Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи позов по тим підставам, що 14 червня\~2013\~року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . 19.07.2021\~року відповідач звернулася до Ірпінського міського суду Київської області з позовною заявою про розірвання шлюбу, укладеного з позивачем, справа № 367/5315/21. За період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства сторони, як подружжя, за спільні кошти придбали квартиру, загальною площею 25,9 кв.м, житловою площею 15,7 кв.м., яка розташована в [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру оформлено на відповідача [PERSON] . Згідно звіту про проведення незалежної оцінки нерухомого майна від 17.08.2021 ринкова вартість об`єкта становить 431900,00 грн., вартість частини квартири становить 215950,00 грн. Домовленості щодо способу поділу даного майна між сторонами не досягнуто, та враховуючи, що спірне майно було придбане під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі на ім`я відповідача, таким чином, позивач вважає його спільним сумісним майном подружжя, а тому просить суд визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та\~ [PERSON] квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 686611332109. В порядку розподілу спільного майна подружжя: Визнати за [PERSON] право власності на: частину квартири, загальною площею 25,9 кв.м., житловою площею 15,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 686611332109. Визнати за [PERSON] право власності на: частину квартири, загальною площею 25,9 кв.м., житловою площею 15,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 686611332109. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 2613,50 грн. До суду звернулась [PERSON] із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, який обґрунтовує тим, що сторони 14.06.2013 зареєстрували шлюб. У шлюбі народилась дитина. У даній справі позивач просить розділити спільне майно подружжя і визнати за ним право власності на частини квартири, загальною площею 25,9 кв.м, що знаходиться по [ADDRESS] та належить на праві приватної власності [PERSON] . Зазначає, що в той же час, позивач свідомо приховує той факт, що за час перебування у шлюбі, 26.06.2018 року сторонами було придбано автомобіль FORD FUSION,\~2007\~р.в., об?єм двигуна 1399\~см, який було зареєстровано на позивача. 22.04.2021року, розуміючи, що відповідач має на меті розлучення з [PERSON] , перереєстрував вказаний транспортний засіб на іншого власника. У відповідь на адвокатський запит від 19.07.2021 року, отримано відповідь від Регіонального сервісного центру ГСЦ в Херсонській області, про відчуження автомобіля, який придбано Позивачем та Відповідачем у шлюбі на користь іншої особи. Цими діями позивач, не надаючи допомоги у вихованні та утриманні дитини, фактично позбавив дитину та свою дружину права на користування та розпорядження спільним сумісним майном подружжя. Вказує про те, що автомобіль FORD FUSION,\~2007\~р.в., який було придбано подружжям під час шлюбу, і надалі перебуває в користуванні позивача, що свідчить про відчуження автомобіля на родича або близького знайомого позивача. Таким чином, [PERSON] вважає, що їй та Позивачу належало по 1/2 частини кожному автомобіля, якій є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Автомобіль, яким позивач розпорядився на власний розсуд без згоди дружини, придбаний під час шлюбу сторін, тобто є спільною сумісною власністю подружки, а тому [PERSON] має право на отримання грошової компенсації вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу. Враховуючи викладене, просить суд\~стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості частини автомобіля FORD FUSION,\~2007\~р.в., об?єм двигуна\~1399\~см, державний номер [NUMBER] , а саме: 74 062,50 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , витрати, пов?язані зі сплатою судового збору 908,00 грн., а також витрати на правову допомогу \~5000,00 грн. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. До суду\~від представника\~позивача \~адвоката Котар\~С.В.\~надходили пояснення\~щодо зустрічної\~ позовної\~заяви,\~в яких\~зазначає про\~те,\~що дійсно\~23.06.2018\~за спільні\~кошти подружжям\~було придбано\~транспортний засіб автомобіль FORD FUSION,\~2007\~р.в., який був зареєстрований на ім`я [PERSON] [PERSON] , перебуваючи в шлюбі з [PERSON] 24.04.2021 вище зазначений автомобіль за спільною згодою продали, що підтверджується договором купівлі-продажу №6545/2021/2545542 за 128000,00 грн. В нагальному порядку треба було провести лікування [PERSON] , грошей в родині не було, тому було прийнято спільне рішення про продаж автомобіля, який майже не використовувався і був тягарем для родини. В подальшому 12.05.021 [PERSON] було проведено оперативне втручання лікування варикозної хвороби, що підтверджується копією акта про надання медичних послуг, решта коштів пішли на потреби сім`ї. І лише 19.07.2021 [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Таким чином, вказує про те, що даний автомобіль було реалізовано за спільним рішенням в період шлюбних відносин та в інтересах сім`ї. Просить зустрічний позов залишити без задоволення. Ухвалою суду від 17.09.2021 по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до підготовчого судового розгляду. Ухвалою суду від 20.06.2022 по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та представник позивача за первісним позовом просили первісний позов задовольнити, в задоволенні зустрічного позову відмовити. В судове засіданні відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним позовом не з`явилась, до суду від [PERSON] надійшла заява, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутність. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, вислухавши думку сторони позивача по справі, виходив з наступного. Відповідно до ч. 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.3 статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В ч.1 статті 5 ЦПК України, зазначено про те, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. У відповідності з ч. 1ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч. 1ст. 76 ЦПК України). Частиною 2 ст.\~78\~ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що 14 червня\~2013\~року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1152, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] \~від 14.06.2013\~року. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ірпінського міського суду Київської області по справі № 367/5315/21 розірвано шлюб\~між[PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 14 червня 2013 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1152. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 23.07.2015 за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру загальною площею 25,9 кв.м, житловою площею 15,7 кв.м., яка розташована в [ADDRESS] . Підставою реєстрації права власності є договір купівлі-продажу, серія та номер: 988, виданий 23.07.2015, видавник: приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Макарчук Г.І. Вказане стверджується також витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №41112745 від 23.07.2015. Згідно звіту про проведення незалежної оцінки нерухомого майна від 17.08.2021 ринкова вартість об`єкта квартири загальною площею 25,9 кв.м, житловою площею 15,7 кв.м., яка розташована в [ADDRESS] , становить 431900,00 грн. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як роз`яснено в пунктах 23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК України, частина третя\~статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої\~статті 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Частиною 1\~статті 57 СК України\~встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Згідно із правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду від 22.01.2020 у справі №771/2302/18 «статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Зазначені вище норми закону, а також встановлені судом факти, насамперед, проживання сторін по справі у зареєстрованому шлюбі та введені спільного сімейного бюджету в період купівлі об`єкту нерухомості, свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження №14-325цс18). З огляду на викладені обставини, враховуючи, що спірне нерухоме майно придбане подружжям під час перебування у шлюбі, відповідачем за первісним позовом не надано доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог і наявність підстав\~для поділу майна подружжя. Щодо вимог за зустрічним позовом, суд приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки позивачем за зустрічним позовом не надано доказів того, що кошти, отримані від реалізації спірного автомобіля були витрачені не в інтересах сім`ї чи доказів на підтвердження необізнаності [PERSON] про продаж даного автомобіля. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір суд покладає на відповідача.

Outcome: approved