Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», звернулось до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: В обгрунтування позовної заяив, посилається на наступне, 13.04.2016 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський», далі Банк, та гр. [PERSON] , далі відповідач, укладено угоду № 200503010 щодо кредитування, далі Кредитний договір. Відповідно до умов Кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) Банк надав Позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 23044 грн. 67 коп. з встановленим строком користування з 13.04.2016 по 20.05.2017, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20.07.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16, відповідно до якої Позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за Кредитним договором. Таким чином, Банк, правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушив умови Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк. Станом на 20.03.2023 загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за Кредитним договором становить 57046,95 грн., з яких: 19317,78 грн. заборгованість за кредитом; 37729, 17 грн. заборгованість за відсотками. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позову відмовити посилаючись на наступне. По-перше вважає, що подані позивачем докази не відповідають вимогам с. 95 ЦПК України та вимогам ДСТУ. По-друге позивачем невірно зазначено строк кредитування, а саме з 13.04.2016 року по 20.05.2017 року, в той час як такий строк складає 365 днів з 13.04.2016 року по 13.04.2017 року. Зазначає, що із поданої позивачем копії заяви не можливо встановити який розмір ставки визначений сторонамидля нарахування заборгованостіза відсотками. Розрахунок заборгованості позивачем не надано, а тому не можливо перевірити розрахунок нарахування процентів на суму заборгованості за кредитом. Також суду не надано первинних документів, щодо наявності заборгованості та її розміру, виписки по рахунку відповідача. Крім того вважає, що твердження позивача про порушення умов щодо повернення кредитних коштів в повному обсязі, не відповідають дійсності, оскільки відповідачем здійснювалась оплата загальна сума 6000 грн. 10.05.2016 року та 208.07.2016 року, а також в червні 2016 року 3726,89 грн.Тобто загальний розмір сплачених коштів склав 9726,89 грн. Крім того наскільки пригадує відповідач кредитні кошти ним були отримані в розмірі 10.000 гривень, а не 23044, 67 грн., фактично такий розмір коштів і був ним повернутий. Розивачем не надано жодного первинногофінансового документу щодо зарахування саме такої суми 23044 грн. 67 коп на картковий рахунок відповідача. Тому вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Крім того разом із відзивом позивачем подано заяву про застосування строку позовної давності. Представник позивача ТОВ «Діджи Фінанс» подав відповідь на відзив у якій зазначив. Щодо строку користування кредитом, дійсно вказано невірну дату закінчення строку, вірною датою слід вважати 13.04.2017 року. Щодо розміру ставка, то такий розмір визначений та міститься в заяві № 200503010 і складає 0,0001 %, також визначена сукупна вартість кредиту яка становить 64,2 %, яка теж значиться у заяві, яку відповідач підписа. Щодо наданих відповідачем копій квитанцій, про наявність таких позивачу було невідомо, а тому просять суд, врахувати їх наявність при ухваленні рішення. Щодо первинних документів, вважають, що виписка по рахунках може бути витребувана у відповідача. Розрахунок заборгованості вважають проведеним вірно. Щодо застосування строку позовної давності, заперечують, вважють що такий не пропущено з об`єктивних підстав, а саме наявність карантину, воєнного стану, а також отримання оригіналів документів по кредиту лише на початку 2023 року. Представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, зміст яких фактично відповідає обстваинам викладеним у відзиві. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 червня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Під час розгляду справи сторонами подано, ще декілька заяв, щодо строку позовної давності, з відповідними обгрунтуваннями. 20.10.2023 року представником позивача подано до суду клопотання про долучення доказів у вказаній справі, а саме виписки по рахунках за кредитним договором № 200503010 від 13.04.2016 року за період з 23.05.2016 року по 27.07.2020 року, отримані від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Разом з тим, щодо вказаного клопотання суд вважає, за необхідне зазначити наступне. Відповідно до\~ч.\~1,\~2,\~4,\~8\~ст.\~83\~ЦПК України,\~сторони та\~інші учасники\~справи подають\~докази у\~справі безпосередньо\~до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. \~ \~ \~ \~Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Як вбачається з поданого клопотання про долучення доказів, представником позивача, необгрунтовується неможливість подання доказів у встановлений Законом строк, більше того вбачається, що такі докази позивачем були отримані на його запит від 13.09.2023 року, до Фонду гарантування влкадів фізичних осіб тобто вже після відкриття провадження у справі, надання відповіді на відзив та інших письмових пояснень. При цьому представник позивача у клопотанні жодним чином не обгрунтовує, що заважало отримати вказані докази від Фонду раніше, під час підготовки і подання позовної заяви до суду. А відтак, відповідно до ч.8 ст. 83 ЦПК України, суд не може прийняти такі докази до уваги та розгляду. В судове засідання 01.11.2023 року: представник позивача не з`явився подав заяву про розгляд справи у його відсутності. відповідач та його представник не з`явились подали заяву про розгляд справи у його відсутності на підставі наявних матеріалів. Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи: 13.04.2016 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський», та гр. [PERSON] , укладено угоду № 200503010 Кредитний договір. Відповідно до умов Кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) Банк надав Позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 23044 грн. 67 коп. з встановленим строком користування з 13.04.2016 по 13.04.2017 Орієнтовна сукупна вартість кредиту 64,2 % річних, розмір процентної ставки 0,0001 % річних, що стверджується заявою № 200503010 від 13.04.2016 року. У заяві визначено графік платежів, а саме сумма щомісячного платежу, дату кожного щомісячного платежу. Вказана заява підписана відповідачем [PERSON] . Крім того відповідач [PERSON] ознайомлений із графіком платежів, умовами кредитування та орієнтовною сукупною вартітсю споживчого кредиту, що підтверджується його підписамина гафіку та довідці про умови кредитування. \~ \~ \~ \~20 липня 2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» укладено Договір № 7_БМ про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 200159706 від 03 грудня 2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс» (а. с. 16-19). Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Право на захист цивільних прав та інтересів визначено ст. 15 ЦК України. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ст. 16 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Звертаючись до суду з цим позовом представник позивача на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду Заяву (оферту) № 200503010 від 13 квітня 2016 року, Анкету № 2661122 від 13 квітня 2016 року, Довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупність споживчого кредиту у формі кредиту, що видається шляхом перерахування повної суми кредиту на рахунок відкритий у Банку, договір добровільного страхування життя та здоров`я від 13 квітня 2016 року. Представником позивача до позову не додано розрахунку заборгованості. В позовній заяві також не вказано як саме розраховувалась заборгованість за кредитом та за відсотками на відповідну дату, та коли відповідачем здійснювались платежі. Не додано графік погашення заборгованості. Тобто, представником позивача не додано до позову докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та якими підтверджується підставність та правомірність нарахування Банком сум заборгованості і відсотків. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1-2\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положенняпараграфа 1цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з вимогами ст.ст.\~525,\~526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до\~ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 1\~ст. 612 ЦК України\~визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, а відповідно до ч. 1\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Поряд з цим, вимогами ч.1\~ст. 517 ЦК України\~передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. У той же час, належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Згідно до правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18) банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених Договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до\~ст.\~9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Крім того суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до пункту 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Разом з тим, оскільки у вказаному спорі, вказані виписки подані позивачем, як доказ за межами встановленого Законом строку такі не взяті судом до розгляду. \~ \~ \~ \~Суду не подано доказів\~первинних документів з надання відповідачеві кредитних коштів у заявленому розмірі, що визначені умовами угоди № 200503010 Кредитного договору, що позбавляє можливості оцінити докази на підтвердження заявлених позовних вимог, а розрахунок не є підтвердженням такого. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Враховуючи вищенаведене та не представлення суду доказів на підтвердження позовних вимог про надання кредиту за угодою № 200503010\~ Кредитного\~договору від 13.04.2016 року в частині дотримання вимог ст.ст. 1046,\~1054,\~517 ЦК України, а саме: не надано первинних бухгалтерських документів, що підтверджують факти перерахування відповідачу коштів за кредитними договорами, не обґрунтовано наявність у відповідача заборгованості у зазначеному у розрахунку розмірі, у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості як за тілом кредиту, так і заборгованості за відсотками слід відмовити. Щодо застосування строку позовної давності. Вирішуючи заявлене клопотання суд приходить наступного висновку. Згідно зі\~статтею 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 267 ЦПК України). За змістом частини першої\~статті 261 ЦК України\~позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушені право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом яких той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. Враховуючи викладене, як вже було зазначено вище, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, у зв`язку з його необгрунтованістю. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed