Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

01 червня 2023 року заявник [PERSON] , через свого представника - адвокатки Єнової Л.М., звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить встановити факт, що громадянин України [PERSON] , [INFO] ідентифікований за паспортом громадянина України для виїзду за кордон серія [NUMBER] , виданий 08.11.2019 року, органом 4813, який помер в м. Реджіо нель Емілія, Італійської Республіки, [INFO] , актовий запис № 812, частина 2 серія В та [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , паспорт громадянина України серія [NUMBER] виданий Центральним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, 10.09.1997 р., є одна і та сама особа. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON] , який на час смерті перебував в м. Реджіо нель Емілія, регіону Емілія-Романья, Італійської Республіки. Родинний зв`язок заявниці [PERSON] і померлого підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого повторно 10.11.2022 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві ПМУМЮ м. Одеса. Відділом запису актів цивільного стану в м. Реджіо нель Емілія, 11.06.2022 року було видане свідоцтво про смерть батька заявниці, яким була засвідчена смерть [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Також, зазначає, що листом Генерального консульства України в місті Мілані у відповідь на звернення заявниці була підтверджена смерть [INFO] в місті Реджіо нель Емілія, регіону Емілія-Романья, Італійської Республіки громадянина України [PERSON] [INFO] , ідентифікованого за паспортом громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] виданого 08.11.2019 органом 4813 та повідомлено, що інформацію про смерть [PERSON] , [INFO] , уродженця села Мурзинці, Звенигородського району, Черкаської області було своєчасно передано на адресу органу ведення Державного реєстру виборців Міністерства закордонних справ України. Заявниця посилається на те, що Україна та Італійська республіка є сторонами Гаазької конвенції 1961 року, яка спрощує порядок легалізації документів, до якої Україна приєдналась 10 січня 2002 року. Таким чином, для визнання на території України документів, виданих компетентними органами сторін, достатньо наявності на такому документі штампу «Apostille», який засвідчує підпис посадової особи, яка такий документ підписала, і супроводжуватися засвідченим перекладом українською мовою, тобто повторна реєстрація смерті українським законодавством не передбачена, українське свідоцтво про смерть на додачу до первинного іноземного документа не видається. Наявне у заявниці свідоцтво про смерть відповідає вимогам Гаазької конвенції та узгоджується з законодавством України. Таким чином, померлий [PERSON] , був документований в Італійській Республіці саме як [PERSON] , який в`їхав в країну перебування на підставі проїздного документу, а саме паспорту України для виїзду за кордон серії [NUMBER] , а внести на даний час відповідні зміни об`єктивно не має можливості в зв`язку зі смертю останнього. У встановлений законодавством строк спадкоємці звернулись до Першої миколаївської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , заведено спадкову справу № 291/2022. Однак, постановою Першої миколаївської державної нотаріальної контори від 29.04.2023 року № 324/02-14 заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті померлого [PERSON] відмовлено з огляду на те, що неможливо встановити, що [PERSON] та [PERSON] є одна і та сама особа, що саме ця особа померла та після її смерті відкрилася спадщина, рекомендовано звернутися до суду. Виникнення, зміна або припинення правовідносин залежать від юридичних фактів, що досить часто підтверджується відповідними документами, в даному випадку відсутність встановлення факту, що [PERSON] та [PERSON] є одна і та саме особа, яка померла м. Реджіо нель Емілія, регіону Емілія-Романья, Італійської Республіки виключає можливість оформлення позивачем свої майнових прав на спадкове майно, яке залишилось після смерті померлого та довести родинні стосунки. Тому, встановлення вищезазначеного факту, що має юридичне значення необхідно заявниці для оформлення спадкових справ. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.06.2023 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.06. 2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку окремого провадження. В судовому засіданні представник заявниці [PERSON] - адвокатка Єнова Л.М. підтримала заяву та просила задовольнити її. Представник заінтересованої особи - Першої миколаївської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просив слухати справу без представника нотаріальної контори на підставі наявних матеріалів і прийняти рішення на розсуд суду. У зв`язку з неявкою учасників процесу фіксація технічними засобами відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК Українине здійснювалася. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Частиною 2 статті 315 ЦПК України, передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Положеннями ст.ст. 80, 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10 листопада 2022 року, актовий запис № 2727 (повторне), заявник [PERSON] народилася [INFO] , її батьками вказані [PERSON] і [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , який на час смерті перебував в м. Реджіо нель Емілія, регіону Емілія-Романья, Італійської Республіки, шо підтверджується копією свідоцтва про смерть, перекладеного на українську мову, видане відділом реєстрації актів цивільного стану муніципалітету Реджіо нель Емілія Італійської Республіки. З копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , про що Мурзинецькою сільською радою Звенигородського району Черкаської області складено актовий запис № 11 від 14.09.1954 року. З копії паспорта громадянина України, [NUMBER] вбачається, що такий видано на ім`я [PERSON] , який народився [INFO] в с. Мурзинці Звенигородського району Черкаської області. З копії паспорта громадянина України, [NUMBER] вбачається, що такий видано на ім`я [PERSON] , який народився [INFO] в с. МурзинціЗвенигородського району Черкаської області. З копії Довідки ДМС України Управління державної міграційної служби України в Миколаївіській області № 4801.3.2.1-1534/48.1-23 від 01.03.2023 року вбачається, що батько заявниці [PERSON] , [INFO] був документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії [NUMBER] , дата видачі 08.11.2019 року, орган, що видав 4813. Разом з тим, листом Генерального консульства України в Мілані № 61227/19-540-26050 від 08.03.2023 року підтверджено інформацію про факт смерті [INFO] в м. Реджіо нель Емілія, регіону Емілія-Романья, Італійської Республіки громадянина України [PERSON] [INFO] , ідентифікованого за паспортом громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] виданого 08.11.2019 органом 4813. Таким чином, зазначеними документами підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є однією і тією самою особою та батьком [PERSON] . У встановлений законодавством строк спадкоємці звернулись до Першої миколаївської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , заведено спадкову справу № 291/2022. Постановою Першої миколаївської державної нотаріальної контори від 29.04.2023 року № 324/02-14 заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті померлого [PERSON] відмовлено з огляду на те, що неможливо встановити, що [PERSON] та [PERSON] є одна і та сама особа, що саме ця особа померла та після її смерті відкрилася спадщина, рекомендовано звернутися до суду. Крім того, зі змісту листа відділу державної реєстрації актів цивільногостану у Миколаївській області, в Автономній Республіці Крим та Севастополі Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 03.05.2023 року № 24-П-06.1-08 встановлено, що державна реєстрація смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] в м. Реджіо нель Емілія, регіону Емілія-Романья, Італійської Республіки, вже відбулась. На підтвердження цього факту було видано свідоцтво про смерть, видане відділом реєстрації актів цивільного стану муніціпалітету Реджіо нель Емілія Італійської Республіки. Зазначено, що повторна реєстрація смерті українським законодавством не передбачена, тобто українське свідоцтво про смерть на додачу первинного іноземного не видається. Відповідно до ч. 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Відповідно до п. 7 глави І розділу ІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року №52/5 із змінами та доповненнями документи видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Україна та Італійська республіка є сторонами Гаазької конвенції 1961 року, яка спрощує порядок легалізації документів, до якої Україна приєдналась 10 січня 2002 року. Таким чином, для визнання на території України документів, виданих компетентними органами сторін, достатньо наявності на такому документі штампу «Apostille», який засвідчує підпис посадової особи, яка такий документ підписала, і супроводжуватися засвідченим перекладом українською мовою. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують про наявність достатніх правових підстав вважати,що встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] є однією і тією ж особою, не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси осіб та має для заявника юридичне значення. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Отже, суд вважає, що заяву [PERSON] про встановлення факту, що маєюридичне значення слід задовольнити. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved