Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~22.08.2023 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідачів про встановлення порядку користування житловим приміщенням ( ас 2-5). \~ \~ \~ \~03.10.2023 року позивач уточнила свої позовні вимоги ( ас 52-53). \~ \~ \~ \~Уточнені позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу і відповідачам належить кожному по частини житлового будинку та по частини земельної ділянки для обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Між співвласниками існують непорозуміння та протиріччя щодо користування будинковолодінням, тому вона звертається до суду з даним позовом. \~ \~ \~ \~Загальна площа будинку становить 249, 3 м2, з яких: 167, 7 м2 житлова площа, 81, 6 м2 допоміжна площа. Відповідно, кожному із співвласників належить по 41, 92 м2 житлової площі та по 20, 4 м2 допоміжної площі. \~ \~ \~ \~На даний час позивач фактично користується житловими приміщеннями в будинку ( згідно Технічного паспорта): кімнатою 1-15 площею 11, 4 м2, кімнатою 1-16 площею 10, 8 м2, кімнатою 1-6 площею 16, 2 м2, частиною допоміжного приміщення кухнею 1-7 площею 3, 52 м2, а всього користується 41, 92 м2: 38, 4 м2 житлової площі, 3, 52 м2 допоміжної площі. \~ \~ \~ \~Позивач просить, згідно заяви про уточнення позовних вимог, виділити у її користування в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] : другий поверх житлову кімнату 1-15 площею 11, 4 м2, житлову кімнату 1-16 площею 10, 8 м2; перший поверх житлову кімнату 1-6 площею 16, 2 м2, з подальшим облаштуванням за рахунок позивача в цій кімнаті коридору розміром 1, 54 м х 1, 3 м2, площею 2, 0 м2. Інші житлові приміщення у вказаному житловому будинку - залишити у спільному користуванні відповідачів, а всі допоміжні приміщення залишити у спільному користуванні всіх співвласників. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2023 року, справа передана на розгляд головуючому судді Н.В. Шептицькій ( ас 24). Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 25.08.2023 року позовна заяву прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження і підготовче засідання призначено на 18.09.2023 року (ас 25-26), в якому оголошено перерву до 03.10.2023 року і до 20.10.2023 року, у зв`язку з поданням позивачем заяви про уточнення позовних вимог ( ас 52-53). Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 20.10.2023 року залучено до участі у справі, як \~третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - [PERSON] і [PERSON] , закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті ( ас 66-68). \~ \~ \~ \~Позивач у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги ( уточнені) з підстав, наведених в позовній заяві, просила позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідачі [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги ( уточнені) визнали частково і суду пояснили, що не заперечують проти виділення позивачу у користування в спірному житловому будинку: другий поверх житлову кімнату 1-15 площею 11, 4 м2, житлову кімнату 1-16 площею 10, 8 м2; інші житлові приміщення у житловому будинку залишити у спільному користуванні відповідачів, а всі допоміжні приміщення залишити у спільному користуванні всіх співвласників. Щодо виділення у користування позивачу: перший поверх житлову кімнату 1-6 площею 16, 2 м2, то у задоволенні позову в цій частині заперечують, оскільки дана кімната не пристосована для використання, як кухня, яку саме так використовує позивач. І, у разі виділення у користування позивачу даної кімнати, відповідач [PERSON] буде позбавлена доступу до кімнати 1-5 площею 23, 3, якою на даний час користується для проживання разом із дітьми. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, зазначивши, що, в принципі, не заперечує проти задоволення позову повністю, оскільки позивач першою пред`явила вимоги щодо користування кімнатою 1-5. \~ \~ \~ \~Відповідачі відзивів на позовну заяву не подали. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позовних вимог за умови, що позивач протягом двох років облаштує окремий вхід до виділених їй у користування житлових кімнат. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів [PERSON] в судове засідання не з`явився, але 23.10.2023 року подав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнає частково і не заперечує проти виділення позивачу у користування в спірному житловому будинку: другий поверх житлову кімнату 1-15 площею 11, 4 м2, житлову кімнату 1-16 площею 10, 8 м2. Щодо виділення у користування позивачу: перший поверх житлову кімнату 1-6 площею 16, 2 м2, то у задоволенні позову в цій частині заперечує, оскільки попередньо була усна домовленість, що на першому поверсі двома кімнатами буде користуватися [PERSON] ( ас 78). Суд, заслухавши думку учасників справи, ухвалив розгляд справи проводити у відсутності [PERSON] , згідно частини 1 статті 223 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін і третьої особи, дослідивши письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, суд установив таке. Сторонам на праві спільної часткової власності кожному по частки належить будинковолодіння за адресою: : [ADDRESS] , загальною площею - 249, 3 м2, з яких: 167, 7 м2 житлова площа, 81, 6 м2 допоміжна площа, і який складається: -Перший поверх: коридор 1-1 площею 16, 9 м2, коридор 1-2 площею 11, 7 м2, коридор 1-3 площею 10, 1 м2, кухня 1-7 площею 15, 6 м2, санвузол 1-8 площею 4, 8 м2, кладова 1-9 площею 2, 4 м2, кімната 1-4 площею 23, 0 м2, кімната 1-5 площею 23, 3 м2, кімната 1-6 площею 16, 2 м2; -Другий поверх: коридор 1-10 площею 12, 3 м2, коридор 1-18 площею 7, 8 м2, кімната 1-11 площею 16, 2 м2, кімната 1-12 площею 33, 3 м2, кімната 1-13 площею 10, м2, кімната 1-14 площею 11, 1 м2, кімната 1-15 площею 11, 4 м2, кімната 1-16 площею 10, 8 м2, кімната 1-17 площею 11, 5 м2. Дані обставини підтверджуються поясненнями учасників справи і дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами: договором дарування часток житлового будинку від 10.09.2021 року ( ас 13-16), договором дарування часток земельної ділянки від 10.09.2021 року ( ас 11-12), Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.09.2023 року ( ас 9), Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.09.2023 року ( ас 10), технічним паспортом на об`єкт нерухомого майна ( ас 17-23). В судовому засіданні з пояснень учасників справи встановлено, що в спірному будинку, крім сторін, зареєстровані і проживають також: - [PERSON] , яка є мамою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та дружиною [PERSON] ; - [PERSON] , який є рідним братом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та сином [PERSON] і [PERSON] . Крім того, в будинку постійно проживає без реєстрації [PERSON] , 2013 року, син позивача. Також в будинку періодично проживають ( вихідні, свята, канікули) без реєстрації двоє неповнолітніх дітей відповідача [PERSON] . В судовому засіданні з пояснень учасників справи встановлено, що станом на день розгляду справи житловим будинком користуються наступним чином: -позивач [PERSON] : другий поверх житлова кімната 1-15 площею 11, 4 м2, житлова кімната 1-16 площею 10, 8 м2, житлова кімната 1-6 площею 16, 2 м2 (встановила кухонну плиту); -спільно: відповідач [PERSON] і третя особа [PERSON] : другий поверх житлова кімната 1-13 площею 10, 9 м2, житлова кімната 1-14 площею 11, 1 м2; -відповідач [PERSON] : перший поверх житлова кімната 1-5 площею 23, 3 м2, і до розгляду даної справи: перший поверх житлова кімната 1-6 площею 16, 2 м2 (зберігала особисті речі, меблі); -третя особа [PERSON] : другий поверх житлова кімната 1-17 площею 11, 5 м2; -відповідач [PERSON] : другий поверх житлова кімната 1-11 площею 16, 2 м2. Інші житлові і допоміжні приміщення перебувають у спільному користуванні учасників справи. Надаючи правову оцінку встановленим при розгляді справи фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права. Відповідно до\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( частина перша статті 321 ЦК України). Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Зазначена норма регулює саме порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зазначено, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16 ( провадження № 61-24395св18), від 26 травня 2021 року у справі № 750/11539/18 ( провадження № 61-15087св20), від 12 серпня 2021 року у справі № 644/5579/19 ( провадження № 61-5255св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 761/44705/19 ( провадження № 61-10474св21), від 15 вересня 2021 року у справі № 719/637/20 ( провадження № 61-11437св21). У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу будинку, а встановлення порядку спільного користування ним. