Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, просить встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме належність їй свідоцтва про право власності на будинок, видане на ім`я [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог заявник зазначила, що вона є власником 1/2 частини житлового будинку та приналежних господарських будівель та споруд, які розміщені на земельній ділянці в [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності, видане 26.03.1993 року державним нотаріусом Червоноармійської державної нотаріальної контори. Однак, у зазначеному документі її ім`я вказано " [PERSON] ", у той час як відповідно до документів, що посвідчують особу, її ім`я « [PERSON] ». Через допущену помилку в написанні імені заявника, вона позбавлена можливості користуватися та розпоряджатися своїм майном. Тому заявник звернулася до суду та просить встановити факт належності їй правовстановлюючого документу. Ухвалою суду від 05 вересня 2023 заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Недоліки, вказані в ухвалі суду від 05 вересня 2023 року позивачем усунуто. 14 вересня 2023 року ухвалою суду прийнято заяву, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Заявник [PERSON] , належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги підтримала. Представник заінтересованої особи Радивилівської міської ради, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності. На підставі ч.2\~ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 26.03.1993 року державним нотаріусом Червоноармійської державної нотаріальної контори належить 1/2 частина житлового будинку та приналежним до нього господарських будівель та споруд, який знаходиться в [ADDRESS] . (а.с.8). Вказане свідоцтво про право власності видане на ім`я [PERSON] . Відповідно до наданої заявником копії паспорту серії [NUMBER] , виданого 04 січня 1998 року Радивилівським РВ УМВС України в Рівненській області, ім`я заявника [PERSON] . (а.с.4-5) Відповідно до копії свідоцтва про народження, заявниця іменується [PERSON] , [INFO] (а.с.20). В той час, в свідоцтві про шлюб, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] , уклали 18 вересня 1976 року шлюб, ім`я заявника вказано [PERSON] . (а.с.21) Згідно постанови Верховної Ради України №195 від 03.03.1993 року м.Червоноармійськ перейменовано на м.Радивилів та Червоноармійський район перейменовано в Радивилівський район. (а.с.30) Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо права власності на домоволодіння [ADDRESS] відсутні. (а.с.31) Завідувачем Радивилівської районної державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] в посвідченні договору дарування житлового будинку, в зв`язку з розбіжностями в написанні імені власника майна. (а.с.17) Правилами ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої\~статті 293 ЦПК України\~окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частинами третьою, четвертою, шостої\~статті 294 ЦПК України\~передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Пунктом 5 частини другої\~статті 293 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Правовстановлюючий документ - документ, який підтверджує права особи, зокрема, права власності на майно (державний акт на право власності на земельну ділянку, договір дарування, договір купівлі-продажу, свідоцтво на право власності тощо). Суд може встановлювати також факти належності особі інших правовстановлюючих документів, наприклад: архівної довідки про трудову діяльність на підприємстві та розмір оплати праці, довідки про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, трудової книжки, заповіту, страхового свідоцтва, ощадної книжки тощо. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст.256ЦПКгромадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Згідно до п.1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року\~в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У відповідності до п.12\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року,\~при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6\~ст.273 ЦПК\~факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Оцінивши належним чином вищевказані, зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що на підставі таких підтверджено факт належності заявнику [PERSON] правовстановлюючого документа - свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 26.03.1993 року державним нотаріусом Червоноармійської державної нотаріальної контори, на ім`я [PERSON] . При таких обставинах суд вважає, що встановлення даного юридичного факту не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси осіб та має для заявника юридичне значення, а тому підстав для відмови у задоволенні заяви, судом не встановлено. Встановлення факту належності [PERSON] свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 26.03.1993 року державним нотаріусом Червоноармійської державної нотаріальної контори, породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення майнових прав заявника; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Заявник наразі не має іншої можливості одержати чи внести виправлення в документ, який посвідчує факт належності йому нерухомого майна (житлового будинку). При прийнятті рішення відповідно до\~ст.212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Конституцією України\~в статті 41 гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності визнано непорушним. Аналіз наданих заявником доказів беззаперечно свідчить про те, що при оформленні права власності на 1/2 житлового будинку на [PERSON] , було допущено помилку в написанні імені власника. Тому, суд вважає вимоги заявника щодо встановлення факту належності їй правовстановлюючого документу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved