 30.06.2024 року донька перебуває на денній формі навчання у Відокремленому структурному підрозділі "Дубенський педагогічний фаховий коледж Рівненського державного гуманітарного університету, навчається на бюджетній формі навчання. На даний час позивачка не має можливості самостійно неси витрати у зв`язку з навчанням дочки. Через це звернулася до суду з даним позовом; та просить суд задоволити позов про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання дочки в розмірі 1/4 частки від доходу відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до закінчення донькою навчання, тобто 30.06.2024 року. Відповідач відзив до суду не подав. Від сторони клопотання не надходили. Позивачка не з`явилася в судове засідання. Згідно поданої заяви просить справу розглядати без її участі, позов підтримує. В разі неявки відповідача не заперечує щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Відповідач вчетверте не з`явився в судове засідання. Хоча належним чином повідомлявся про розгляд справи за адресою місця реєстрації та через застосунок "Viber", також копію позовної заяви з додатками було надіслано командиру військової частини, в якій проходить службу відповідач, для вручення останньому. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Така інформація є відкритою, загальнодоступною та зрозумілою; і при бажанні відповідач мав можливість отримати інформацію про дату і час розгляду справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі. Отже, суд вжив всіх можливих заходів для повідомлення сторони про розгляд справи, однак відповідач проявив байдужість та не зацікавленість в розгляді справи. Судом враховується практика ЄСПЛ, зокрема позиція, викладена у справі "Пономарьов проти України", в межах якої Суд зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також враховуються висновки у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", де зазначено: заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Тому судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка проти такого вирішення справи не заперечує. Суд не зупиняв провадження у справі. Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі, перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Така правова позиція узгоджується із постановою КЦС ВС від 21.12.2022 у справі № 456/2541/19. Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»(із змінами), затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102/ІХ «Про Затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» по всій території України запроваджений воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався і на даний час його дію не припинено. Наявна у справі інформація про перебування відповідача на військовій службі не є достатнім доказом, що він залучений до безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації. А тому у суду відсутні підстави для зупинення провадження у справі. Дослідивши докази, надані сторонами, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає,\~ що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні, сторони є батьками повнолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] . Дитина продовжує навчатися на денній формі у Відокремленому структурному підрозділі "Дубенський педагогічний фаховий коледж Рівненського державного гуманітарного університету "024 Дошкільна освіта", що підтверджується довідкою № 205 від 15.05.2023 р. Дитина навчається на бюджетній формі навчання, стипендії або інших доходів не отримує, у зв`язку із навчанням не має можливості влаштуватись на роботу та самостійно заробляти на життя, а томі потребує матеріальної допомоги від батьків. За таких умов у позивачки виникає право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. За положеннями ст. 199 СК України якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до вимог статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. В судовому засіданні встановлені обставини, що дають змогу для\~ задоволення позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання у частці від заробітку (доходів) відповідача. На думку суду, відповідач має змогу сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки від доходу щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до закінчення дитиною навчання, але не пізніше досягнення нею двадцяти трьох років. Позивачка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, її доходи складають 860 грн. на місяць. Природньо, що при таких доходах позивачка не має можливості утримувати повнолітню доньку, яка також не має самостійних доходів. За наведеного позов підлягає до задоволення. Відповідач не спростував доводи позивачки, хоча копія позовної заяви з додатками була ним отримана 03 серпня 2023 року. Відповідач мав можливість надіслати суду як відзив, так і пояснення щодо обставин справи, подати докази, але він не скористався такою можливістю. Суд зважає на те, що розгляд справ відбувається на принципах змагальності. Положеннями\~статті 12 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Простіше кажучи, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення. Правова позиція Верховного Суду у справі № 686/13391/22, постанова від 13.07.2023 року, висловлена про наступне: завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 цієї ж статті суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. За наведеного у суду наявні підстави як для розгляду справи, так і для задоволення позову. Розподіл між сторонами судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивачка була звільнена від сплати судових витрат, то судові витрати повинні бути стягнуті з відповідача на користь держави.

Outcome: approved