Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Сокальського районного суду Львівської області з позовом до відповідачки [PERSON] про визначення місця проживання їх спільних дочок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] з батьком. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що [INFO] між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який зареєстровано Бутинською сільською радою Сокальського району Львівської області. Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З червня 2022 року після припинення їх з відповідачкою відносин у них виник спір про визначення місця проживання дітей, оскільки з відповідачкою у них була усна домовленість про час, який вона мала проводити з дітьми, однак відповідачка декілька раз порушувала таку домовленість. До моменту подання позовної заяви вони з дружиною, як подружжя проживали разом за однією адресою. Станом на сьогодні, дружина переїхала до своїх батьків і мешкає за адресою: [ADDRESS] . Діти проживають з ним за іншою адресою, [ADDRESS] . Вважає, що діти повинні проживати з ним за його місцем проживання, а відтак визначити місце проживання дітей з ним, [PERSON] . Ухвалою суду від 02.03.2023 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 28.09.2023 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засідання представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Надав пояснення аналогічні, що містяться в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не прибула, просила розгляд справи проводити без її участі. У поданій заяві позовні вимоги визнала та просила позовні вимоги задовольнити та визначити місце проживання їх спільних дітей з позивачем по справі.. Представник третьої особи Данильчук О.О. в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування Великомостівської міської ради, щодо доцільності проживання неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] з їх батьками [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим повідомила суд, що батьки дітей беруть активну участь в житті дітей, а саме відвідують шкільні збори, є членами батьківського комітету та користуються авторитетом серед інших батьків. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно копій свідоцтв про народження [PERSON] [INFO] серії [NUMBER] від 26.04.2017 року, актовий запис №168 та [PERSON] [INFO] серії [NUMBER] від 16.01.2015 р., актовий запис №1 їх батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки №66 від 16.02.2023 р. виданої виконавчим комітетом Великомостівської міської ради зазначено, що [PERSON] зареєстрований і проживає за адресою - [ADDRESS] . Склад сім`ї наступний: [PERSON] -дружина, [PERSON] -дочка, [PERSON] -дочка, [PERSON] -мати. Згідно характеристики виданої виконавчим комітетом Великомостівської міської ради №67 від 16.02.2023 року на гр.. [PERSON] встановлено, що за час проживання в с.Двірці зарекомендував себе з позитивної сторони. Добросовісно відноситься до виконання громадських доручень. Працьовитий, спокійний, врівноважений. Проживає разом з дружиною та дочками, утримує їх та займається їх вихованням. Відповідно до висновку органу опіки і піклування Великомостівської міської ради №57 від 25.05.2023 р щодо визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з їх батьком [PERSON] ,. то орган опіки і піклування вважає за доцільне визнати місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з їх батьками: матір`ю [PERSON] та батьком [PERSON] . Відповідачем [PERSON] через канцелярію суду 12.04.2023 р. подано заяву про визнання позову та розгляд справи без її участі. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У силу частини першої статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», її місця у взаємовідносинах між батьками. У цьому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 14 квітня 2021 року по справі № 716/591/19. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Законодавство Україні, і міжнародне право, виходить із необхідності дотримання принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Цей принцип закріплений в статті 3 Конвенції про права дитини та статті 155 Сімейного кодексу України. Найкращі інтереси дитини мають бути предметом основного піклування батьків та пріоритетом для будь-яких органів установ, організацій та судів в усіх діях щодо дітей. Судом взято до уваги витяг з рішення виконавчого комітету Великостівської міської ради №57 від 25.05.2023 р. Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини, де вирішено про доцільність проживання малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] з батьком [PERSON] та матір`ю [PERSON] , відповідно до якого не вбачається, що між сторонами є спір щодо визначення місця проживання дитини. За встановлених обставин, у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення [PERSON] до суду з позовом про визначення місця проживання дітей, які фактично проживали і проживають разом з ними, між батьками дітей виник спір саме щодо їх місця проживання, оскільки мати дітей не вимагала від батька змінити їх місце проживання, не порушувала в судовому порядку питання щодо відібрання дітей у позивача, не зверталася до суду з позовом про визначення місця проживання дітей разом з собою. При тому надала заяву до суду про визнання позовних вимог. Разом з тим суду не надано доказів того, що сторони разом не проживають та не надано відповідно рішення суду про розірвання шлюбу, натомість у матеріалах справи наявна довідка та характеристика на позивача [PERSON] , з якої вбачається, що сторони проживають разом та спільно виховують малолітніх дітей. Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дітей має передувати спір між батьками дитини щодо місця їх проживання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Вказані обставини підлягають перевірці судом. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги про визначення місця проживання дітей заявлені позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дітей та принаймні існувати на час вирішення справи в суді. На підставі досліджених доказів й у співставленні з нормами законів суд дійшов висновку, що право позивача не було порушене, а тому немає підстав у застосуванні заходів судового захисту. Відтак у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача у зв`язку з відмовою в позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed