Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на самочинне будівництво мотивуючи її тим, що 26 червня 2001 року рішенням Косівщинської сільської ради Сумського району йому було надано у приватну власність земельну ділянку виділити їй земельну ділянку, площею 0,0030 га, для будівництва індивідуального гаражу, яка знаходиться в с.Косівщина, Сумського району, кадастровий номер 5924783800:13:003:0165. У 2001 році позивачем був збудований гараж за вказаною адресою, відповідно до будівельного паспорта, виданий відділом архітектури і будівництва Сумської РДА. Позивач позбавлений можливості здати в експлуатацію побудований ним гараж за вищевказаною адресою, оскільки вищевказане нерухоме майно є самочинним будівництвом, тому підлягає до прийняття в експлуатацію лише після визнання права власності на нього у судовому порядку. Тому, просить визнати за ним право власності на самочинно збудований гараж № [NUMBER] з погребом та оглядовою ямою, розташований за адресою: « [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0, 0030 га ( кадастровий номер 5924783800:13:003:0165). Позивач та його представник в судове засідання не з`явився, від представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача Степанівська селищна рада Сумського району Сумської області в судове засідання не з`явився, направив відзив на позовну заяву, в якому не заперечував проти позовних вимог [PERSON] , та просив справу розглядати без його участі за наявними матеріалами у відповідності до вимог чинного законодавства. Представник третьої особи - управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області» до суду не з`явився, направивши заяву про розгляд справи без її участі, при прийнятті рішення просив враховувати подані письмові пояснення від 13.10.2023 року (а.с.104-108). Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що 26 червня 2001 року рішенням Косівщинської сільської ради Сумського району позивачу було надано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,0030 га, для будівництва індивідуального гаражу, яка знаходиться в с.Косівщина, Сумського району Сумської області, кадастровий номер 5924783800:13:003:0165, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку (а.с. 7). Позивачем був замовлений та в подальшому розроблений відділом архітектури і будівництва Сумської РДА будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, який зареєстрований у книзі реєстрації під №113 від 15.10.2001 року (а.с. 8-15). Згідно рішення № 35 від 01.02.2022 року присвоєно адресу гаражу, що знаходиться на земельній ділянці площею 0, 0030 га ( кадастровий номер 5924783800:13:003:0165), що належать [PERSON] : « [ADDRESS] » ( а.с.16) Згідно даних технічного паспорта від 13 липня 2023 року на гараж за адресою гаражно-будівельний масив [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] , вказано, що гараж А-1 з підвалом п/д, рік спорудження 2002, бетон, загальною площею 26,4 кв.м. (а.с. 17-20). Листом про наявність технічної інвентаризації створеного 26.11.2021 року підтверджується видача технічної інвентаризації №2520 від 08.09.2020 , місце розташування об`єкта згідно з документом, що дає право на виконання будівельних робіт Сумська область, Сумський район, Степанівська територіальна громада, с. Косівщина (станом на 01.01.2021), гараж 1, земельна ділянка з кадастровим номером 5924783800:13:003:0165, державний акт на право власності на земельну ділянку, ЯЕ198836 від 14.12.2009 (а.с.21-22). Відповідно до довідки № 867-1-11/21 від 29.11.2021 виданої ДП «БТІ Регіональна агенція технічної інвентаризації» КП «Ініціатива» Миколаївської сільської ради інвентаризаційна справа за адресою с.Косівщина, гараж № 1, Сумського району Сумської області в архіві інвентаризаційних справ Сумського району Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, станом на 29.12.2021 року відсутня ( а.с.23). Рішенням № 63926174 від 21.06.2022 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, державного реєстратора прав на нерухоме майно Моісеєнко І.В.Степанівської селищної ради відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на гараж, що розташований [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 59247838800:13:003:0165 за суб`єктом [PERSON] , податковий номер/серія, номер паспорта/ [NUMBER] ( а.с.24). Зі змісту Витягу від 01 березня 2023 року з реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва [PERSON] було відмовлено в реєстрі декларації про готовність до об`єкта за амністією. Причина відмови у видачі зазначено цільове призначення земельної ділянки за кадастровим номером 59247838800:13:003:0165, для будівництва індивідуальних гаражів, що суперечить вимогам абзаца першого п. 9 розділу V Прикінцеві положення ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» (а.с.25-26). Вартість гаражу за адресою [ADDRESS] , згідно Звіту про експертну оцінку ТОВ «Архекспертус» оціночна (ринкова) вартість об`єкта оцінки з урахуванням вартості земельної ділянки становить 90 000 грн. (а.с. 27-51). Рішенням Сумського районного суду сумської області від 25.11.2022 було визнано за [PERSON] право власності на самочинно збудований гараж № [NUMBER] з погребом та оглядовою ямою, розташований за адресою: « [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0, 0030 га ( кадастровий номер 5924783800:13:003:0165). Але Постановою Сумського апеляційного суду від 14.02.2023 року Рішення Сумського районного суду Сумської області від 25.11.2022 року скасоване та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] , оскільки у справі не було зібрано доказів на підтвердження існування, на час звернення до суду з позовом спору про право [PERSON] на введення в експлуатацію збудованого ним гаражу та матеріали справи не містили доказів на підтвердження того, що будівництво гаража відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам і державним стандартам (а.с.52-54). Згідно Звіту про проведення технічного обстеження гаражу (літ. «А1») від 17.07.2023 року за адресою [ADDRESS] встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації (а.с.55-85). Згідно довідки №4/1 від 18.07.2023 року виданої Відділу архітектури та інфраструктури Сумської районної військової адміністрації Сумської області щодо відповідності місця розташування самочинно збудованого гаражу будівельним нормам зазначено, що місце розташування самочинно збудованого гаражу [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,0030 га з кадастровим номером 5924783800:13:003:0165 відповідає державним будівельним нормам (а.с.86). З довідки Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області №14030611 від 01.09.2023 року наданої [PERSON] в тому , що при будівництві самочинно збудованого гаражу [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці площею 0,0030 га з кадастровим номером 5924783800:13:003:0165 дотримано діючих державних екологічних норм, правил, гігієнічних нормативів, вимог щодо охорони навколишнього природнього середовища (а.с.87). Статтею 15,16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вирішуючи питання про наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності на самочинне будівництво, слід виходити з наступного. Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ч.4 ст.373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 «Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва )» визначено, що відповідно до ст.376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинно будівництво. Пункт 8 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначає, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК України) та землекористувачі (стаття 95 ЗК України). Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Відповідно до вимог ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-1328цс15 зазначено, що згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Згідно ст.376 ЦК суди, розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки. Право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв`язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. На підставі ч.3 ст.376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК). Тобто, позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам. Відповідно до ч. 2ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Водночас згідно із ч.3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, а саме об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. Згідно порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №461 у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Частиною 3 ст.375 ЦК України передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Аналізуючи викладене, суд вважає, що законодавство передбачає можливість визнання права власності на самочинно збудоване майно у разі якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам а також, те що на теперішній час за таких обставин єдиним способом захисту своїх особистих майнових прав для позивача є спосіб визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, з послідуючим прийняття його в експлуатацію відповідно до вимог чинного на теперішній час законодавства.

Outcome: approved