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зазначена правова позиція також висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1500цс15 від 17 лютого 2016 року. Разом з тим, житлові відносини в Україні регулюються Конституцією України, Житловим кодексом України ( який змінив свою назву із Житлового кодексу Української РСР) та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 150 ЖК Української РСР ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним ( нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з частиною першою статті 156 ЖК Української РСР ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) члени сім`ї власника жилого будинку ( квартири), які проживають разом з ним у будинку ( квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За змістом статей 47, 48 ЖК Української РСР ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі. Норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13, 65 квадратного метру на одну особу. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилається на те, що в її власності перебуває 1/4 ідеальна частка будинку, вона нею користується та проживає у ній разом з неповнолітньою дитиною, яка, в силу закону, має право користуватися жилим приміщенням нарівні з власником будинку ( квартири). Однак, між сторонами у даній справі виник спір щодо порядку користування будинком, який перебуває у їхній спільній частковій власності. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що позивач має право на встановлення порядку користування спірним будинком, шляхом виділення їй у користування житлових кімнат. Встановлюючи порядок користування спірним будинком, шляхом виділення [PERSON] у користування житлових кімнат, суд враховує: розмір частки позивача у спірному будинку; проживання в будинку члена її сім`ї неповнолітнього сина; загальну житлову площу будинку і допоміжну площу; площі всіх житлових кімнат, в тому числі кімнати 1-15, 1-16; кількість співвласників будинку та осіб, які проживають в будинку та користуються ним; норму житлової площі для надання одній особі і вимоги, що ставляться до жилого приміщення; взаємовідносини сторін та наявність в будинку ізольованих та прохідних жилих кімнат; інтереси усіх осіб, які проживають в будинку; склад сімей сторін ( наявність неповнолітніх дітей). Враховуючи вказані чинники, а також позовні вимоги позивача про виділення їй у користування жилих кімнат 1-15, 1-16, суд доходить висновку, що\~справедливим та таким, що відповідатиме допустимим розмірам житлової площі на кожну особу, буде встановлений наступний порядок користування житлом позивачем - виділити у користування [PERSON] : житлову кімнату 1-15 площею 11, 4 м2, житлову кімнату 1-16 площею 10, 8 м2, а всі допоміжні приміщення слід залишити у спільному ( загальному) користуванні сторін та третіх осіб. Підстав для виділення у користування позивачу кімнати 1-6 площею 16, 2 м2, з подальшим облаштуванням за рахунок позивача в цій кімнаті коридору розміром 1, 54 м х 1, 3 м2, площею 2, 0 м2, суд не вбачає, оскільки дана кімната є прохідною до кімнати 1-5, якою користується відповідач [PERSON] , і яка буде фактично позбавлена доступу до даної кімнати, якою вона користується, згідно усних домовленостей між сторонами (співвласниками будинку), у разі виділення кімнати 1-6 позивачу. Приймаючи дане рішення, суд також, крім зазначеного вище, враховує вкрай неприязні відносини між [PERSON] і [PERSON] . Взяття на себе [PERSON] зобов`язання облаштувати за свій рахунок в кімнаті 1-6 коридору розміром 1, 54 м х 1, 3 м2, площею 2, 0 м2, ніяким чином не впливає на даний висновок, оскільки таке доборовільне зобов`язання немає ніякого правового значення і не несе ніяких правових наслідків за його невиконання - ні для позивача, ні для інших співвласників. Крім того, жодних належних та допустимих доказів ( зокрема, висновок експерта) про технічну можливість облаштувати такий коридор позивач не надала. Крім того, враховуючий вже встановлений порядок користування жилими кімнатами між сторонами і третіми особа, розмір часток співвласників і факт проживання в будинку членів сім`ї власників ( неповнолітні діти, [PERSON] , [PERSON] ), суд доходить висновку, що позовна вимога позивача про залишення у спільному користуванні відповідачів інших житлових приміщень у вказаному житловому будинку, є безпідставним. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку про задоволення позову частково: встановити порядок користування житловим приміщенням і виділити у користування [PERSON] житлову кімнату 1-15, житлову кімнату 1-16, а в загальному (спільному) користуванні\~сторін і третіх осіб залишити допоміжні приміщення, а в решті позовних вимог слід відмовити.

Outcome: partial