Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

04 травня 2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, який у подальшому був ним уточнений, до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 01 жовтня 2011 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, який було розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2019 року. Від даного шлюбу у них народились спільні діти: донька - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . Фактично подружні відносини припинились, ще до розірвання шлюбу, відповідачка пішла із дому і з того часу [PERSON] разом із дітьми проживає окремо. Відповідно до посвідчення про взяття на облік №8575 від 05.08.2019 [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в КУ «Одеський центрі обліку бездомних громадян» як особа, яка не має постійного місця проживання її зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 01 липня 2020 року визначено місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] (адреса реєстрації: [ADDRESS] ) та [PERSON] , [INFO] (адреса реєстрації: [ADDRESS] ) разом із батьком [PERSON] , [INFO] (адреса: [ADDRESS] ). Припинено стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей. Судовим наказом Суворовського районного суду м. Одеси від 19.01.2021 року з [PERSON] , стягнуто на користь [PERSON] помісячно аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу 23.12.2020 до досягнення повноліття старшою дитиною [INFO] . Позивач вказує, що [PERSON] на утримання та забезпечення дітей матеріальну допомогу добровільно не надає. Духовним та фізичним розвитком дітей мати не цікавиться. Окрім того жодного разу матір не відвідувала дітей, не вітала їх з днем народження та святами, взагалі не спілкується. Таким чином, [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків по вихованню дітей, жодного разу не відвідала їх, фізичним та духовним розвитком дітей не займається, не цікавиться здоров?ям та життям дітей. Як вбачається з витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань [PERSON] вчиняє кримінальні проступки та веде аморальний спосіб життя. На підставі вище зазначеного, [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом та просив суд задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, з наведених у позовній заяві правових підстав. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05 травня 2023 року відкрито загальне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 1). Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справі до судового розгляду по суті на 16 жовтня 2023 року (а.с. 176). В судове засідання позивач [PERSON] з`явився, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, з наведених у позові підстав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду, справи була повідомлена судом належним чином, про причини неявки суд не повідомила, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подала. У судове засідання представник третьої особи Служба у справах дітей Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином. Представник надав до суду письмовий висновок від 09.08.2023 №1-07/188 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, та просив суд справу розглядати за його відсутності. За таких обставин суд ухвалив розглянути справу заочно, за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 01 жовтня 2011 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, який було розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2019 року (а.с. 64). Від даного шлюбу у сторін народились спільні діти: донька - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 18, 19). Фактично подружні відносини припинились, ще до розірвання шлюбу, відповідачка [PERSON] пішла із дому, і по теперішній час, не проживає разом з позивачем [PERSON] та дітьми. Відповідно до посвідчення про взяття на облік №8575 від 05.08.2019 [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в КУ «Одеський центрі обліку бездомних громадян» як особа, яка не має постійного місця проживання її зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 01 липня 2020 року визначено місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] (адреса реєстрації: [ADDRESS] ) та [PERSON] , [INFO] (адреса реєстрації: [ADDRESS] ) разом із батьком [PERSON] , [INFO] (адреса: [ADDRESS] ). Припинено стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей. Судовим наказом Суворовського районного суду м. Одеси від 19.01.2021 року з [PERSON] , стягнуто на користь [PERSON] помісячно аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу від 23.12.2020року, до досягнення повноліття старшою дитиною [INFO] . Наразі діти проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20, 21, 27). 29 серпня 2023 року Виконавчий комітет Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області надав до суду рішення №876 від 21 серпня 2023 року про затвердження висновку служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 161) та Висновок служби у справах дітей Фонтанської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 162- 163). Відповідно до вказаного Висновку, окрім вище зазначеного, встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, [PERSON] станом на 08.08.2023р. має сукупний розмір заборгованості у сумі 131 138,52 гривень. З протоколу бесіди з [PERSON] від 13.07.2023, вбачається: на запитання в якому класі навчається молодший син не надала чіткої відповіді. Повідомила, що не наполягала на спілкуванні з дітьми через свою невпевненість. Підтвердила факт, що залишила дитину, оскільки не справлялась з його психологічним станом. З протоколу бесіди з [PERSON] від 12.07.2023, вбачається: дівчинка повідомила працівників служби, що мама телефонувала декілька днів тому, а до цього не телефонувала рік. Їй не комфортно спілкуватись з мамою через брак уваги до неї. Мати не вітає дівчинку з днем народження більше трьох років та не бере участі в її вихованні. Із протоколу бесіди з [PERSON] від 12.07.2023, вбачається: хлопчик висловився про те, що не хоче спілкуватися з мамою. На підставі чого, з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів малолітніх, відповідно до вищенаведених фактів, служба у справах дітей вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої [PERSON] [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] . Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Частиною 3 статті 51 Конституцієї України закріплені основні принципи охорони державною сім`ї, дитинства, материнства та батьківства. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно приписів ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з наданих суду доказів. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Так, Європейський суд з прав людини (рішення у справі «Хант проти України» від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Під час розгляду даної справи суд дійшов висновку, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод малолітньої [PERSON] [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] , відповідно, воно має законну мету у розумінні пункту 2 статті 8 Конвенції. Статтею 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. При цьому, встановленні під час розгляду даної справи обставини переконують суд у тому, що [PERSON] взагалі не має бажання виконувати батьківські функції щодо своїх малолітніх дітей. Докази протилежного у матеріалах справи відсутні. Таким чином, зазначені обставини дають суду обґрунтовані підстави для переконання, що через тривалий час окремого проживання між відповідачкою та дітьми втрачено родинні зв`язки, та розуміння вікових психологічних особливостей. Мати дітьми не цікавиться, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до дітей, що розцінюється судом як свідоме нехтування своїми обов`язками. З огляду на наведене, враховуючи ставлення громадянки [PERSON] до своїх малолітніх дітей, а також враховуючи Висновок служби у справах дітей Фонтанської сільської ради, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи встановлено обставини, які є беззаперечними підставами для позбавлення батьківських прав. Щодо розподілу судових витрат слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно із ст. 141 ЦПК України суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved