Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-02 00:00:00

В Московський районний суд м. Харкова звернулася з заявою КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», в особі медичного директора Сніжко О.О., про примусову госпіталізацію стосовно [PERSON] у психіатричний стаціонар. В обґрунтування заяви посилається на те, що 01.11.2023 об 12.10 годині до КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» був госпіталізований [PERSON] з тяжким психічним розладом. Направлення на госпіталізацію було видане БШМД №104 лікарем-психіатром Клименко, який після особистого огляду [PERSON] зробив висновок про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження або лікування у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Був оглянутий лікарем-психіатром [PERSON] у приймальному відділенні 01.11.2023 о 12.10 годині, який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації. Згоду на госпіталізацію не надав. У зв`язку з чим госпіталізований у примусовому порядку, як такий, що страждає на тяжкий психічний розлад, небезпечний для себе та оточуючих. 02.11.2023 оглянутий комісією лікарів-психіатрів КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3», яка дійшла висновку, що [PERSON] , [INFO] , страждає на тяжкий психічний розлад у формі шизофренії, параноїчної форми, внаслідок якого представляє безпосередню небезпеку для себе та оточуючих; потребує застосування примусової госпіталізації в психіатричному стаціонарі згідно ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Госпіталізація доцільна. Обстеження та лікування можливі тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу лікар-психіатр Собокар А.В. доводи заяви підтримав з підстав, викладених в ній, і просив суд задовольнити заяву. Прокурор Тищенко П.А. заяву підтримав. [PERSON] , відносно якого ставиться питання про примусову госпіталізацію, проти задоволення заяви заперечував, хворим себе не вважає, заперечує проти лікування. Його представник адвокат Маюрнікова В.Н. в судовому засіданні вважала доводи, викладені в заяві обґрунтованими, не заперечувала відносно задоволення даної заяви. Заінтересована особа батько [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримав. Суд, заслухавши пояснення лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, її представника, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно ч.ч.1, 2 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачає, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг. Цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту, навчання осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійсненні соціального захисту та навчання осіб, які страждають на психічні розлади. За правилами статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров`я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України. Згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «Анатолій Руденко проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. У справі Вінтерверп проти Нідерландів від 24 жовтня 1979 року, ЄСПЛ звернув увагу на три вимоги, що зумовлюють наявність законних підстав для обмеження волі психічнохворої особи. Зокрема, особа повинна реально страждати психічним захворюванням, тобто реальні психічні розлади повинні бути встановлені компетентними органами на основі об`єктивної медичної експертизи; психічні розлади повинні досягти такого рівня, які виправдовують позбавлення волі; дійсність позбавлення волі залежить від наявності такого захворювання, особа може бути позбавлена волі до тих пір, поки є захворювання, що встановлено відповідним висновком. Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу. Судом встановлено,\~що [PERSON] \~госпіталізований 01.11.2023\~до КНП\~ХОР «Обласна\~клінічна психіатрична\~лікарня №3».\~Направлення на\~госпіталізацію видане БШМД №104 лікарем-психіатром Клименко, який після особистого огляду [PERSON] зробив висновок про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження і лікування у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе та оточуючих. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації [PERSON] стали відомості про його поведінку. На підставі\~цих відомостей\~ [PERSON] \~оглянутий лікарем-психіатром [PERSON] у прийомному відділенні 01.11.2023, який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації. 02.11.2023 о 09.00 год [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів КНП ХОР «Обласної клінічної психіатричної лікарні №3» у складі медичного директора Сніжко О.О., завідуючим відділенням Світличної О.В., лікаря-психіатра Собакар А.В. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 02.11.2023 [PERSON] , [INFO] , страждає на тяжкий психічний розладу формі шизофренії, параноїчної форми, внаслідок якого представляє безпосередню небезпеку для себе та оточуючих; потребує застосування примусової госпіталізації в психіатричному стаціонарі згідно ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Інформація про стан здоров`я повідомлена хворому в обмеженому обсязі (згідно ст.26 Закону України «Про психіатричну допомогу». Госпіталізація доцільна. Обстеження та лікування можливі тільки в умовах психіатричного стаціонару. Надані суду пояснення лікаря-психіатра Собакар А.В., зокрема, про те, що [PERSON] був доставлений до психіатричної лікарні 01.11.2023, за результатами огляду встановлено, що він страждає на вищевказаний тяжкий психічний розлад, на даний час внаслідок свого психічного стану він є небезпечним для себе та оточуючих, в зв`язку з чим, потребує примусової госпіталізації до психіатричної лікарні для обстеження та лікування, суд також вважає доказами по справі, що підтверджують зазначені в заяві обставини. Враховуючи, що особа виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, суд вважає за необхідне госпіталізувати її в психіатричний заклад в примусовому порядку, оскільки існують підстави, передбачені ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» для її госпіталізації до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди. Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі №2-1/07 (провадження №14-9свц18). Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Відповідно до пункту 1 принципу 15 Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги (затверджені Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 17 грудня 1991 року №46/119) коли особа потребує лікування в психіатричному закладі, необхідно докладати всіх зусиль, щоб уникнути примусової госпіталізації. Відповідно до пункту 1 принципу 16 «Примусова госпіталізація» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги, будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу як пацієнт в примусовому порядку або вже була госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку можуть утримувати як пацієнта в психіатричному закладі в примусовому порядку, тоді і лише тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, що працює в області психіатрії, встановить відповідно до принципу 4 (діагноз про те, що особа страждає на психічне захворювання, встановлюється відповідно до міжнародних визнаних медичних стандартів), що дана особа страждає на психічне захворювання, і визначить: а) що внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам; або b) що в разі особа, чи є психічне захворювання є важким, а розумові здібності - ослабленими, відмова від госпіталізації або утримання даної особи в психіатричному закладі може привести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути проведено за умови госпіталізації до психіатричного закладу у відповідності до принципу найменш обмежувальної альтернативи. У випадку, зазначеному в підпункті b), необхідно, по можливості, проконсультуватися з другим таким фахівцем, що працює в області психіатрії. У разі проведення такої консультації госпіталізація до психіатричного закладу або утримання в ньому у примусовому порядку можуть мати місце лише за згодою другого фахівця, який працює в області психіатрії. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, однак п. «е» цієї статті передбачає законне затримання психічнохворих, зокрема для надання необхідної їм допомоги. Суд, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] , хворіє на тяжкий психічний розлад і наразі внаслідок свого психічного стану він є небезпечним для себе та оточуючих, приходить до висновку, що ця заява обґрунтована та підлягає задоволенню.

Outcome: approved