Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

До суду надійшла вказана позовна заява за підсудністю, в якій позивач просить стягнути з відповідача громадської організації «Харківська правозахисна група» моральну шкоду в розмірі 50000 грн., та звільнити від сплати судового збору у зв`язку з відсутністю коштів. Позовні вимоги мотивовані наступним. 02.07.2021 в ДУ «Криворізька УВП (№3)» був проведений моніторинговий візит координаторами ГО «Харківська правозахисна група» А. Діденком та С. Зуйковим , та в ході візиту вони відвідали камеру, в якій знаходиться позивач та провели фотозйомку приміщення, після чого на офіційному порталі громадської організації, та в соціальних мережах опублікувався звіт про візит, та на одному з фото був позивач, хоча він згоду на публікацію не надав, чим грубо порушені права позивача на розповсюдження особистої інформації без його відома та згоди, чим грубо порушені конституційні права та законодавство України. Дані дії привели до того, що вказана інформація стала відомою широкому загалу осіб, що ускладнило життя позивачу, та його психологічний та емоційний стан погіршився, довелось перенести шлюбну церемонію, що стало підставою для звернення до суду. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача, та за наявними в справі доказами за правилами спрощеного позовного провадження. 21.07.2021 вказана позовна заява надійшла до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, та розподілена судді Демиденко Ю.Ю. Ухвалою судді від 03.09.2021 вказану позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді від 01.10.2021 вказану справу передано до Київського районного суду м. Харкова. 10.11.2021 вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Зубу Г.А. Ухвалою судді від 09.02.2022 позивача звільнено від сплати судового збору, прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомлення (викликом) сторін, та доручено ДУ «Криворізька установа ВП (№3)» організувати проведення судових засідань в режимі ВКЗ. Як вбачається з матеріалів справи, позивач на разі знаходиться ДУ «Криворізька установа ВП (№3)». 05.07.2021 на інформаційному порталі «Права людини в Україні» Харківська правозахисна група опубліковано статтю за назвою «Моніторинговий візит до ДУ «Криворізька установа ВП (№3)», авторами якої є Діденко А., Зуйков С., де викладено інформацію про результати моніторинговий візиту ДУ «Криворізька установа ВП (№3)» з фотокартками. Позивач назначає, що на одній з фото-карток знаходиться він, хоча свою згоду на фотографування він не надав, що призвело до заподіяння йому моральної шкоди, яка виражається в пригніченому стані. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Так, відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Положеннями статті 32 Конституції України встановлено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Судом встановлено, що на а.с. 20 міститься фотокартка, на якій зображена особа, за якою можна індентифікувати чоловіка. Відповідно до частин першої та другої статті 307 ЦК України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Фізична особа, яка погодилася на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, може вимагати припинення їх публічного показу в тій частині, яка стосується її особистого життя. Витрати, пов`язані з демонтажем виставки чи запису, відшкодовуються цією фізичною особою. Згідно зі статтею 308 ЦК України фотографія, інші художні твори, на яких зображено фізичну особу, можуть бути публічно показані, відтворені, розповсюджені лише за згодою цієї особи, а в разі її смерті - за згодою осіб, визначених частиною четвертою статті 303 цього Кодексу. Якщо фізична особа позувала авторові за плату, фотографія, інший художній твір може бути публічно показаний, відтворений або розповсюджений без її згоди. Фотографія може бути розповсюджена без дозволу фізичної особи, яка зображена на ній, якщо це викликано необхідністю захисту її інтересів або інтересів інших осіб. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Відповідно до частини першої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказує, що термін «приватне життя» є широким поняттям, який не має вичерпного визначення, і поширюється на безліч аспектів самоідентифікації людини, наприклад, на ім`я особи та зображення, і включає в себе її фізичну та психологічну цілісність. Репутація і честь людини є частиною її самоідентифікації і психологічної цілісності, а тому також охоплюються поняттям приватне життя (BOGOMOLOVA v. RUSSIA, № 13812/09, § 51, ЄСПЛ, 20 червня 2017 року). Відносно фотографій Європейський Суд вказав, що зображення особи є одним із головних атрибутів її особистості, оскільки воно розкриває унікальні характеристики особи і відрізняє особу з-поміж інших. Право на захист свого зображення є, таким чином, однією з головних складових особистого розвитку. Воно передбачає, головним чином, право особи контролювати використання цього зображення, в тому числі і не дозволяти його опублікувати. Хоча головною метою статті 8 є захист особи від неправомірного втручання з боку державної влади, вона не лише зобов`язує державу утримуватись від такого втручання: окрім такого негативного заходу, можуть існувати позитивні зобов`язання, невід`ємні від ефективної поваги до приватного або сімейного життя особи. Ці зобов`язання можуть передбачати здійснення заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин осіб між собою. Це стосується також захисту зображення особи від зловживання з боку інших осіб (VON HANNOVER v. GERMANY (No. 2), № 40660/08, 60641/08, § 96, 98, ЄСПЛ, 07 лютого 2012 року). При встановленні балансу між захистом приватного життя та свободою вираження поглядів Європейський суд акцентує на необхідності враховувати, по-перше, внесок, зроблений фотографією або статтею до обговорення, що має загальний інтерес. Визначення того, що є предметом загального інтересу, залежатиме від обставин справи. Тим не менше, суд вважає відзначити, що він визнавав існування такого інтересу не лише в публікаціях стосовно політичних питань чи злочинності, але також коли воно стосувалось спорту або відомих митців. Проте, чутки про подружні проблеми президента республіки або фінансові труднощі відомого співака не були визнані предметом загального інтересу. По-друге, наскільки широко відомою є відповідна особа і яка тема повідомлення. Роль або посада відповідної особи і характер діяльності, яка є темою повідомлення і/або фотографії, є іншим важливим критерієм, пов`язаним із попереднім. У зв`язку з цим необхідно розрізняти приватних осіб і осіб, котрі діють в публічному контексті, як політичні або публічні постаті. Отже, у той час як невідома громадськості приватна особа може вимагати особливого захисту свого приватного життя, це не стосується публічних осіб. Існує фундаментальна відмінність між повідомленням фактів, здатних зробити внесок в обговорення у демократичному суспільстві і пов`язаних, наприклад, з політиками, які здійснюють свої офіційні повноваження, і повідомленням подробиць із приватного життя особи, котра не має таких повноважень. По-третє, попередня поведінка відповідної особи. Поведінка відповідної особи до оприлюднення повідомлення або те, що фотографія і пов`язана з нею інформація вже з`являлись у попередній публікації, також є фактором, який слід брати до уваги. Проте, сам факт попереднього співробітництва з пресою не може бути аргументом для позбавлення відповідної сторони усього захисту від оприлюднення спірної фотографії. По-четверте, зміст, форма і наслідки публікації. Спосіб, у який фотографія або звіт оприлюднені, і спосіб, у який відповідна особа зображена на фотографії або у звіті, також може бути фактором, який слід взяти до уваги. Обсяг, у якому було поширено звіт і фотографію, також може бути важливим фактором, залежно від того, чи є газета загальнонаціональною або місцевою, і має велику чи обмежену передплату. По-п`яте, обставини, за яких було зроблено фотографії. Тобто, чи сфотографована особа дала свою згоду на фотографування і на оприлюднення фотографій, або ж це було зроблено без повідомлення її, чи обманом, чи іншими незаконними засобами. Слід також звернути увагу на характер і серйозність втручання і на наслідки для відповідної особи оприлюднення фотографії. Для приватної особи, невідомої для громадськості, оприлюднення фотографії може становити більше втручання, ніж друкована стаття (VON HANNOVER v. GERMANY (No. 2), № 40660/08, 60641/08, § 109-113, ЄСПЛ, 07 лютого 2012 року). Тлумачення частини першої статті 308 ЦК України свідчить, що, за загальним правилом, фотографія на якій зображено фізичну особу, може бути публічно показана, відтворена, розповсюджена тільки за згодою фізичної особи. Винятком є випадки, за яких: (а) фізична особа позувала авторові за плату; (б) це викликано необхідністю захисту інтересів зображеної фізичної особи або інтересів інших осіб (ч.3 ст. 308 ЦК України). Під час судового розгляду встановлено, що авторами статті у статті освітлюються порушення прав людини в медичній сфері, та дається загальна характеристика виправної установи, під час візиту якої були взяті інтерв`ю з особами, які відбувають покарання, та зазначені умови тримання засуджених, що в даному випадку відноситься до вийнятків, перелічених у ч.3 ст. 308 ЦК України, що є підставою для розповсюдження фото без дозволу фізичної особи, а саме вказане викликано необхідністю захисту інтересів інших осіб, які відбувають покарання у виправній установі. Сам факт зйомки було здійснено при виконанні громадських обов`язків, тобто громадському контролю. Отже, суд зазначає про відсутність належних та допустимих доказів, на підставі яких можливо було б встановити, що між відповідачем та позивачем виникли будь-які правовідносини, та відповідно, заподіяння громадською організацією в особі його координатора моральної шкоди позивачу. Таким чином, суд приходить до висновку, що сам факт фотографування умов відбування покарань засудженими не свідчать про порушення права на особисте життя позивача, шляхом зняття його на фото, та позивачем не доведено факт опублікування вказаного матеріалу у мережі Інтернет саме відповідачем, оскільки останній є лише одним з авторів статті. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі за наведених вище підстав. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed