Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , уточнивши який, просить: позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову наведено наступне. [PERSON] , з 2014 року по квітень 2022 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] . [INFO] у них народився син [PERSON] . Місце проживання дитини [PERSON] , зареєстровано разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Періодично вони з відповідачкою та сином, проживали у його матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Мати дитини, тобто відповідачки [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак фактично мешкала з ним та сином. У зв`язку з війною в Україні, в квітні 2022 року він пішов в Збройні Сили України добровольцем боронити Українську землю. Відповідачка [PERSON] з їх сином [PERSON] мешкала у його квартирі разом з його батьком [PERSON] . У той час коли він був на війні, відповідачка [PERSON] стала вести аморальний спосіб життя, вживати алкоголь, не з`являлася додому на ніч, через це їх син [PERSON] фактично був під доглядом його батька [PERSON] . Згодом відповідачка [PERSON] взагалі залишила їх сина [PERSON] на його батька, а саме жила зі своїми неблагополучними товаришами. Так сталось, що його батько [PERSON] захворів, через, що не зміг доглядати його сина [PERSON] , тобто свого онука, був на стаціонарних лікуваннях. Сусіди скаржилися та телефонували його матері, що відповідачка [PERSON] залишає сина [PERSON] одного вдома, без догляду, дитина постійно плаче. Його мати [PERSON] в грудні 2022 року забрала сина [PERSON] , тобто свого онука, жити до себе за адресою: [ADDRESS] , де фактично дитина мешкає та виховується його матір`ю й по цей день, у зв`язку з тим, що він мобілізований на військову службу до в/ч [NUMBER] . Мати дитини [PERSON] з грудня 2022 року з дитиною не проживає, участі у вихованні сина не приймає, що підтверджено актом від 05.04.2023 вих. №391/02-10 обстеження умов засвідченого уповноваженою особою Гречаноподівської сільської ради. За результатами обстеження місця проживання дитини Службою у справах дітей Гречаноподівської сільської ради, актом від 03.04.2023 було встановлено, що дитина [PERSON] , проживає з бабусею [PERSON] , у дитини є окрема кімната, облаштована усім необхідним: ліжко, шафа, іграшки, одяг, книжки. В будинку охайно, тепло, наявні продукти харчування для дитини, житло забезпечено необхідними речами. Відповідно повідомлення Служби у справах дітей виконавчого комітету Гречаноподівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області слідує, що дитина [PERSON] , проживає з бабусею [PERSON] . Батько дитини перебуває у лавах Збройних Сил України, а мати [PERSON] не проживає з дитиною з грудня місяця та не виконує свої батьківські обов`язки. Вихованням дитини займається бабуся [PERSON] . З характеристики сусідів з місця мешкання [PERSON] , слідує, що за час проживання останньої встановлено те, що вона вела непутящий спосіб життя. Після призову її чоловіка [PERSON] у ЗСУ в квітні 2022 року, вона не доглядає їх спільну дитину, весь час відсутня, дитину залишає одну вдома. Коли з`являється до додому, то є брудна, в нетверезому стані, в присутності неадекватних людей чоловічої статі. Сусіди вимушені були звертатися за допомогою до бабусі дитини зі сторони батька дитини, для вирішення питання догляду за дитиною, яка постійно знаходиться вдома сама, без нагляду дорослих, голодним і не одягнутим, кинутим матір`ю напризволяще. З грудня 2022 року по сьогодні онук з бабусею. Через вище наведені події, його мати - [PERSON] повідомили командира його військової частини, у зв`язку з чим йому було надано декілька днів відпустки для вирішення питання про подальше місце знаходження дитини. Коли він приїхав додому, він розшукував відповідачку [PERSON] , щоб поговорити з нею та наполягти, щоб вона забрала їх сина [PERSON] й виховувала його належним чином, турбувалась про нього, займалась його вихованням. Через спільних знайомих йому вдалось її розшукати, і він був дуже здивований, оскільки за цей період поки він був у ЗСУ, вона жила своїм життям і фактично стала п`яничкою, брудною, тіло та одяг з неприємним запахом, волосся та одяг брудні, неохайна. Була з особами чоловічої статі, які також брудні та з неприємним запахом. Він був вкрай здивований та зрозумів, що не може довірити дитину такій «горе матері». Відповідачка [PERSON] ще має дітей від інших чоловіків. Діти з нею не мешкають, а вихованням дітей займається батько та бабуся. Відповідачка [PERSON] не працює та весь цей час живе за кошти, які отримує від нього в рахунок аліментів на утримання їх сина [PERSON] , який фактично живе з його матір`ю та перебуває на повному його утриманні. Тоді як, у примусовому порядку з нього стягуються аліментів через відділ ДВС. Отже, у зв`язку з вище наведеним слідує, що відповідачка [PERSON] повністю самоусунулась від виконання своїх материнських обов`язків щодо їх малолітнього сина [PERSON] , що є підставою для позбавлення її батьківських прав та стягнення з неї аліментів на утримання дитини. Позбавлення батьківських прав це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Мати дитини, яка не має місця проживання, яка є безхатько, офіційно не працює, зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, залишала малолітнього сина одного, не може дитині дати гарний приклад для життя, а тому позбавлення її батьківських прав це буде саме спосіб захисту інтересів дитини, який в житті дитини надасть позитивний результат. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Як визначено частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтями 150, 151 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. У п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю 20.11.1959 зазначено: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктів 2-4 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, с хронічними алкоголіками або наркоманами. Тлумачення змісту цих норм дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд у постанові від 13.03.2019 у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Таким чином, з вище наведеного слідує та підтверджується належними доказами, які залучено до позовної заяви, що відповідачка [PERSON] , будучи повнолітньою, дієздатною особою, усвідомлюючи свій обов`язок щодо належного виховання сина [PERSON] , не приймає участі у його житті, піклуванні про фізичний та духовний розвиток дитини, стан здоров`я, самоусунулася від реалізації своїх батьківських прав та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. При цьому, самоусунулася від будь якого спілкування з дитиною, участі у вихованні не бере, матеріально не забезпечує, долею, життям та здоров`ям сина не цікавиться, не проявляє інтересу до внутрішнього світу своєї дитини. Вказане свідчить про злісне ухилення [PERSON] від реалізації наданих їй прав та виконання покладених на неї обов`язків щодо малолітнього сина - [PERSON] . Тому, виходячи з найкращих інтересів дитини, враховуючи, що така поведінка відповідачки [PERSON] є системною, вважає, що у суду є всі законі підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дитини - [PERSON] . Судовим наказом Саксаганського районного суду місті Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.06.2020 (справа №214/3833/20) з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 04.06.2020 року та до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку з чим, на підставі заяви [PERSON] Саксаганським відділом ДВС 25.09.2020 було відкрито виконавче провадження № [NUMBER], що підтверджено постановою про відкриття виконавчого провадження. Відповідно звіту про здійснення відрахувань та виплати військовою частиною [NUMBER] слідує, що з грудня 2022 по квітнень 2023 [PERSON] отримали від нього аліменти в розмірі 75230,33 грн, які остання витрачає на алкогольні напої для себе та своїх друзів. Крім того, що він сплачує аліменти відповідачці, я також надсилає кошти й своїй матері [PERSON] , за які вона купує його сину їжу, одяг, іграшки, ліки, тощо. В травні 2023 року ним до Виконавчого комітету Інгулецької районної ради в особі органу опіки та піклування, було направлено заяву про здійснення перевірки щодо цільових аліментів отриманих [PERSON] на малолітню дитину, наразі розгляд цієї заяви триває. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІвід 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до статті 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Відповідно до пункту 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. 3 аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження та підстави припинення сплати аліментів. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені частини другої статі 18 СК України, бідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. "Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримав однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, ти з ким батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору прошу суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Згідно з частини четвертої статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. До позовної заяви долучені належні та допустимі докази про те, що син [PERSON] , проживає разом з його матір`ю (оскільки у даний час перебуває у збройних силах України), тобто має місце зміна обставин, що впливають на стягнення аліментів з нього на користь відповідачки [PERSON] . Припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачці аліментів за той період, коли дитина з нею не проживала і знаходилась у платника аліментів, то припинення стягнення аліментів має бути з дати подання позову до суду. Відповідно до статей 165 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. України визначено, що при визначенні розміру Статтею 182 Сімейного кодексу аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів на інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. За приписами частини другої статті 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, оскільки відповідачка є фізично здоровою та працездатною, інших утриманців не має, тому також є підстави для стягнення з відповідачки [PERSON] на його користь аліменти на утримання сина [PERSON] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу). Ухвалою суду від 04.09.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у судовому засіданні 04.10.2023 року позов підтримала повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи. У судове засідання 30.10.2023 року позивач не з`явився, представник позивача подала до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати за її відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавала, відзиву не подавала, у зв`язку з чим, на підставі ст. ст. 223, 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Представник третьої особи виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити за їх відсутності, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Допитана у судовому засіданні 04.10.2023 року у якості свідка [PERSON] показала, що позивач [PERSON] доводиться їй сином. Відповідачку знає десь 9-10 років, як вона жила з її сином. Вони жили за адресою: [ADDRESS] . Сторони мають дитину - сина [PERSON] . З квітня 2022 року її син [PERSON] перебуває в лавах ЗСУ, з грудня 2022 року дитина проживає разом з нею, свідком. До грудня 2022 року онук жив з відповідачкою. Вона, свідок, на вихідні забрала онука до себе, але відповідачка нічого не робила щоб забрати сина. Іноді відповідачка телефонувала, але судячи по розмові, була нетверезому стані. Відповідачка не приймає участі у вихованні дитини. Вона, свідок, не чинила перешкод для зустрічей матері та дитини. Їй, свідку, відомо, що у [PERSON] свого житла немає. Якось вона, свідок, бачила [PERSON] в районі пл. Горького у м. Кривому Розі у нетверезому стані, вкрай неохайною. Допитана у судовому засіданні 04.10.2023 року у якості свідка [PERSON] показала, що позивача [PERSON] знає з дитинства, він є її сусідом. Відповідачка цивільна дружина позивача, вони мають дитину - сина [PERSON] . Вона, свідок, часто бачила відповідачку у нетверезому стані. [PERSON] на даний час перебуває у ЗСУ, а відповідачка не проживає за їх адресою. Дитина проживає разом з бабусею, матір`ю позивача. У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: довідка (а.с. 8), посвідчення (а.с.9), довідка Новаком (а.с. 10), свідоцтво про народження (а.с. 11), акт обстеження умов проживання (а.с.12), акт обстеження місця проживання (а.с. 13), талон повідомлення (а.с. 14,15), повідомлення (а.с. 16), характеристика (а.с. 17), судовий наказ (а.с. 18), постанова про відкриття провадження (а.с. 19), звіт про здійснення відрахування та виплати (а.с. 20), заява (а.с. 21), рішення (а.с. 69-70). Суд,

Outcome: approved