Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

28 листопада 2022 року АТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить визнати за ним право іпотекодержателя на іпотечне майно - квартиру 4-х кімнатну, загальною площею 137,7- кв.м, житловою площею 82,70 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1058272380000, на умовах, передбачених договором іпотеки № 38-02/1054 від 06.06.2007. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 06 червня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 38-05/2/92, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 332 500,00 доларів США з кінцевим терміном виконання до 05 червня 2032 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] 06 червня 2007 року укладено договір іпотеки № 38-02/1054, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончар Т.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1187. Предметом іпотеки за вказаним договором є чотирикімнатна кварти ра [ADDRESS] . На підставі вказаного іпотечного договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, приватним нотаріусом Гончар Т.В. 06 червня 2007 року внесено запис про обтяження на квартиру (реєстраційний номер обтяження № 5086702, номер запису про обтяження 1685081). Одночасно нотаріусом накладено заборону відчуження зазначеного в іпотечному договорі майна та зареєстровано відповідну заборону за номерам № 1188 (реєстраційний номер обтяження - заборони відчуження майна № 5086596, номер запису про обтяження 17400066). 10.09.2019 Загальними зборами Акціонерного товариства «Альфа-банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-банк». Згідно з рішенням №5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», щодо всього майна прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені в рішенні, з 15.10.2019 виникає в АТ «Альфа-банк». Протоколом від 15.10.2019 №4/2019 позачергових Загальних зборів АТ «Альфа-банк» вирішено затвердити передавальний акт. Співробітниками АТ «Альфа-Банк» був проведений плановий моніторинг правового статусу заставних об`єктів та виявлено, що записи про обтяження предмету іпотеки (іпотека та заборона відчуження) погашені 17 липня 2013 року та 11 листопада 2016 року відповідно перенесено до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 07 травня 2019 року Державним реєстратором КП Новопетрівської сільської ради Рибалко Віолетою Миколаївною внесено запис за номером 158859390 про припинення іпотеки та зняття заборони на предмет іпотеки до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Підставою для припинення обтяжень стали судові рішення: рішення постійно діючого Третейського суд при Асоціації українських банків №1995/15 від 19 лютого 2016 року; ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 18 червня 2016 року № 755/4714/16-ц; ухвала Київського апеляційного суду від 13 липня 2016 року № б/н. Після цього предмет іпотеки декілька разів відчужено на підставі договорів купівлі-продажу. На момент звернення до суду власником квартири є відповідач [PERSON] . Внесення запису про припинення іпотеки та зняття заборони на предмет іпотеки порушує права позивача як іпотекодаржателя, оскільки заборгованість за кредитним договором боржником [PERSON] не погашена; кредитний та іпотечні договори є чинними, а отже були відсутні будь-які підстави для припинення іпотеки та зняття заборони відчуження майна. Відповідачем [PERSON] в особі адвоката Лук`яненка В.О. подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов не визнає, посилаючись на те, що він є добросовісним набувачем квартири, оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу квартири 19 липня 2018 року у Державному реєстрі були відсутні будь-які записи про обтяження предмету іпотеки (іпотека та заборона на відчуження). Укладаючи договір, він не повинен був перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів права власності на квартиру, оскільки у нього не виникало і не могло виникнути сумнівів у достовірності відомостей Державногого реєстру Про існування обтяжень у формі іпотеки відповідач не був обізнаний, а кредитори ПАТ «Укрсоцбанк» та АТ «Альфа-Банк» протягом тривалого часу не вживали будь-яких дій щодо захисту своїх прав (про стягнення кредитної заборгованості з боржника та поручителів, про звернення стягнення на предмет іпотеки), хоча були обізнані, що останній платіж за кредитним договором здійснено позичальником 10.06.2009. Крім того, відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності при вирішенні спору. Відповідач [PERSON] правом одання відзиву на позовну заяву не скористався. Третя особа [PERSON] правом надання пояснень щодо позову не скористався. Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи та не подали клопотань про відкладення судового засідання. Суд, дослідивши наявні у справі письмові докази, вважає позов необгрунтованим з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти, які підтверджені письмовими доказами та визнаються сторонами. 06 червня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 38-05/2/92, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 332 500,00 доларів США строком до 05 червня 2032 року. Крім того, 06 червня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором укладено іпотечний договір № 38-02/1054, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончар Т.В. та зареєстрований в реєстрі за №1188. Предметом іпотеки за вказаним договором є 4-кімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . 06 червня 2007 року на підставі вказаного іпотечного договору приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончар Т.В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна та суб`єкті внесено запис про обтяження на предмет іпотеки (реєстраційний номер обтяження - 5086702, номер запису про обтяження - 1685081) та накладено заборону відчуження зазначеного в іпотечному договорі майна та зареєстровано відповідну заборону за номером 1188 (реєстраційний номер обтяження заборони відчуження майна - 5086596, номер запису про обтяження - 1740067). 10.09.2019 Загальними зборами Акціонерного товариства «Альфа-банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-банк». Згідно з рішенням №5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», щодо всього майна прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені в рішенні, з 15.10.2019 виникає в АТ «Альфа-банк». Протоколом від 15.10.2019 №4/2019 позачергових Загальних зборів АТ «Альфа-банк» вирішено затвердити передавальний акт. Тобто з 15 жовтня 2019 року правонаступником прав ПАТ «Укрсоцбанк» став позивач АТ «Альфа-Банк», який 10.09.2019 на підставі рішення Загальних зборів АТ «Альфа-банк» змінив назву з «Укрсоцбанк» на «Альфа-банк» від 10.09.2019. Судом також встановлено, що 11 листопада 2016 року державним реєстратором комунального підприємства Новопетрівської сільської ради «Результат» Рибалко Віолетою Миколаївною до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна та суб`єктів внесено запис про припинення іпотеки та обтяжень в інтересах ПАТ «Укрсоцбанк» за іпотечним договором № 38-02/1054. Вказаний запис внесено на підставі трьох судових рішень: 1) рішення Третейського суду при Асоціації українських банків від 19 лютого 2016 року у (справа №1995/15); 2) рішення Апеляційного суду м.Києва від 13 липня 2016 року (номер справи не зазначено); 3) ухвали Дніпровського районного суд м. Києва 18 серпня 2016 року (справа № 755/4714/16-ц). Щодо зазначених судових рішень судом на підставі матеріалів справи, а також офіційної інформації, оприлюдненої в Єдиному державному реєстрі судових рішень, встановлено наступне. Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 19 лютого 2016 року у справі № 1995/15 стягнуто заборгованість за кредитним договором№ 38-05/2/92 з позичальника [PERSON] у розмірі 2 269 810,57 грн.та солідарно з [PERSON] і поручителів [PERSON] та [PERSON] у розмірі 4 878 678,12 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року зазначене рішення третейського суду скасовано в частині стягнення боргу за кредитним договором в частині заявлених позовних вимог до [PERSON] (справа № 755/4714/16-ц). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 липня 2016 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року скасовано, а справу передано на повторний розгляд. При повторному розгляді ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року рішення третейського суду скасовано у повному обсязі. Ця ухвала залишена без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 січня 2017 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 (справа № 755/4714/16-ц). Отже судом встановлено, що відомості про припинення права іпотеки ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, були внесені державним реєстратором до Державного реєстру іпотек на підставі судових рішень, які вподальшому були скасовані. Позивач, обгрунтовуючи позов, посилається на неправомірність дій державного реєстратора, який протиправно вніс запис про принення права іпотеки на підставі судових рішень, якими право іпотекодержателя ПАТ «Укрсоцбанк» не було припинено. З цього приводу суд зауважує, що не вправі надавати правову оцінку діям державного реєстратора, оскільки позов до нього не пред`явлений. Надаючи правову оцінку щодо права іпотекодержателя, суд враховує норми Закону України «Про іпотеку», який реулює правовідносини іпотеки. Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (ст.1 Закону). Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч.5 ст3 Закону). Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (ст.17 Закону) Стаття 23 Закону передбачає наслідки переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи. У разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою (ч.1 ст.23 Закону). Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки (ч.2 ст.23 Закону). Якщо право власності (спеціальне майнове право) на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки (ч.3 ст.23 Закону). У разі видачі заставної перехід права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки не допускається до повного задоволення вимоги за заставною, крім переходу права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в порядку спадкування чи правонаступництва (ч.4 ст.23 Закону). Вимоги частин першої - четвертої цієї статті не застосовуються, якщо на момент переходу від іпотекодавця до іншої особи спеціального майнового права на майбутній об`єкт нерухомості, що є предметом іпотеки, у Державному реєстрі прав на нерухоме майно була відсутня інформація про обтяження спеціального майнового права на майбутній об`єкт нерухомості іпотекою, і така особа не знала і не могла знати про наявність іпотеки. У такому разі задоволення вимоги іпотекодержателя може здійснюватися за рахунок іншого майна боржника (ч.5 ст.23 Закону). Стаття 23 Закону України «Про іпотеку» підлягає застосовуванню у взаємозв`язку з п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При вирішенні справи суд згідно з вимогами ч.4 ст.263 ЦПК України враховує правові висновки, висловлені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17, у якій зауважено наступне. Виключення на підставі судового рішення відомостей про право іпотеки з Державного реєстру іпотек не може впливати на чинність іпотеки, оскільки такої підстави припинення іпотеки не передбачено законом. У такому разі скасування судового рішення, яке стало підставою для внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека є чинною незалежно від наявності таких відомостей у Державному реєстрі іпотек. У разі, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя щодо іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду в разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесено запис про іпотекодержателя. Вирішуючи такі спори, потрібно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження. Отже вирішення справи залежить від встановленості фактів щодо правових підстав чиноості іпотеки, а також наявності або відсутності ознак недобросовісності у діях нового власника квартири - відповідача [PERSON] . Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо чинності дії іпотеки, суд зауважує наступне. За змістом ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека діє до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. В договорі про іпотеку сторони передбачили, що договір дії до припинення зобов`язання за кредитним договором (п.6.3 договору). Позивач стверджує, що іпотека є чинною, оскільки не погашена заборгованість за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] . Проте доказів цьому позивач суду не надав. Суд вважає, що тягар доказування цього факту покладено саме на позивача з огляду на те, що в його розпорядженні знаходиться уся банківська документація, яка містить інформацію про нараховану та сплачену заборгованість за кредитним договором позичальником [PERSON] . Отже судом не встановлено того факту, що на день звернення позивача до суду з вказаним позовом іпотека не є припиненою. Щодо добросовісності дій набувача майна суд зауважує наступне. При вирішенні справи суд згідно з вимогами ч.4 ст.263 ЦПК України враховує правові висновки, висловлені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року по справі № 925/1351/19, у якій зауважено наступне. 6.43. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). На необхідність оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово звертала увагу Велика Палата Верховного Суду (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц (провадження № 14-192цс19), пункт 46.1 постанови від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19)). 6.44. Судові рішення, постановлені за відсутності перевірки добросовісності/недобросовісності набувача, що має важливе значення як для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і для визначення критерію пропорційності втручання у право набувача майна, не можуть вважатися такими, що відповідають нормам справедливого судового розгляду згідно зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України. 6.45. Якщо спірне майно є об`єктом нерухомості, то для визначення добросовісності його набувача крім приписів статті 388 ЦК України слід застосовувати спеціальну норму пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 6.46. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19, пункти 37, 38), від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19, пункти 46.1, 46.2), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20, пункти 7.15, 7.16). Позивач, обґрунтовуючи позов, не поставив під сумнів добросовісність нового власника квартири - відповідача [PERSON] , а обгрунтував позов неправомірністю дій колишнього власника іпотечного майна - відповідача [PERSON] , який за твердженням позивача здійснив відчуження квартири, переданої в іпотеку без згоди іпотекодержателя ПАТ «Укрсоцбанк», проте доказів на підтвердження цього факту позвач суду не надав. Також не встановлено фактів недобросовісності дій нового власника квартири - відповідача [PERSON] , який придбав квартиру у встановленому законом порядку та не знав і не міг знати про права іпотекодержателя на квартиру. Судом встановлено, що з листопада 2016 року квартиру, іпотекодаржателем якої був ПАТ «Укрсоцбанк», було відчужено на правочинів, які вчинені у передбаченій законом письмовій формі, нотаріально посвідчені та не визнавались недійсними. 11 листопада 2016 року іпотекодавцем [PERSON] було здійснено відчуження квартири Приватному підприємству «МКП Архімед» на підставі договору про передачу вкладу до статутного капіталу. Договір посвідчено приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А., яким здійснено реєстрацію принення права власності на квартиру іпотекодавця [PERSON] . 07 грудня 2016 року квартиру було відчужено [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубченко Р.О., яким здійснено реєстрацію принення права власності на квартиру продавця та набуття права власності на квартиру покупцем. 19 липня 2018 року квартиру придбав відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з [PERSON] . Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубченко Р.О., яким здійснено реєстрацію принення права власності на квартиру продавця та набуття права власності на квартиру покупцем. Перед посвідченням цього договору нотаріус перевірив інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна та суб`єктів та встановив, що будь-які обтяження, іпотеки, заборони щодо предмету договору відсутні, про що зазначено в п.7 договору. Таким чином судом встановлено, що відповідач [PERSON] придбав квартиру за відсутності в держаних реєстрах відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень. Укладаючи договір у присутності нотаріуса, який перевірив законність договору, відповідач [PERSON] не знав і не мав знати про існування таких прав чи обтяжень. Відповідно відповідач [PERSON] набув право на спірну квартиру вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Судом не встановлено фактів недобросовісної поведінки відповідача [PERSON] у придбанні квартири. За встановлених обставин позов позов задоволенню не підлягає. Щодо строку позовної давності суд зауважує наступне. Відмовляючи у задоволенні позову у зв`язку з його необгрунтованістю, суд не надає правової оцінки заяві відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності, оскільки питання щодо строку позовної давності вирішується судом у випадку, якщо позов визнано обгрунтованим. Щодо розподілу судових витрат суд зауважує наступне. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України. Іншими учасниками не заявлено про відкшодування понесених ними судових витрат.

Outcome: dismissed