Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

04.12.2020 року [PERSON] , через свого представника [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи Другої вінницької державної нотаріальної контори про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на майно. В результаті автоматизованого розподілу справ розгляд зазначеної справи було призначено головуючому судді Луценко Л.В. Ухвалою суду від 11.12.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано термін для усунення недоліків. У свою чергу, 04.01.2021 року від представника позивачки [PERSON] надійшла до суду позовна заява [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи Другої вінницької державної нотаріальної контори про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на майно (у новій редакції). Позовні вимоги були мотивовані тим, що з початку липня 2013 року позивачка проживала разом з [PERSON] однією сім`єю, як жінка та чоловік, без реєстрації шлюбу. При цьому, до серпня 2016 року вони проживали за адресою: [ADDRESS] , пізніше, а саме з серпня 2016 року по 10.03.2019 року подружжя проживало в [ADDRESS] . Весь цей час вони відкрито проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка, вели спільне господарство. Спільне дітей у них не було, однак, позивачка має дорослого сина від першого шлюбу, який постійно з ними проживав. [PERSON] виховував його як свого сина, піклувався про нього, а син називав його своїм батьком. [PERSON] також мав сина, який проживає в Ізраїлі, однак, вони не спілкувалися багато років. Подружжя мало спільний бюджет, спільно користувалися та розпоряджалися коштами. Позивачка зазначила, що бюджет складався майже повністю із її коштів, а також із заощаджень, оскільки доходи [PERSON] були протягом цього часу мінімальні бо він не працював. Подружжя було пов`язане взаємними правами та обов`язками. Спільно планували та проводили відпочинок, святкували разом всі приємні події та пам`ятні дати. Пожружжя не приховували свої фактичні шлюбні відносини від родичів, колег по роботі та друзів. Між ними існував тісний емоційний зв`язок, вони вважали себе сім`єю. Крім того, протягом періоду спільного проживання подружжям було придбано майно, а саме: автомобіль марки Honda, моделі CR-V, VIN [NUMBER] , 2006 року випуску, червоного кольору, гараж № [NUMBER] в Товаристві власників гаражів № [NUMBER] по [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] . При цьому все майно було зареєстровано на [PERSON] , однак кошти на їх придбання були позивачки. З 1990 по 2019 роки доходи [PERSON] становили близько 52\~082,00 грн. Коштів на купівлю квартири у нього не було, офіційно він працював тільки 2012-2013 роки, та у 2018 році. Разом з тим, матеріальне становище позивачки дозволяло придбати квартиру, вона постійно працювала, здебільшого у банківських установах, добре заробляла, мала заощадження. Позивачка зазначила, що придбанням майна займалася вона сама, і в подальшому [PERSON] мав переоформити майно на неї. [INFO] [PERSON] помер. При цьому, після його смерті, його мати [PERSON] - відповідач по справі вимагає виселення позивачки з квартири. Вона не визнає позивачку власником квартири і дружиною свого сина. Позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, як дружини померлого, однак нотаріусом було роз`яснено, що вирішити питання щодо спадкування нею майна придбаного під час спільного проживання із спадкодавцем можна тільки в судовому порядку. Крім того, позивачка зазначила, що їй було відомо, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі, однак у 2010 році його шлюб був розірваний, тому вони планували одружитися. Однак, після смерті [PERSON] позивачці стало відомо, що ніби то у Ізраїлі проживає дружина [PERSON] і їх шлюб не розірваний. Нажаль, між Україною та Ізраїлем відсутні міжнародні договори про правову допомогу в цивільних та сімейних справах, які надають можливість громадянам звертатися через органи держави до органів іншої держави за отриманням документів. Тому, позивача офіційно звернулася до бюро приватних розслідувань у Державі Ізраїль за отриманням інформації щодо сімейного стану [PERSON] . Отримані документи підтвердили той факт, що останній був розлучений з [PERSON] . Позивачка має законний інтерес, як жінка, яка проживала з чоловічок однією сім`єю без реєстрації шлюбу, і як власник майна, який полягає в тому, щоб правовідносини, які мають місце між нею та відповідачем [PERSON] , відповідали вимогам чинного законодавства. Враховуючи вищевикладене, позивачка просила суд встанвити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживала з [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , як чоловік та жінка однією сім`єю, без реєстрації шлюбу з 01.07.2013 року по 10.03.2019 року. Визнати за [PERSON] , право власності на автомобіль марки Honda, моделі CR-V, VIN [NUMBER] , 2006 року випуску, червоного кольору. Визнати за [PERSON] право власності на цілий цегляний гараж за № [NUMBER] в ТВГ [ADDRESS] , площею 18,2 кв.м., з підвалом площею 19,5 кв.м. Визнати за [PERSON] , право власності на цілу двокімнатну квартиру за [ADDRESS] , загальною площею 71,7 кв.м., житловою площую 34,4 кв.м. Стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 11.07.2021 року під головуванням судді Луценко Л.В. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовочого судового засідання. 22.02.2021 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник зазначив, що відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнає у повному обсязі з наступних підстав. Вказав, що позивачка свідомо вводить суд в оману з метою незаконного заволодіння чужим майном. Зазначив, що дійсно [INFO] у [PERSON] з чоловіком [PERSON] народився син [PERSON] [INFO] син одружився з [PERSON] . В 1994-1995 роках син з родиною виїхав проживати в Ізраїль. Згодом в Ізраїль виїхала відповідачка з чоловіком. Вся родина планувала залишитися проживати в Ізраїлі, тому продали все майно в Україні. Згодом усі вони отримали громадянство Ізраїлю. З часом вони відмітили, що в Україні покращилася політична та економічна ситуація та вирішили в подальшому повернутися в України. З цією метою вони в 2010 році придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] . За спільним рішенням першим в Україну повернувся [PERSON] у 2012 році. Оскільки квартира була під орендою, [PERSON] оселився в тітки де проживав у період з 2012 року по 2014 роки. У цей час працював неофіційно на фірмі з виготовлення пластикових вікон та дверей. З 2014 року [PERSON] проживав у їхній спільній квартирі по [ADDRESS] . В травні 2016 році помер чоловік відповідачки [PERSON] , тому вона повернулася проживати у м.Вінницю. Оскільки вона планувала проживати в квартирі [ADDRESS] , вона вирішила зробити сину подарунок та придбати нову квартиру. 05.08.2021 року вони придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] . Однак, [INFO] син [PERSON] помер. В подальшому відповідачка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті сина. Як стало відомо, спадкова справа вже була відкрита за звернення позивачки [PERSON] , яка претендувала на все майно, яке залишилося після смерті її сина. Позивачка самовільно захопила все майно, гроші, ювелірні вироби, які належили відповідачці та її померлому сину та оселилася в квартирі по [ADDRESS] та не впускає відповідачку у це приміщення. Недобросовісно використовуючи своє право на звернення до суду, зловживаючи процесуальними правами, позивачка постійно створює завідомо безпідставні позови, чим затягує видачу відповідачці Свідоцтва про право на спадщину за законом. Крім того, відповідачка зазначає, що її син [PERSON] перебув у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] до моменту його смерті, а твердження позивачка про те, що [PERSON] розірвав шлюб не підтвердженні будь-якими належними та допустими доказами. Також, твердження позивачка про те, що все майно було придбано виключно за її особисті кошти також не відповідає дійсності, оскільки перебуваючи в Ізраїлі вся сім`я [PERSON] працювала та мала гарний достаток. Через знайомих вони передавали кошти в Україну, де придбавалося майно. Таким чином, майно на яке претендує позивачка було придбано за кошти родини [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У свою чергу, 16.03.2021 року позивачка подала до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог та залучення співвідповідача. Ухвалою суду під головуванням судді Луценко Л.В. від 16.03.2021 у прийнятті заяви позивачки [PERSON] про збільшення розміру позовних вимог та залучення співвідповідача - відмовлено та повернуто позивачці. 18.02.2021 року [PERSON] , через свого представника [PERSON] , подала до суду зустрічну позовну заяву про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. Ухвалою суду під головуванням судді Луценко Л.В. від 16.03.2021 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Другої вінницької державної нотаріальної контори про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. 22.03.2021 року позивачка [PERSON] подала заяву про відвід головуючої судді Луценко Л.В. Ухвалою суду під головуванням судді Луценко Л.В. від 23.03.2021 року заяву про відвід судді передано до канцелярію суду для визначення іншого судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, в порядку ч.1 ст. 33 ЦПК України. Ухвалою суду під головуванням судді Антонюва В.В. в задоволенні заяви [PERSON] про відвід головуючого судді Луценко Л.В. у цивільній справі №127/27323/20 відмовлено. 05.04.2021 року від позивачки [PERSON] надійшла заява про заміну відповідача з [PERSON] на [PERSON] . Крім того, суду подано позовну заяву у новій редакції. Ухвалою суду під головуванням судді Луценко Л.В. від 13.04.2021 року замінено первісного відповідача [PERSON] належним відповідачем [PERSON] . Ухвалою суду під головуванням судді Луценко Л.В. від 09.06.2021 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду. Протокольною ухвалою суду залучено до участі у справі [PERSON] у якості третьої особи. Ухвалою суду від 19.10.2021 року у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] про забезпечення доказів шляхом їх витребування відмовлено. 21.02.2022 року представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про відвід судді Луценко Л.В. Ухвалою суду під головуванням судді Луценко Л.В. від 22.02.2022 року залишено без розгляду заяву представника позивача [PERSON] про відвід судді Луценко Л.В. Відповідно до наказу в.о. голови Вінницького міського суду Вінницької області від 22.08.2022 року №58-к, [PERSON] виключено зі штату Вінницького міського суду Вінницької області - 14.08.2022 року, у зв`язку зі смертю судді. У свою чергу, 01.09.2022 року керівником апарату суду Цибком О.В. видано Розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ. В результаті автоматизованого розподілу, розгляд зазначеної справи призначено головуючому судді Бойко В.М. Ухвалою суду від 02.09.2022 року цивільну справу прийнято до провадження суддею Бойко В.М. Розгляд справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження без призначення підготовчого засідання. Ухвалою суду від 15.11.2022 року клопотання представника позивачки [PERSON] задоволено. Вирішено звернутися до компетентного суду Держави Ізраїль з судовим дорученням про надання правової допомоги. Провадження по справі було зупинено. Постановою Вінницького апеляційного суду від 26.01.2023 року апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15.11.2022 року задоволено. Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15.11.2022 року в частині зупинення провадження у справі скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. 10.03.2023 року представник відповідача та третьої особи [PERSON] подав заяву про відвід судді. Ухвалою суду від 14.03.2023 року в задоволенні заяви представника відповідача та третьої особи [PERSON] відмовлено. 25.07.2023 року на адресу суду повернулися матеріали судового доручення без виконання. В судовому засіданні представнику позивача було роз`яснено його право на повторне звернення з даним клопотанням після дослідження доказів по справі, представник позивача вказаним правом не скористався, оскільки після закінчення дослідження доказів, вказав, що додаткових заяв та клопотань немає, після чого суд перейшов до судових дебатів. У подальшому представник позивача [PERSON] у судових дебатах повідомив, що бажає повторно заявити клопотання про направлення судового доручення на виконання в Державу Ізраїль. Суд відмовив у задоволенні даного клопотання, оскільки воно було подано з пропущенням строків подання такого клопотання в судових дебатах. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги викладені у позовній заяві підтримали у повному обсязі, просили суд задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] та третьої особи [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Зазначив, що позов поданий до неналежнго відповідача, тому не підлягає до задоволення. Представник Другої вінницької державної нотаріальної контори в судове засіданні не з`явився, на адресу суду надішла заява про проведення розгляду справи у їх відсутність. Вислухавши учасників судового процесу та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. По справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] зазначила, що вона проживала разом з [PERSON] , як одна сім`я, у м.Вінниці за різними адресами у період з 01.07.2013 року по день його смерті [INFO] . На підтвердження вказаного надала докази. Відповідно до Акту від 26.06.2019 року за адресою: [ADDRESS] з осені 2013 року по осінь 2016 року проживали фактично без реєстрації однією сім`єю [PERSON] [PERSON] та [PERSON] (1, а.с.23). Вказане також підтверджується Довідкою від 26.06.2019 року, відповідно до якої [PERSON] зарестрована за адресою: [ADDRESS] і з нею проживали, вели спільне господарство однією сім`єю з осені 2013 року по осінь 2016 року [PERSON] , [PERSON] . В теперішній час [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за вище вказаною адресою не проживають (т.1, а.с.23). Також, відповідно до Акту від 01.04.2019 року за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] проживали у вказаному житлі однією сім`єю з серпня 2016 року по [INFO] . На момент обстеження за вказаною адресою проживають без реєстрації [PERSON] та [PERSON] (т.1, а.с.23,зворот). Згідно Довідки від 24.04.2019 року виданої ОСББ «Зодчих-40» за адресою: [ADDRESS] проживали [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю з серпня 2016 року до [INFO] (т.1, а.с.23 зворот). На аркушах справи №47-142 тому №1 знаходяться спільні фото [PERSON] та [PERSON] у різні періоди часу та при різних обставинх (стягування свят, відпочинок на морі, за кордоном). На противагу цьому, третя особа [PERSON] вказала, що її син [PERSON] не проживав постійно з [PERSON] , відносин між ними як чоловіка та дружини не існувало. Крім того, він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] 30.11.1991 року, у Відділі державної реєстрції актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про складено актовий запис №3403 (т.1, а.с.187-188). Згідно Листа №446-21.21-35 від 23.02.2021 року Вінницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного Центрально-міжрегіонального управління юстиції (м.Хмельницький), в актовому записі про шлюб №3403 від 30.11.1991 року складений Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) на [PERSON] та [PERSON] , відмітка про розірвання шлюбу відсутня (т.2, а.с.161). Також, відповідно до Листа [PERSON] , 1939 року народження, яка проживає за адресою: [ADDRESS] засвідчила, що [PERSON] дійсно проживав у неї з 2012 року по 2014 роки і працював в районі Тяжилова, де виготовляли пластикові вікна і двері (т.1, а.с.175). В судовому засіданні були допитані свідки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що є подругою [PERSON] , знайома з нею з 2013 року, тоді і познайомилася з [PERSON] [PERSON] та [PERSON] були разом з 2013 року. Вона вважала їх однією сім`єю, спільно подорожували, проводили вільний час, святкували свята. Їй відомо що спочатку [PERSON] та [PERSON] проживали по [ADDRESS] , та у десь у 2015-2016 році переїхали проживати у свою квартиру, що знаходиться по [ADDRESS] . Хто більше у сім`ї заробляв кошти їй не відомо, однак бюджет був спільний. З матір`ю та батьком [PERSON] вона була знайома. [PERSON] постійно разом з ними святкувала усі події. Зі слів [PERSON] їй відомо, що він був одружений, однак розлучився. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є кумою позивачки [PERSON] , знає її з 2005 року. [PERSON] та [PERSON] були разом з 2013 року. З [PERSON] познайомлася в 2013 році. Відомо, що як сім`я вони спочатку проживали по [ADDRESS] , та в 2016 році придбали квартиру по [ADDRESS] . Усі свята вони святкували завжди разом. Відомо що [PERSON] та [PERSON] мали гараж, автомобіль та квартиру, все купували разом. Стосунки між ними були завжди гарні, як між чоловіком та жінкою, крім того, [PERSON] мала гарні стосунки з матір`ю [PERSON] [PERSON] . Обставини купівлі гаража та автомобіля їй не відомі. Відомо, що квартиру по вул.Зодчих [PERSON] та [PERSON] вони купували разом, де і постійно проживали. Бюджет у них був спільний, вони планували одружитися. Вказала, що [PERSON] завжди більше заробляла коштів ніж [PERSON] . Свідок [PERSON] вказала, що є подругою [PERSON] , знає її з 2005 року. [PERSON] та [PERSON] були разом з 2013 року. З [PERSON] їх познайомила [PERSON] у 2013 році. Разом святкували свята, їздили на відпочинок. З матір`ю [PERSON] [PERSON] вона також знайома, познайомилися на Дні народженні. Між [PERSON] та [PERSON] були гарні стосунки. Вказала, що всі вважали [PERSON] та [PERSON] взірцевою сім`єю, вони любили один одного. Відомо, що автомобіль був зареєстрований за [PERSON] . Про придбання гаража їй нічого не відомо. Квартиру по [ADDRESS] вони купували разом, де і постійно проживали. Свідок [PERSON] в судовому засіданні також вказав, що знає [PERSON] та [PERSON] давно. Вважав їх однією сім`єю. Відомо, що квартиру купувала [PERSON] . Стосунки між ними були гарні, мали спільний бюджет, сімейні проблеми вирішувати разом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що він є братом [PERSON] з [PERSON] познайомився у 2013 році, їх познайомила [PERSON] . [PERSON] завжди вся сім`я допомагала фінансово. Вони з [PERSON] проживали як одна сім`я. Відомо, що [PERSON] постійної роботи не мав, та не відомо чи давав кошти на придбання квартири по [ADDRESS] . Крім того, йому не відомо чи [PERSON] був одружений. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що з [PERSON] познайомилася в 2015 році, з ним товаришував її чоловік. Відомо, що відносини між [PERSON] та [PERSON] були як подружні, вона вважала їх чоловіком та дружиною. Спільно проводила дозвілля, подожували в різні країни. У квартирі по [ADDRESS] свідок була. Відомо, що цю квартиру [PERSON] та [PERSON] купували разом. Бюджет у них був спільний, все ділили повірну. Подробиці придбання автомобіля та гаража їй не відомо. Крім того, вона знала, що [PERSON] був одружений, але давно розлучився з дружиною. Натомість, свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що вона є знайомою [PERSON] , померлого [PERSON] знала з 2 років. Була присутня на весіллі [PERSON] з [PERSON] , після одруження у них народився син [PERSON] . Згодом усі сім`я переїхала жити в Ізраїль. Відомо, що в Ізраїлі вони всі працювали, вона гостювала у них 3 рази. Згодом [PERSON] вирішив повернутися в Україну. Після повернення проживав у тітки, потім батьки купили квартиру. Двічі свідок привозила для [PERSON] гроші з Ізраїля, близько 10\~000 тис.доларів США. Відомо, що [PERSON] працював, встановлював вікна. [PERSON] повідомляла свідку, що [PERSON] придбав автомобіль. Стосовно квартири по [ADDRESS] , відомо, що її купувала [PERSON] . Не відомо, чи [PERSON] розлучився з [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що вона є двоюрідною сестрою [PERSON] . Відомо, що [PERSON] одружився з [PERSON] . Згодом вся сім`я [PERSON] переїхала проживати в [PERSON] . Однак, у 2012-2013 році [PERSON] приїхав проживати назад в Україну, спочатку жив у тітки, потім батько [PERSON] придбав квартиру, де [PERSON] жив. Відомо, що дружина [PERSON] не приїхала в Україні оскільки хворіла, однак [PERSON] постійно спілкувався з дружиною і сином [PERSON] . Відомо, що авто придбала йому [PERSON] , коли повернулася з Ізраїлю. Згодом купили гараж. Окрім того, свідку відомо, що квартиру по [ADDRESS] також купувала [PERSON] , це був подарунок [PERSON] на День народження. Вказала, що [PERSON] проживав сам у квартирі. Відповідно до Свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] , про що складено відповідний актовий запис про смерть №850 (т.1, а.с.6 зворот). Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєсрі після смерті [PERSON] [INFO] , було відкрито спадкову справу 02.04.2019 року (т.1, а.с.172). За життя за [PERSON] було зареєстровано майно, а саме: квартира, загальною площею 45,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , підстава набуття - договір дарування від 10.05.2016 року, гараж в цілому, що складається з цегляного гаража площею 18,2 кв.м., підвала площею 19,5 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , підстава набуття договір купівлі-продажу від 23.11.2013 року, квартира загальною площею 71.7 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , підстава набуття договір купівлі-продажу від 05.08.2016 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1, а.с.6-7). Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 05.08.2016 року [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру під номером [ADDRESS] , в житловому будинку під номером [ADDRESS] . Загальна площа квартири складає 71.7 кв.м., житлова 34.4 кв.м. (т.1, а.с. 173-174). Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серія [NUMBER] , автомобіль Honda CR-V, д.н.з. [NUMBER] належав [PERSON] (т.2, а.с.46). Також, відповідно до Договору купівлі-продажу гаража від 23.11.2013 року, [PERSON] продавю, а [PERSON] нараж під №490 в ТВГ, що знаходиться в [ADDRESS] (т.2, а.с.56-57). [PERSON] вказала, що вона постійно працювала, отримала стабільний дохід, та все вказане майно було придбано саме за її особисті кошти. Відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] , шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 13.01.2006 року, про що складено відповідний актовий запис №38 (т.1, а.с.7 зворот). З Виписки по руху коштів [PERSON] вбачається, що за період з 01.01.2013 року по 30.08.2019 було здійснено надходження на кортковий рахунок у сумі: 10\~608,23 грн., 20928,40 грн., 39 712,50 грн. Крім того, [PERSON] отримувала соціальну допомогу (т.1, а.с. 15-16). Також, на ім [PERSON] було відкрито валютний рахунок у період з 20.02.2014 року по 29.09.2015 року на суму 1\~549,75 дол. США (т.1, а.с.16). Відповідно до Виписки Форми ОК-5 за період з 2003 року по 2019 рік [PERSON] була офіційно працевлаштована, з її заробітної плати здійснювалися відрахування для нарахування пенсії (т.1, а.с.17 зворот-18). Крім того, вказане також підтверджується Трудовою книжкою [PERSON] (т.1, а.с.18 зворот, 21). Відповідно до Довідки про доходи [PERSON] працює в АТ «ОТП банк» фахівцем з кредитування. Забортіна плата за січня 2019 року по серпень 2019 року складає 32\~428,75 грн. (т.1, а.с.21 зворот). Відповідно До листа ГУ ПФУ у Вінницькій області від 08.08.2019 року [PERSON] у період з 1990 року по 2019 року був працевлаштований: 2012 рік ТОВ Євровікна» дохід 3\~600,00 грн., 2013 рік ТОВ «Євровікна» - дохід 7\~032,37 грн., 2018 рік ТОВ «Центр фінансових рішень» дохід 41\~450,53 грн., 2019 Вінницький міський центр зайнятості без виплат (т.1, а.с.22). Натомість, третя особа [PERSON] вказала, що спірне майно було придбано за кошти сім`ї [PERSON] , оскільки проживаючи в Ізраїлі вся сім`я працювала, отримувала дохід, на підтвердження вказаного надала суду докази про рух коштів за 2016 року по 2018 роки (т.1, а.с.178 зворот -183). Як вбачається з матеріалів спадкової справи №100/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] , [PERSON] 02.04.2019 року звернулася до Другої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (т.2, а.с.2 зворот) Також, в матеріалах спадкової справи наявна заява [PERSON] адресована Другій вінницькій державній нотаріальній конторі, відповідно до якої [PERSON] цією заявою виявила бажання прийняти спадщину, яка залишилася після померлого [INFO] її чоловіка [PERSON] . На день смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке є об`єктом їхньої спільної власності. Претендує на видачу їй свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (т.2, а.с.7). Як вбачається з Заяви [PERSON] поданої Другій вінницькій державній нотаріальній конторі заяву, [PERSON] вказала, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Спадщину, яка залишилася після смерті чоловіка [PERSON] вона не прийняла і на неї не претендує. Із заявою про продовження строку на прийняття спадщини звертатися не буде. Нотаріус [PERSON] підтвердив підпис [PERSON] (т.2, а.с.9-10). Також, з Заяви [PERSON] поданої Другій вінницькій державній нотаріальній конторі заяву, вбачається, що [PERSON] вказав, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Спадщину, яка залишилася після смерті батька [PERSON] він не прийняв і на неї не претендує. Із заявою про продовження строку на прийняття спадщини звертатися не буде. Нотаріус [PERSON] підтвердив підпис [PERSON] (т.2, а.с.11 зворот). 06.12.2019 року [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] .. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з квартири [ADDRESS] (т.2, а.с.43 зворот). Також, 09.01.2020 року [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Спадщина на яку видано це свідоцтво складається з автомобіля Honda CR-V, д.н.з. [NUMBER] , тип універсал-в, 2006 року випуску, шасі [NUMBER] (т.2, а.с.47 зворот). 06.03.2020 року [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Спадщина на яку видано це свідоцтво складається з гаража № [NUMBER] в ТВГ №6, що знаходиться в [ADDRESS] (т.2, а.с.64 зворот) Суд також вважає за необхідне зазначити, що позивачкою надано ряд доказів відповідно до яких Підприємство приватних розслідувань «Гілуа Наот» вказало, що: « [PERSON] розлучений з Куролап Ганною. Бесіду з покриття, які вони провели з [PERSON] 10.03.2020 року сповістила, що вона з [PERSON] розлучилася, ще вона сповістила, про те, що він повернувся жити в Україну та помер там» (т.1, а.с.7). Крім того, Підприємство приватних розслідувань «Гілуа Наот» вказало, що: «син [PERSON] засуджений за великий кримінальний злочин за торгівлю наркотиків. У рамках розгляду судової справи визначено, що [PERSON] є сином матері-одинички, матері-інваліду. Додали 2 протоколи, які свідчать про те, що [PERSON] та [PERSON] розлучилися (т.1, а.с.8 зворот). Суд не приймає вказані докази виходячи з наступного. Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі\~статтею 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Згідно зі\~статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з положеннями статей 77, 79, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням,\~що\~ґрунтується на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд зазначає, що приватна детективна діяльність в Україні законодавчо неврегульована. У законах немає прямої заборони на здійснення детективної діяльності, але й немає і законодавчого її регулювання. Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку доказів, суд повиннен вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Таким чином, законність способів отримання доказів відграє велику роль пр прийнятті справедливого рішення. Отже, збирання приватним детективним агенством інформації, що має доказове значення, має бути врегульоване з особливою чіткістю. Адже порушення процедури може призвести до визнання доказів недопустимими під час судового провадження. Враховуючи вищевикладене, суд не приєма надані стороною позивача докази стосовно розірвання шлюбу сіж померлим [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони є недопустимими. Таким чином, судом встановлено що єдиним спадкоємцем який прийняв спадщину після смерті [PERSON] є його мати [PERSON] . Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. Згідно з п. п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Згідно із частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). Вирішуючи спір, суд приходить висновку про залишення позову без задоволення, оскільки позивач звернувся з даним позовом до неналежного відповідача, оскільки [PERSON] висловила свою відмову від прийняття спащини, та єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , як встановлено судом є його мати [PERSON] . Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша та третя статті 13 ЦПК України). Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України). Згідно з вимогами до змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін(пункт 2 частини третьої статті 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України), до яких звернуті матеріально-правові вимоги позивача. Отже, можливість інших суб`єктів, брати участь у цивільному процесі в якості позивачів і відповідачів у цивільному процесі обмежена. Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (близькі за змістом висновки сформульовані у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)). Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (див. аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц(пункт 31.4), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)). [PERSON] залучена до участі у справі як\~третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Позивачка, звернувшись до суду з даним позовом щодо встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності, у позові вказала, що встановлення факту їй необхідно для визнання та оформлення її, в передбаченому законом порядку спадкоємцем майна, що залишилось після смерті [PERSON] . Спочатку розгляду справи позивачем процесуальний статус [PERSON] був визначений як відповідача, однак, згодом стороною позивача було заявлено клопотання про заміну неналежного відповідача [PERSON] на належного - [PERSON] , оскільки, на думку позивачки такий процесуальних склад учасників справи буде належним. [PERSON] була залучена до участі у справі у якості третьої особи. Однак, саме спадкоємцем майна після смерті [PERSON] є його мати - [PERSON] , що підтверджується спадковою справою, яка позивачем була визначена як неналежний відповідач. Суд зазначає, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18)19 січня 2022 року Верховним Судом в рамках справи № 280/4/18 (провадження № 61-403св19); 14 листопада 2022 року в рамках справи № 450/3887/19 (провадження № 61-2336св22). Таким чином аналіз наведених норм права та встановлених в судовому засіданні обставин справи дає можливість зробити висновок про те, що позивачем не залучено належного відповідача, а отже позовні вимоги задоволенню не підлягають. Зважаючи на наявність підстав для відмови у задоволенні позову щодо встановлення факту, необхідно відмовити у задоволенні похідної позовної вимоги про визнання за право власності\~на майно. Підстави для стягнення з відповідача судових витрат в порядку\~ст. 141 ЦПК України\~відсутні. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed