Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом в якому просив встановити строк [PERSON] для подання заяви про прийняття спадщини тривалістю один місяць після смерті рідної тітки позивача - [PERSON] , [INFO] , яка [INFO]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] померла тітка позивача - [PERSON] , [INFO] , яка на день своєї смерті постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після смерті тітки відкрилась спадщина до складу якої увійшла квартира за адресою: [ADDRESS] , якою померла володіла на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право власності від 14.10.2003, виданого ГУЖЗ КМДА згідно наказу ГУ ЖЗ від 10.09.2003, №1546-С. За життя [PERSON] , 12.03.2004 було складено заповіт, за реєстровим №1-331, який посвідчено державним нотаріусом 14-ї Київської державної нотаріальної контори Пуртовою І.В. в якому заповіла майно [PERSON] . Вказує, що є рідним племінником померлої [PERSON] та з 1993 року, зареєстрований і постійно мешкає за адресою: [ADDRESS] . Про факт складення вищезазначеного заповіту, а ні позивач, а ні будь-хто з родичів не знали. Останні роки життя тітки позивача, за нею доглядала його мати, рідна сестра померлої, [PERSON] , і саме вона займалась лікуванням та підтримкою побуту своєї сестри. До того, заповіт, який залишила тітка позивача, зберігався в квартирі, в якій ніхто не мешкав і був випадково знайдений в лютому 2023 року. Отже, позивач фактично не був обізнаний в існуванні вищезазначеного заповіту та не зміг своєчасно скористатись своїм правом на прийняття спадщини. Вказує, що є єдиним спадкоємцем померлої, інших спадкоємців, а ні за заповітом, а ні за законом немає. Спадкових справ в іншому місці інші особи не заводили, як і не видавалось на їх підставі свідоцтва про право на спадщину. 01 березня 2023 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Борковського А.В. щодо оформлення спадщини на майно, яке залишилось після смерті [PERSON] . Однак заявнику було роз`яснено, що ним було пропущено встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини, оскільки був пропущений термін на подання заяви про прийняття спадщини. 10 березня 2023 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіну А.М. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15.03.2023 було відкрито провадження по справі та справу призначено за правилами загального позовного провадження. 13 квітня 2023 року до суду відповідачем подано відзив на позовну заяву. Просить відмовити в задоволені позову. 20 вересня 2023 року до суду від Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори надійшла інформація, витребувана судом. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 02.10.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без участі представника. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнти. Представник Київської міської ради в судове засідання не з`явився, як вбачається з поданого відзиву просить розгляд проводити без участі представника. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням зазначеного суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є рідною тіткою позивача. [INFO] померла [PERSON] та після смерті останньої відкрилась спадщина до складу якої увійшла квартира за адресою: [ADDRESS] , якою померла володіла на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право власності від 14.10.2003, виданого ГУЖЗ КМДА згідно наказу ГУ ЖЗ від 10.09.2003, №1546-С. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України. Як вбачається зі змісту заповіту складеного за реєстровим №1-331, який посвідчено державним нотаріусом 14-ї Київської державної нотаріальної контори Пуртовою І.В., що [PERSON] все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті, та на що вона матиме право за законом, вона заповідає - [PERSON] . За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі №643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20), від 03 березня 2020 року у справі № 145/148/20 (провадження № 61-16153св20). Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховним Судом України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Як вбачається з матеріалів справи, приватним нотаріусом Київського міського нотаірального округу Борківським А. В. надано роз`яснення [PERSON] , яким повідомив позивача його право на звернення до суду з позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеними обставини наведені позивачем, які підтверджують поважні причини несвоєчасного звернення до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчасне подання заяви про прийняття спадщини, оскільки у позивача, як спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви, він був необізнаний про наявність заповіту, а ці обставини у їх сукупності суд вважає такими, що є поважними, наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини підтверджується доданими до матеріалів справи доказами, тому для реалізації права позивача на прийняття спадщини за законом визначає додатковий строк в один місяць для подання заяви про прийняття спадщини, який рахувати з дня набрання рішенням суду законної сили. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України) Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно із ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, які беруть участь у справі. Доказуванню не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням наведеного, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved