Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Городенківської міської ради Івано-Франківської області та просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] . Позовні вимоги позивач мотивував тим, що згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 06.03.1989 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] належало колгоспному двору, головою якого був його батько [PERSON] . Право власності зареєстроване на підставі цього свідоцтва Коломийським МБТІ за реєстровим № 111 від 06.03.1989. У [ADDRESS] перейменована на [ADDRESS] . Для будівництва та обслуговування житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0,11 га. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.07.2023 року право власності на житлове господарство по [ADDRESS] не зареєстроване. У відповідності до технічного паспорта житлове господарство складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А» загальною площею 92,4 кв.м, житловою - 50,2 кв.м, господарських будівель і споруд. Відповідно до звіту про оцінку майна ЕТВО «Придністров`я» ринкова вартість житлового господарства по [ADDRESS] становить 152460 грн. За результатами проведення технічного обстеження житлового будинку встановлено його відповідність вимогам надійності та можливість безпечної експлуатації. Голова колгоспного двору [PERSON] помер [INFO] , заповітного розпорядження на випадок своєї смерті не залишив. На час смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав сам. З метою реалізації своїх спадкових прав [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Городенківського районного нотаріального округу Яшана Р.Р., де була заведена спадкова справа № 120/2022. 19.06.2023 позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на належний батькові земельний пай. Однак, нотаріус відмовив позивачу у видачі документів на спадщину на житлове господарство через реєстрацію цього господарства як колгоспного двору без визначення розміру часток його членів, що стверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.06.2023. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року № 885-ХІІ був введений в дію Закон України «Про власність». Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Станом на 15.04.1991 у житловому господарстві в [ADDRESS] проживали: голова домогосподарства [PERSON] , його дружина [PERSON] та їх син - позивач [PERSON] . Ніхто з перелічених осіб не звертався за виділом частки у колгоспному дворі. [PERSON] померла [INFO] , заповітного розпорядження на випадок своєї смерті не залишила. На час смерті [PERSON] разом із нею були зареєстровані: чоловік [PERSON] та син - позивач [PERSON] . Згідно приписів ст. 549 ЦК України (в ред.1963 р.) вони вважаються таки, що прийняти спадщину [PERSON] у рівних частинах. На час смерті мами [PERSON] позивач був зареєстрований разом із нею, після смерті батька [PERSON] позивач подав заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Городенківськго РНО Яшана, однак оформити свідоцтво про право на спадщину на житлове господарство в нотаріальній конторі не може через реєстрацію спадкового житлового господарства як колгоспного двору без виділу часток його членів, що змушує його звернутися до суду з даною позовною заявою. Ухвалою суду від 25 липня 2023 р. відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 20 вересня 2023 р. закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Позивач у заяві, поданій до суду 21.07.2023 разом із позовною заявою, просив судовий розгляд справи проводити без його участі, зазначивши, що позов підтримує Городенківська міська рада 02.11.2023 через підсистему «Електронний суд» надіслала заяву про розгляд справи без участі представника міської ради за наявними в матеріалах справи документами. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідач не скористався правом на подання відзиву в порядку ст.178 ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч.8 ст.178 ЦПК України. У Постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч.5 ст.268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Із копії свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 06 березня 1989 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 33 від 13 лютого 1987 р., вбачається, що в цілому будинковолодіння, яке складається з житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташоване в [ADDRESS] , дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . [ADDRESS] перейменована у [ADDRESS] , що стверджується довідкою № 2-173, виданою 02.06.2023 Виноградським старостинським округом Городенківської міської ради. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у період видачі вищезгаданого свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння (з 31.01.1966 по 19.01.1996) регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56. Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом ч.1 ст.120, ст.121, ч.1, ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності; володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору; частка члена колгоспного двору в майні двору визначається, зокрема, при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Копією витягу з погосподарської книги Виноградської сільської ради за 1991-1995 роки, виданою Виноградським старостинським округом Городенківської міської ради, стверджується, що суспільна група господарства, розташованого по [ADDRESS] , - «колгоспники». Оскільки право власності на майно колишнього колгоспного двору, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] набуте до 15 квітня 1991 року, тому спір щодо даного майна вирішується за нормами, що регулювали власність цього двору. Станом на 15.04.1991 у житловому будинку [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 2-169, виданою 02.06.2023 Виноградським старостинським округом Городенківської міської ради на підставі погосподарської книги Виноградської сільської ради № 7-8 за 1991-1995 роки. Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення колгоспних дворів) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Частки всіх членів колгоспного двору є рівними (ст.123 цього ж Кодексу). Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Зі змісту ч.2 ст. 370 ЦК України вбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. З наведеного слідує, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/3 кожному. [PERSON] померла [INFO] у с.Виноград Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 9 від 09 квітня 1994 р., що стверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 23 грудня 2003 р. відділом реєстрації актів громадянського стану Городенківського районного управління юстиції. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] померла до 01.01.2004, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. На день смерті [PERSON] ( [INFO] ) у житловому будинку [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 2-170, виданою 02.06.2023 Виноградським старостинським округом Городенківської міської ради на підставі погосподарської книги Виноградської сільської ради № 7-8 за 1991-1995 роки. Із копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 03 липня 1967 р. виконавчим комітетом Виноградської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, вбачається, що [PERSON] , 1940 р.н., та [PERSON] , 1940 р.н., були подружжям, запис за № 11 від 03 липня 1967 р. в книзі записів актів громадянського стану про одруження. Позивач [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , запис за № 7 від 31 березня 1973 р. в книзі реєстрації актів про народження, що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26 березня 1991 р. Виноградською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. [PERSON] заповіту не вчиняла. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON] та син - позивач [PERSON] , які в рівних частках прийняли спадщину, оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] судом не встановлено. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Із копії спадкової справи № 832/2003, наданої суду Городенківською державною нотаріальною конторою, вбачається, що [PERSON] , прийнявши спадщину, як спадкоємець першої черги за законом, 23.12.2003 подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно дружини [PERSON] . Йому 23.12.2003 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 210, на спадкове майно, яке складається з грошового вкладу з процентами по рахунку № [NUMBER] у відділені ощадбанку № 6342/020 в с. Виноград Городенківського району Івано-Франківської області з усіма видами компенсацій та індексацій, належного померлій на підставі ощадної книжки. Позивач [PERSON] , прийнявши спадщину після смерті матері [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно спадкодавця не зверталася. До складу спадщини спадкодавиці [PERSON] входить також 2/6 (1/3) частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, що належала їй як члену колишнього колгоспного двору. Враховуючи вищенаведене, чоловік спадкодавиці [PERSON] та син - позивач [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом, в рівних частках успадкували вищезгадану частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що становить по 1/6 частці, однак документи на дані частки спадкового майна не оформили. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 82 роки у с. Виноград Городенківської ТГ Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 528 від 15 серпня 2022 р., що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 15.08.2022 Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, визначено ч.1 ст.1267 ЦК України. За ст. ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] , разом з ним проживаючих та зареєстрованих осіб не було, що стверджується довідкою № 2-172, виданою 02.06.2023 Виноградським старостинським округом Городенківської міської ради. [PERSON] заповіту не вчиняв, що стверджується копією Інформаційної довідки № 69880182 зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), сформованої 30.08.2022 приватним нотаріусом Яшан Р.Р. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є його син - позивач [PERSON] . Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] судом не встановлено. Із копії спадкової справи № 120/2022, наданої суду приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Яшаном Р.Р., вбачається, що позивач, як спадкоємець першої черги за законом, прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини (30.08.2022). Копією Витягу № 69879984 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 30.08.2022 приватним нотаріусом Яшаном Р.Р., підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 69625883 (номер у нотаріуса 120/2022), спадкодавець - [PERSON] , дата народження: [INFO] , дата смерті: [INFO] . Прийнявши спадщину після смерті батька [PERSON] , позивач 19.06.2023 подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно батька. Йому 19.06.2023 приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Яшаном Р.Р. видано три свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровані в реєстрі за № 1334, № 1335, № 1336, на: земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Виноградської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, площею 0,9899 га, кадастровий номер 2621680200:04:001:0034, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 112706; трактор колісний марки Т-25АЗ, 1982 року випуску, заводський № [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію машини серії [NUMBER] ; причеп марки 1ПТС-2, 1989 року випуску, заводський № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію машини серії [NUMBER] . 07.07.2023 позивачу приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Яшаном Р.Р. видано свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1525, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Виноградської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, площею 0,0951 га, кадастровий номер 2621680201:07:001:0038, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 112707. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить також 3/6 (1/2) частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , 2/6 (1/3) частки якого належала йому, як члену колишнього колгоспного двору, а 1/6 частки успадкована ним після смерті дружини [PERSON] , як спадкоємцем першої черги за законом, однак документи на дану частку спадкового майна [PERSON] не оформив. Підставою звернення позивача до суду стало те, що постановою приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Яшана Р.Р. № 156/02-31 від 29.06.2022 йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] з посиланням на те, що документи, які підтверджують право власності на даний житловий будинок, видано на ім?я [PERSON] , як голові колгоспного двору, що позбавляє нотаріуса можливості визначити частки спадкодавця в житловому будинку. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 06.07.2023, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1964/1989 роках, господарські будівлі та споруди - в 1965, 1970 роках. Ринкова вартість даного житлового будинку з надвірними спорудами станом на 14.07.2023 становить 152460 грн, що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я». За вищезгаданим господарством числиться земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель площею 0,1100 га, що стверджується довідкою № 2-171, виданою 02.06.2023 Виноградським старостинським округом Городенківської міської ради згідно даних погосподарських книг. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 338554277, сформованої 10.07.2023, вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутні. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Досліджені судом докази підтверджують, що [PERSON] , як голові колгоспного двору, 06.03.1989 був виданий документ, що посвідчував його право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Однак, даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав йому, його дружині [PERSON] та позивачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 2/6 (1/3) кожному, як членам колишнього колгоспного двору. [PERSON] та позивач [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом (чоловік та син), успадкували після смерті [PERSON] по 1/6 частці вищезгаданого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Як спадкоємець першої черги за законом, позивач [PERSON] успадкував після смерті батька [PERSON] 3/6 (1/2) частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , 2/6 (1/3) частки якого належала йому, як члену колишнього колгоспного двору, а 1/6 частки успадкована ним після смерті дружини [PERSON] , як спадкоємцем першої черги за законом. Отже, позивач [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом після смерті матері та батька фактично став власником 4/6 (2/3) часток вищезгаданого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Крім того, йому належить 2/6 (1/3) частки у даному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що разом становить цілий житловий будинок. Однак, через те, що спадковий житловий будинок відносився до колгоспного двору і частки між членами бувшого колгоспного двору у ньому не визначені, немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на дане нерухоме майно. Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, правомірність набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення. На підставі ст.ст. 112, 120, 121, 123, 524-526, 529, 548, 549, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1258-1261, 1267-1270, 1273, 1275, 1296-1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved