Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач, від імені та в інтересах якого на підставі договору діє адвокат Дмитренко І.М., звернувся до суду із позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на земельні ділянки. У своїх вимогах посилається на те, що 25 жовтня 2007 року вона придбала у [PERSON] та [PERSON] земельні ділянки, одна з яких для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га., а друга для ведення особистого селянського господарства площею 0,0600 га, які розташовані по [ADDRESS] . Позивач сплатила відповідачу [PERSON] та [PERSON] 10000 гривень, що становить повну вартість зазначених об`єктів нерухомості, про що склали відповідну розписку. При цьому позивач почала користуватися вказаними земельними ділянками по теперішній час. При купівлі земельних ділянок сторони домовились оформити договір купівлі-продажу нотаріально. Але [INFO] співвласник нерухомого майна [PERSON] померла, спадкоємці після смерті [PERSON] , які б могли оформити спадкові права на спірне майно відсутні. З посиланням на те, що сторони виконали усі умови договору, однак з об`єктивних причин вони втратили можливість нотаріально посвідчити правочин, відповідно до вимог ч.2 ст. 220 ЦК України, позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу від 25.10.2007 року, укладений між нею та [PERSON] і [PERSON] та визнати за нею право власності на спірне майно. У підготовче судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, свої позовні вимоги підтримує повністю, просить суд про їх задоволення. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги позивача визнала у повному обсязі, просила справу слухати за її відсутності. На підставі ч.4 ст. 200 ЦПК України, судом ухвалено про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні у зв`язку із визнанням відповідачем позову в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України,\~ фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 01.08.2007 року позивач та [PERSON] і [PERSON] уклали угоду про купівлю-продаж у вказаних осіб житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] за 15000 грн. 04.10.2007 року рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області (справа № 2-922/2007) визнано дійсним вищевказаний договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] та визнано за позивачем [PERSON] право власності на вказаний житловий будинок. У подальшому, а саме 25.10.2007 р. між позивачем та [PERSON] та [PERSON] (співвласниками по частці) було досягнуто домовленості щодо купівлі-продажу належних їм на праві власності земельних ділянок, одна з яких для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га., а друга для ведення особистого селянського господарства площею 0,0600 га, які розташовані по [ADDRESS] . Згідно письмової розписки від 25.10.2007 року, [PERSON] та [PERSON] отримали від [PERSON] грошові кошти в сумі 10000,00 (десять тисяч) гривень за земельні ділянки, одна з яких для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га., а друга для ведення особистого селянського господарства площею 0,0600 га, які розташовані по [ADDRESS] та зобов`язалися вчинити дії з нотаріального посвідчення даної угоди, що підтверджено розпискою. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Судом встановлено, що спадкоємці після смерті [PERSON] , які б могли оформити спадкові права на спірне майно, відсутні, що підтверджено дослідженими матеріалами справи. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч.2 ст. 220 ЦК України ( в чинній редакції), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Із наданих суду доказів вбачається, що на момент укладення угоди про купівлю-продаж належних співвласникам [PERSON] та [PERSON] земельних ділянок, між сторонами було досягнуто домовленості ціни, за яку земельні ділянки відчужено, було здійснено передачу грошових коштів у розмірі обумовленої ціни, після досягнення згоди щодо усіх істотних умов договору, позивач почала фактично користуватись земельними ділянками, тобто відбулося повне виконання договору, але можливість нотаріального посвідчення вказаної угоди, про яку домовилися сторони, була втрачена у зв`язку зі смертю одного із співвласників. Позивач з 25 жовтня 2007 року володіє та користується спірними земельними ділянками. Крім того, у відповідності до ч.1 ст. 377 ЦК України та т. 120 ЗК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Отже, за вказаним договором, позивач набула право власності на вказані земельні ділянки. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1ст. 3 ЦК України та ч.1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 334 ч.3 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Приймаючи до уваги те, що при укладенні угоди сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне фактичне виконання договору, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, з урахуванням наявного в позові клопотання позивача про покладення на неї судових витрат, витрати, пов`язані з розглядом справи у вигляді судового збору ухвалює покласти на позивача, за його клопотанням.

Outcome: approved