Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання та стягнення додаткових витрат. В позові позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки від усіх доходів, щомісяця, починаючи стягнення з дати подання позову і до закінчення дитиною навчання, але не більше як до досягнення нею 23-річного віку; стягнути з відповідача на її користь понесені позивачем додаткові витрати на лікування та розвиток здібностей дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 15\~408, 15 грн. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 2\~500, 00 грн. Позов мотивований тим, що сторони у період з 2005 року по 2006 рік перебували у зареєстрованому шлюбі, однак в 2006 році шлюб розірвали. За час шлюбу в подружжя народилася донька [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу між сторонами, спільна донька залишилась проживати разом із матір`ю, яка і по даний час проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач офіційно працевлаштований у ТОВ «Вінницька дистрибуційна компанія», отримує високу заробітну плату, а тому має можливість надавати дитині матеріальну допомогу. Позивач зазначає, що батько дитини [PERSON] участі у вихованні доньки не приймає, не провідує її, не цікавиться її здоров`ям, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дитину. Зазначає, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.09.2015 по цивільній справі №127/10188/15-ц, відповідача було позбавлено батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Зазначила, що на даний час спільна з відповідачем дитина є повнолітньою, однак навчається на 1 курсі денної форми навчання на факультеті економіки, менеджменту та права у Вінницькому торгівельно-економічному інституті Державного торговельно-економічного університету. Термін навчання з 14.09.2022 по 30.06.2026. Загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання [PERSON] становить 104\~000, 00 грн. До моменту виповнення дитині 18-річного віку позивачем було здійснено оплату за навчання, а саме 12.09.2022 сплачено 10\~000, 00 грн. та 05.01.2023 сплачено 10\~000, 00 грн. Крім того позивач зазначає, що до стягнення також підлягають кошти понесені на лікування дитини, зокрема стоматологічні послуги по встановленню брекетів, у розмірі 10\~085, 00 грн., понесені витрати за призначенням лікаря дерматолога в сумі 731, 30 грн. Отже додаткові витрати, які позивач понесла складаються з 20\~000 грн. вартість оплати за навчання, 10\~085, 00 грн. вартість стоматологічних послуг та 731, 30 грн. вартість лікування за призначенням лікаря дерматолога. Відповідно половина понесених витрат складає 15\~408, 15 грн., які на думку позивача, мають бути стягнуті з відповідача на її користь на підставі ч.1 ст.185 СК України. Викладене стало підставою для звернення позивачем до суду з даним позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.08.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Крім того, даною ухвалою суду витребувано з Головного управління державної податкової області інформацію про доходи відповідача. 21.09.2023 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Свою позицію обґрунтував тим, що дійсно у період з 2005 року по 2006 рік сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, однак в 2006 році шлюб розірвали. За час шлюбу в подружжя народилася донька [PERSON] , [INFO] . Відповідач стверджує, що фінансової можливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання не має. Зазначає, що його повнолітня донька [PERSON] працевлаштована у компанію «AVON», що підтверджується скріншотом сторінки [PERSON] у соціальній мережі «Facebook», що спростовує той факт, що дочка сторін не має самостійного доходу. Крім того звертає увагу суду на те, що він є батьком двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та надає відповідну матеріальну допомогу на їх утримання. Згідно усної домовленості між відповідачем та матір`ю дитини [PERSON] [PERSON] , визначено спосіб виконання обов`язку батьком щодо утримання дитини [PERSON] , [INFO] в сумі 1\~164, 00 грн. щомісячно. Також, за заявою відповідача поданої в порядку ст. 187 СК України, починаючи з 01.09.2023 по дату досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття, щомісячно з доходів [PERSON] відраховуються аліменти у добровільному порядку в розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу) на користь матері [PERSON] [PERSON] . Також відповідач обґрунтовуючи свій скрутний матеріальний стан, зазначив, що має кредитні зобов`язання, виконання яких призводить до відрахування з його заробітної плати щомісячно по 1\~049, 92 грн. Підсумовуючи зазначає, що загальний щомісячний розмір неминучих та обов`язкових витрат відповідача становить 7\~025, 54 грн., при цьому середній місячний дохід становить 6\~938, 00 грн. З огляду на викладене, відповідач стверджує, що не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання. Щодо стягнення з нього додаткових витрат, зазначив, що позивачем не доведено необхідність у стоматологічному лікуванні дитини, вважає, що такі вимоги позивача не обґрунтовано належними медичними документами. Вказує, що позивачем не надано до матеріалів справи медичний висновок або призначення лікаря щодо необхідності встановлення дитині брекетів на верхню та нижню щелепу. Також, на підтвердження понесення позивачем витрат на лікування за призначенням лікаря дерматолога, надано фіскальний чек до якого включено препарат Терафлекс №60 капс. вартістю 336.90 грн., який лікарем дерматовенерологом не призначався. На думку відповідача, позивач не довела, що понесені нею вищевказані витрати на дитину не покривалися за рахунок аліментів, які стягувались із доходів відповідача до досягнення спільною донькою повноліття. В той же час, як вбачається із постанови про закінчення виконавчого провадження, від 11.09.2023 року - заборгованість по аліментам у відповідача станом на дату закінчення виконавчого провадження, - відсутня. У зв`язку із вищевикладеним, відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Вказав, що заяву про його судові витрати, які орієнтовно складають 3000 грн., буде вносити на розгляд суду в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Інших заяв по суті спору матеріали справи не містять. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.13). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 03.03.2017 повторно Вінницьким міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, 27.12.2006 шлюб між сторонами по справі розірвано (а.с. 14). Згідно рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 28.02.2007 року у справі №2-925/07 [PERSON] сплачував на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини доходів відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини даного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 28.12.2006 (а.с. 16-17). Згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09.09.2015, справа №127/10188/15-ц, [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 18-20). [INFO] спільна дитина сторін у справі - [PERSON] досягла повноліття. [PERSON] зареєстрована та проживає разом з матір`ю [PERSON] (позивачем у справі) за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11, 43). Згідно довідки №248, виданої 23.05.2023 Вінницьким торговельно-економічним інститутом Державного торговельно-економічного університету, [PERSON] є здобувачем ОС «бакалавр» І курсу денної форми навчання, яка навчається за договором про надання платної освітньої послуги на факультеті економіки, менеджменту та права Вінницького торговельно-економічного інституту ДТЕУ, період навчання з 14.09.2022 року по 30.06.2026, стипендію не отримує (а.с. 12). Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору сформованих за період з 1 кварталу 2020 року по 2 квартал 2023 року, [PERSON] отримувала доходи з таких джерел: листопад 2021 року 100 грн. (Додаткове благо), лютий 2023 року 100, 33 грн. (Додаткове благо), червень 2023 року 128, 59 грн. (Додаткове благо) (а.с. 119-120). Інших видів доходу, згідно наведеної довідки [PERSON] , не отримувала. Відповідно до наданих на ухвалу суду від 25.08.2023, відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору сформованих за період з 1 кварталу 2023 року по 2 квартал 2023 року включно, [PERSON] працевлаштований у ТОВ «АРІТА» та отримав заробітну плату: за січень 2023 року сума доходу становить 7\~078, 75 грн.; за лютий 2023 року виплачено 6\~950, 00 грн.; за березень 2023 року виплачено 6\~950, 00 грн.; за квітень 2023 року виплачено 6\~960, 00 грн.; за травень 2023 року виплачено 6\~960, 00 грн.; за червень 2023 року виплачено 6\~960, 00 грн. (а.с. 73). Окрім повнолітньої доньки [PERSON] , відповідач [PERSON] має двох неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 87-88). Відповідач [PERSON] на користь [PERSON] в порядку ст. 187 СК України, на утримання спільного неповнолітнього сина [PERSON] сплачує кошти (аліменти) в розмірі частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відрахування наведених коштів здійснюється відповідачем добровільно. (а.с. 103). Згідно ст. 199 ч.1 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно п.20 Постанови пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено судом повнолітня донька відповідача та позивача продовжує навчання, доходів не має, проживає разом з матір`ю, а тому суд дійшов висновку, що вона потребує матеріальної допомоги від свого батька на час навчання. Як встановлено судом, відповідач матеріальної допомоги у добровільному порядку повнолітній доньці, яка продовжує навчання, не надає, фактично переклавши обов`язок по піклуванню та матеріальному забезпеченні доньки на мати [PERSON] , що не відповідає принципу справедливості та вимогам закону. Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина, і цей обов`язок також поширюється на батька дитини. Виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчання є правом повнолітньої дитини або того з батьків, з якими вона проживає, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору. При визначенні розміру аліментів суд враховує взаємний обов`язок батьків по утриманню дитини, встановлені обставини справи та оцінює надані докази в їх сукупності, а також бере до уваги Правові висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 24 грудня 2014 року по справі №6-186цс14 та постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року по справі №208/3075/16, та дійшов висновку, що за наведених вище фактичних обставин можливо стягувати з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Поряд з цим при визначенні розміру аліментів суд, враховуючи невисокий рівень офіційного доходу відповідача (6950 грн.) та те, що він має ще двох неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , в утриманні яких він безумовно, згідно вимог СК України, зобов`язаний приймати участь, приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно. Ухвалюючи вказане рішення суд звертає увагу також на те, що заява клієнта (відповідача по справі) № 20.30.0007189484 від 12.08.2023 про отримання кредиту на придбання товару в сумі 12599 грн., не приймається судом до уваги в якості підстав для відмови в задоволенні позову, оскільки наявність вказаної заяви та графік платежів за договором не є доказами тієї обставини, що відповідач здійснює оплату за договором у відповідному розмірі, такими доказами, в розумінні закону, мають виступати відповідні платіжні (бухгалтерські/банківські) документи, які вказують на здійснення особою платежу у певному розмірі та на виконання умов договору. Представлені відповідачем до відзиву копії квитанцій АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування на користь [PERSON] у різні періоди коштів, без зазначення у цих квитанціях призначення платежу за наведеними переказами, також достовірно не свідчать про те, що вказані кошти перераховуються саме в якості аліментів на утримання спільної з відповідачем дитини. Таким чином дана позовна вимога підлягає до часткового задоволення. На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу по аліментам за один місяць. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 50% додаткових витрат в сумі 15\~408, 15 грн. понесених позивачем до досягнення дитиною [PERSON] повноліття, які в свою чергу складаються з 10\~000, 00 грн. половина вартості оплати за навчання, 5042, 50 грн. половина вартості стоматологічних послуг та 365, 65 грн. половина вартості лікування за призначенням лікаря дерматолога, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 10.09.2022 та 04.01.2023 позивачем [PERSON] було здійснено оплату на навчання [PERSON] на рахунок Вінницького торгівельно-економічного інституту КНТЕУ у загальній сумі 20\~000, 00 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.2803912245.1 від 04.01.2023 АТ КБ «Приватбанк» та квитанцією №0.0.2669052924.1 від 10.09.2022 АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 21-22). Також матеріалами справи підтверджується понесення позивачем додаткових витрат на спільну дитину сторін по справі, які складаються з витрат на стоматологічні послуги, на підтвердження чого до позовної заяви долучено довідку МКП «Медичний стоматологічний центр» від 14.08.2023 №546, з якої слідує, що [PERSON] знаходилась на ортодонтичному лікуванні з 07.04.2021 по 01.06.2022 та носила самолігуючі брекети на верхню та нижню щелепу (а.с.39). Квитанцією МКП «Медичний стоматологічний центр» 05.05.2021, підтверджується, що позивач понесла витрати на лікування доньки у розмірі 10\~085, 00 грн. (а.с. 41). Понесені позивачем витрати лікування за призначенням лікаря дерматолога, підтверджуються оглядом дерматовенеролога від 29.07.2021, з якого вбачається, що [PERSON] встановлено діагноз фолікуліт в/ч голови, вірусна бородавка та відповідно призначено лікування (а.с. 42). У зв`язку з лікуванням позивач понесла витрати у розмірі 731, 30 грн., що підтверджується квитанцією від 29.07.2021 (а.с. 40). Відповідно до ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, має каліцтво. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, танців, певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Ще Верховний Суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова від 13.09.2017 в справі № 6-1489цс17). У п.18 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ними аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 травня 2018 року у справі № 61-15690св18. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, обґрунтовуючи вимогу про стягнення додаткових витрат, послалася на те, що 10.09.2022 та 04.01.2023 нею було сплачено ВТЕІ КНТЕУ вартість навчання дочки [PERSON] за 1 курсу в загальному розмірі 20\~000 гривень (по 10\~000 гривень) згідно договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців від 05.09.2022 (а.с. 62-65). Зазначені витрати понесено позивачем до досягнення дитиною повноліття, що, на її думку, є підставою для стягнення з батька дитини (відповідача) 50% цієї суми в розмірі 10\~000 гривень. Однак навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. Такого висновку суд дійшов з урахуванням правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19, від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18, від 16 жовтня 2019 року у справі № 219/1766/18. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Що ж стосується стягнення половини вартості витрат на стоматологічні послуги та половини вартості витрат на лікування за призначенням лікаря дерматолога, суд зазначає наступне. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Проаналізувавши викладене, суд приходить до переконання, що участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ними аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Витрати позивачки, пов`язані з лікуванням дочки [PERSON] у стоматологічній клініці та у лікаря дерматолога, суд вважає доведеними та такими, що викликані особливими обставинами, оскільки ці витрати зумовлені станом здоров`я дитини та її захворюванням, а тому відповідач зобов`язаний брати участь у цих витратах. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачка понесла додаткові витрати, пов`язані з лікуванням дочки у загальному розмірі 10\~816, 30 грн, які суд вважає доведеними і відсутні підстави для зменшення розміру частки відповідача у цих витратах, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача половину додаткових витрат, понесених на лікування дочки, що становить 5\~408, 15 грн. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на свою користь понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 2\~500, 00 грн. На підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу, до позовної заяви долучила договір про надання правничої допомоги від 15.08.2023 укладений з адвокатом Зубаньом О.О., акт приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги по справі від 15.08.2023 та квитанцію до прибуткового касового ордеру №5 від 15.08.2023. З даних доказів слідує, що позивач сплатила адвокату Зубаню О.О. вартість наданої правничої допомоги в сумі 2\~500 грн., а отже розмір витрат на правову допомогу є документально підтвердженим. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги те, що судом позов задоволено частково, суд прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 1\~250, 00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави 2147,20 гривень судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: partial