Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про визнання батьківства В обґрунтування позову зазначено, що позивач проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем. Під час спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] .. Оскільки сторони не перебували у шлюбі. А відповідач не подав до відділу реєстрації актів цивільного стану заяву про те, що він є батьком дитини, позивач зареєструвала сина у відповідності до ч. 1 ст.135 СК України. В подальшому стосунки між сторонами були припинені. З урахуванням наведеного, позивач просить: визнати [PERSON] , [INFO] , батьком дитини - [PERSON] , [INFO] ; виключити з актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] відомості про « [PERSON] »; внести відомості до актового запису про про народження дитини [PERSON] , [INFO] , зазначивши батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2023 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, щодо подачі за відзиву на позовну заяву, відповідач не скористався. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2023 року за клопотанням представника позивача призначено судову молекулярно-генетичну експертизу та зупинено провадження у справі. 19 липня 2023 року від експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшло клопотання від 06.07.2023 року № СЕ-19/111-23/32874-БД щодо вирішення питань, необхідних для проведення експертного дослідження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2023 року, з метою вирішення судом клопотання експерта, поновлено провадження у справі. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2023 року задоволено клопотання експерта, надано експерту дозвіл на повне або часткове знищення об`єктів молекулярно-генетичної експертизи, призначеної ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2023 року та зупинено провадження у справі зупинити до закінчення проведення судової експертизи. 12 вересня 2023 року до суду надійшло повідомлення експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 18.08.2023 року № 19/111/10/49405 про неможливість проведення експертизи. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2023 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, в матеріалах справи наявні заяви останніх про розгляд справи без їх участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що позивач [PERSON] проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем [PERSON] . [INFO] у позивача [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 977, виданого 28 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області. Відомості про батька дитини - « [PERSON] », внесено за вказівкою матері, відповідно до частини першою статті 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Відповідно до змісту ч. 1, ч. 2 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Пленум Верховного Суду України, у Постанові від 15.06.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п. 5) роз`яснив, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. При зверненні до суду особи, на утриманні якої перебуває дитина і яка не є опікуном (піклувальником), або чоловіка, котрий не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, яка (матір) померла чи оголошена померлою, визнана недієздатною, безвісно відсутньою, позбавлена батьківських прав або не проживає з дитиною не менше шести місяців і не виявляє про неї материнської турботи й піклування, для захисту інтересів дитини до участі у справі необхідно залучити орган опіки та піклування. У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.06.2006 року, № 3 роз`яснюється, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Походження дитини встановлюється судом з урахуванням усіх обставин. При цьому, можуть застосовуватися будь-які засоби доказування, передбачені цивільним процесуальним законодавством: пояснення сторін та третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази, висновок експерта. В основу рішення суду не можуть бути покладені лише докази, отримані з порушенням закону, які не мають юридичної сили. Доказами походження дитини від певної особи можуть бути будь-які фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, визнання особою батьківства, а також інші обставини, що засвідчують походження дитини від певної особи. Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Батьківство може бути визнано особою як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Вказані обставини та інші обставини, що стосуються справи, можуть бути підтверджені поясненнями сторін і третіх осіб, показаннями свідків, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Зокрема, доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст.76 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст. 7 "Конвенції про права дитини", дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). В повідомленні судового експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 18.08.2023 року № 19/111/10/49405 про неможливість проведення експертизи, зазначено, що відповідач [PERSON] не з`явився за викликом для відбору біологічних зразків. Відповідно до ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Отже, відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про призначення експертизи, а також про час та місце відбору біологічних зразків, необхідних для проведення експертизи, не з`явився до експертної установи, що свідчить про його свідоме ухилення від участі у проведенні судової молекулярно-генетичної експертизи. Також відповідачем не спростовано доводів позивача щодо батьківства дитини, а тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання факту, для з`ясування якого була призначена експертиза, а саме встановлення батьківства [PERSON] , стосовно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 125 СК України однією з підстав для визначення походження дитини від батька є рішення суду. Відповідно до ст. 134 CK України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до п. 2.13. Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793 підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: п. 2.13.1 рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Згідно до п. 2.16.7 Правил, на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актовому записі цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Такі зміни згідно п. 2.18. зазначених вище Правил вносяться відділом державної реєстрації за місцем зберігання відповідного актового запису цивільного стану. Враховуючи викладене, оскільки відповідачем не надано жодних допустимих та належних доказів на спростування доводів позивача, а також ухилення відповідача від участі у проведенні судової експертизи, оцінивши допустимість, достовірність кожного наданого суду доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Встанволено, що позивачем були понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 1073,60 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у відповідності до ст. 141 КПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 1073,60 гривень.

Outcome: approved