Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

В липня 2023 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між позивачем та відповідачем 22.09.2006 року був зареєстрований шлюб у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва, про що зроблений актовий запис за № 1577. За час шлюбу в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Життя не склалося і з 2021 року позивач та відповідач проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Рішенням деснянського районного суду м. Києва від 21.06.2022 шлюб між ними розірвано. Діти з 2021 постійно проживають з батьком (позивачем), відповідач дітьми не цікавиться, не бачиться з ними, не спілкується взагалі, не вітає зі святами, не утримує дітей матеріально, не забезпечує; жодної участі у вихованні дітей не бере, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не займається та не цікавиться їх навчанням; за час навчання дітей в навчальних закладах, не була, батьківських зборах не відвідувала, навчанням та досягненнями дітей не цікавилась. Повністю самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. За такий значний проміжок часу та за відсутності спілкування, діти не бажають підтримувати зв`язок з матір`ю. При тому, позивач ніколи не створював жодних перешкод в їх спілкуванні. Починаючи з 2017 року відповідачка почала щоденно зловживати алкогольними напоями. Позивач докладав усіх зусиль для її лікування, однак його зусилля виявилися марними, відповідачка і надалі вибирала алкоголь а не дітей та сім`ю. Вказане в результаті призвело до розпаду сім`ї, розірвання будь-яких зв`язків між матір`ю та дітьми, напів бродяжницького та антисоціального способу життя відповідачки. Діти соромляться матір навіть якщо зустрінуть десь випадково, через її спосіб життя, поведінку та знаходження постійно в стані алкогольного сп`яніння, що негативно впливає на психологічний стан дітей. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дітей. В той же час, відповідач, неодноразово реалізувала свої права в шкоду життю та здоров`ю дітей. Вказане свідчить про незрілість відповідачки у питаннях та вчинках щодо виховання та догляду за дітьми, а також свідоме завдання шкоди психологічному здоров`ю дітей. Позивач доклав всіх зусиль для виховання в дітей сімейних цінностей, підтримує стосунки з сім`єю відповідачки. Зокрема як сам позивач, так і діти постійно спілкуються з бабусею, мамою відповідачки, їздять одне до одного в гості, проводять разом час та свята, що виховує в дітей також повагу до старшого покоління. За адресою проживання з батьком, діти, гарно себе почувають, повноцінно харчуються, відповідно до рекомендацій лікарів та віку, обслуговуються лікарями, відповідно до укладених з ними декларацій позивачем. Діти забезпечені усім необхідним, для їх віку, мають речі необхідні для гармонійного життя та розвитку; батько достатньо часу та уваги приділяє дітям, опікується їх здоров`ям, забезпеченням, розвитком, вихованням; діти мають тісний емоційний та психологічних зв`язок з батьком; діти знаходяться в психологічно здоровій атмосфері любові, доброзичливості та поваги. Ухвалою від 12.07.2023 року відкрито провадження у вказаній справі, визначено проводити розгляд справи в загальному позовному провадженні з викликом сторін в судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причин не явки суду не повідомив. Відповідач будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи в судові засідання жодного разу не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи: Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився. Надав суду лист, відповідно до якого просив слухати справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем 22.09.2006 року був зареєстрований шлюб у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва, про що зроблений актовий запис за № 1577. За час шлюбу в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Життя не склалося і з 2021 року позивач та відповідач проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21.06.2022 шлюб між ними розірвано. Діти з 2021 постійно проживають з батьком (позивачем), відповідач дітьми не цікавиться, не бачиться з ними, не спілкується взагалі, не вітає зі святами, не утримує дітей матеріально, не забезпечує; жодної участі у вихованні дітей не бере, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не займається та не цікавиться їх навчанням; за час навчання дітей в навчальних закладах, не була, батьківських зборах не відвідувала, навчанням та досягненнями дітей не цікавилась. Повністю самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до положень п. п. 2, 3 ст. 150 СК України, які кореспондуються з положеннями абз. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. П. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позивачем у такій справі, згідно ст. 165 СК України та абз. 1 п. 18постанови пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», може бути один з батьків. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав від 06.09.2023 року за №102/03/38, мати дітей свідомо нехтує своїми обов`язками, ухиляється від виховання доняк, не проявляє щодо них материнської турботи, не цікавиться їхніми життями та здоров`ям, не утримує матеріально. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації одноголосним рішенням було рекомендовано органу опіки та піклування надати висновок до Деснянського районного суду м. Києва про доцільність позбавлення батьківських прав матері, [PERSON] стосовно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 165 СК України право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інших заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав" від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Всупереч закону та моральним засадам суспільства відповідач жодного з покладеного законом на батька обов`язків не виконує, він належним чином не піклується про дитину, не спілкується з ним, не проявляє до нього батьківської турботи, не цікавиться його долею, не відвідує, не турбується про фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на виховання, тобто останній у цілому ігнорує факт споріднення з дитиною. Оскільки вказані факти як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідача та свідомим нехтуванням батьківськими обов`язками, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її малолітніх доньок, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини, відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішення суду. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи убачається, що [PERSON] є особою працездатного віку. Відомостей про незадовільний стан її здоров`я відповідачем суду не надано. Крім того, відповідачем не наведено доказів на підтвердження того, що у неї є інші діти, окрім малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також не надано доказів на підтвердження того, що на її утриманні перебувають непрацездатні особи. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/2 частини від усіх видів її доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 10.07.2023 року і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до норми ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1073,60 грн. та присуджує з відповідача судовий збір у сумі 1073,60 грн. в дохід держави. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст.19, 150, 164, 165, 166, 180, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», п. п. 15, 16, 18 постанови пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та,

Outcome: approved