Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

[PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , третя особа Лисичанський відділ державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 23 жовтня 2018 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 869 та видано свідоцтво про шлюб. 19 жовтня 2022 року рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі № 182/8573/21 шлюб було розірвано. За час перебування у шлюбі, у сторін народилася спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу син залишився проживати з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Після припинення відносин, відповідач перестав турбуватись про утримання спільної дитини. 19 березня 2021 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області видано судовий наказ по справі № 182/600/21 щодо стягнення аліментів на утримання дитини. Так, відповідно до судового наказу від 19 березня 2021 року, з [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 29 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити та виховувати сина, а також виконувати всі інші обов`язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання спільної дитини сторін.\~ \~При цьому, утримання дитини, надання їй матеріальної допомоги є природним обов`язком батьків, що випливає звичайно зі змісту положення\~ст.180 Сімейного кодексу України, яке зобов`язує батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. 23 червня 2021 року старшим державним виконавцем Лисичанського відділу державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) було відкрито виконавче провадження № 65876927 щодо стягнення з [PERSON] , [INFO] , аліментів на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] . Відповідач частково ухиляється від виконання судового наказу № 182/600/21 від 19 березня 2021 року, виданого Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області. Через неналежне виконання свого обов`язку на утримання дитини, у відповідача, відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, складеного державним виконавцем Лисичанського відділу державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), утворилась заборгованість зі сплати аліментів за період з 29 березня 2021 року по 31 травня 2023 року. У відповідності до розрахунку про заборгованість по сплаті аліментів станом на 01 червня 2023 року, за [PERSON] наявна заборгованість по аліментам, яка складає 22\~232 грн. 00 коп., яку представник позивача й просить стягнути з відповідача на користь позивачки. Крім цього, представником заявлено вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 2 500 грн. 00 коп. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2023 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до\~ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.29-30). Відповідно до ч.1\~ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.\~ Відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином, однак, своїм правом на подання відзиву не скористався, будь-які заяви на адресу суду від нього не надходили. Крім того, відповідач повідомлявся про розгляд справи судом на офіційному сайті «Судової влади» (а.с.31). Згідно ч.8\~\~ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на ці обставини, суд керується\~\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, яка, згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені\~ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п.1 ст.6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п.52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п.40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Суддя, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до наступного. Як встановлено судом, 23 жовтня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області зроблено відповідний актовий запис № 869. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2022 року шлюб було розірвано (а.с.9-10). За час перебування у шлюбі, у сторін народилася спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] (а.с.11). 19 березня 2021 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області видано судовий наказ по справі № 182/600/21 щодо стягнення аліментів на утримання дитини. Так, відповідно до судового наказу від 19 березня 2021 року, з [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 29 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.13). Постановою державного виконавця Лисичанського відділу державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) 23 червня 2021 року було відкрито виконавче провадження № 65876927 (а.с.14). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач рішення суду належним чином не виконує, оскільки, у відповідності до розрахунку про заборгованість по сплаті аліментів, станом на 01 червня 2023 року, за [PERSON] наявна заборгованість по аліментам, яка складає 22\~232 грн. 00 коп. (а.с.15). Згідно ч.ч.1, 2, 3\~ст.195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилось їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8\~ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , в обґрунтування своїх вимог щодо стягнення пені, долучив розрахунок, складений на підставі довідки про заборгованість зі сплати аліментів, у відповідності до якого розмір пені становить 50\~051 грн. 27 коп. (а.с.16).\~ Згідно\~ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.\~ Тобто, в даному випадку, приписами ч.1\~ ст.196 СК України\~ встановлено, що максимальний розмір пені обмежується 100 % розміру заборгованості зі сплати аліментів. Відтак, сума пені за прострочення сплати аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з урахуванням приписів ч.1\~\~ст.196 СК України\~обмежується розміром заборгованості зі сплати аліментів та становить суму за період з 29 січня 2021 року по 01 червня 2023 року в розмірі 22\~232 грн. 00 коп. Враховуючи вищевикладене та інтереси дитини, з огляду на те, що батько виконує свій обов`язок по утриманню дитини неналежним чином, аліменти сплачує не в повному обсязі, внаслідок чого дитина не отримує встановленого матеріального забезпечення з боку відповідача, тому суддя приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки суму в розмірі 22\~232 грн. 00 коп., що, в даному випадку, відповідає вимогам чинного законодавства.\~ Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо стягнення судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1, 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3\~статті 134\~ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до позову було договір про надання правничої (правової) допомоги № 112/2023 від 27 червня 2023 року, укладеного між позивачем та адвокатським об?єднанням «ЛЕГАЛ ПАРТНЕРС ЮКРЕЙН» в особі керуючого партнера Шашликова Д.Г., акт про надання правової допомоги від 28 червня 2023 року. Згідно з вказаним актом про надання правової допомоги, до складу послуг входить: підготовка позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, розмір якої становить 2 500 грн. 00 коп. (а.с.17-23). Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 2 500 грн. 00 коп., які складаються з витрат на правничу допомогу. Згідно ч.1\~ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 073 грн. 60 коп.

Outcome: approved