Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

До Нетішинського міського суду Хмельницької області надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Волков С.В., до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» про визнання іпотеки такою, що припинена, скасування заборони відчуження квартиру [ADDRESS] за договором іпотеки, яка належить на праві власності позивачу, та виключення запису з реєстру речових прав. В обґрунтування позову зазначено, що позивач з 22.06.2003 року перебувала у шлюбі із [PERSON] , а [INFO] у них народився спільний син - [PERSON] , на утримання якого з [PERSON] рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07.02.2005 у справі №2-262-05 на користь позивачки стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку відповідача. [INFO] [PERSON] помер, за життя він не виконував рішення суду та не сплачував належним чином аліменти на сина - [PERSON] ,через що утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі станом на 01.06.2021 - 118835,50 грн. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої увійшла квартира [ADDRESS] , вартістю 620030,27 грн, а також заборгованість померлого по аліментам на утримання сина [PERSON] у розмірі 118835,50 грн. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є його дружина - [PERSON] та діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , які прийняли спадщину шляхом подання заяви до Нетішинської державної нотаріальної контори, де 18.11.2021 р. заведено спадкову справу за № 103/2021.Позивачка вважаючи, що заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , підлягає стягненню із відповідачів пропорційно прийнятої ними частки у спадковому майні, звернулася до суду, та ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 09.11.2022 у справі № 679/1025/22, затверджено мирову угоду на наступних умовах: сторони погоджуються визнати за позивачем [PERSON] право власності на 5/6 частин двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , а позивач в свою чергу зобов`язалася сплатити відповідачам різницю між сумою боргу та вартістю 5/6 частин квартири, у загальному розмірі 417662,31 грн. Під час проведення дій щодо реєстрації за позивачем права власності на 5/6 частин вищевказаної квартири за адресою позивач дізналася про наявність запису про обтяження у виді іпотеки на дану квартиру та заборону її відчуження, яке внесене приватним н6отаріусом Франовською Л.С. на підставі договору іпотеки № 3492 від 19.07.2007, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит»» - відповідачем по справі. Серед документів покійного [PERSON] було знайдено довідку, яка видана відповідачем 16.07.2019 за № 083-1-1-3179 про відсутність у [PERSON] заборгованості перед відповідачем по даній справі. Позивач вважає, що договір іпотеки № 3492 від 19.07.2007, укладений між покійним [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит»» фактично був припинений, оскільки зобов`язання [PERSON] перед ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит»» виконано в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене позивач звертається до суду із даним позовом для захисту своїх прав, та просить визнати іпотеку припиненою, скасувати заборону обтяження, виключити запис іпотеки з державного реєстру. Ухвалою суду від 29.06.2023 відкрито провадження по справі. Розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 23.10.2023 закрито підготовче провадження у даній цивільній справі, призначено справу до судового розгляду. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, але через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява, в якій він просить справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, але надав суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що з 27.12.2022 визначені ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повноваження під час здійснення ліквідації Ат «Банк «Фінанси та Кредит»» здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо. У своєму відзиві представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на відсутність порушених банком прав та інтересів позивача. При цьому, у відзиві також зазначив, що за даними Єдиної операційної інформаційної системи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб станом на дату початку тимчасової адміністрації - 18.09.2015 в АТ «Банк «Фінанси та Кредит»» будь яка заборгованість [PERSON] обліку була відсутня. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що подана позовна заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що 19.07.2007 року [PERSON] з філією Банком «Фінанси та Кредит» ТОВ уклав договір іпотеки № Ф1-07/55283-0049-з. Відповідно до договору [PERSON] передав в іпотеку Банку «Фінанси та Кредит» двокімнатну квартиру [ADDRESS] , яка належить йому на праві власності, з метою забезпечення вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору № Ф1-07/55283-0049 від 19.07.2007 (основне зобов`язання), укладеного між Банком «Фінанси та Кредит» та [PERSON] на строк до 18.07.2022. Договір іпотеки діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за основним зобов`язанням /п.п. 1, 2, 4, 17/. Договір посвідчено приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу Хмельницької області Франовською Л.С. 19.07.2007, зареєстровано в реєстрі під № 3492 (а.с. 42-43). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 335308047 від 12.06.2023 на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , 19.07.2007 приватним нотаріусом Франовською Л.С. зареєстровано заборону на нерухоме майно та іпотеку на підставі договору іпотеки № 3492 від 19.07.20077, іпотекодержатель Банк «Фінанси та Кредит» ТОВ (а.с. 12). Відомості про звернення стягнення іпотекодержателем на вказану квартиру відсутні. З повідомлення № 083-60-575/23 від 29.09.2023, яке надане Фондом гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення АТ «Банк «Фінанси та Кредит»» з ринку, який здійснює повноваження під час ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит»», що визначені ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вбачається, що [PERSON] 27.02.2013 власними коштами було здійснено повне виконання зобов`язань за кредитним договором № Ф1-07/55283-0049 від 19.07.2007, який було укладено між ним та АТ «Банк «Фінанси та Кредит»» (а.с. 52). Відповідно до листа АТ «Банк «Фінанси та Кредит»» № 083-1-1-3179/19 від 16.07.2019, який було направлено до Відділу Нетішинського МВ ДВС ГТУЮ в Хмельницькій області, [PERSON] не має заборгованості по кредиту в АТ «Банк «Фінанси та Кредит»» (ліквідація) (а.с. 8). [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м. Нетішин Хмельницької області Україна (а.с. 9). Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 09.11.2022 у справі № 679/1025/22, затверджено мирову угоду на наступних умовах: сторони погоджуються визнати за позивачем [PERSON] право власності на 5/6 частин двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , а позивач в свою чергу зобов`язалася сплатити відповідачам різницю між сумою боргу та вартістю 5/6 частин квартири, у загальному розмірі 417662,31 грн (а.с. 10-11). Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України, передбачено що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до пункту 33 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 "Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав", застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 76 - 78 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Обтяження наявні на нерухомому майні позивачів, зареєстровані на підставі договору іпотеки, очевидно, порушують їх право на вільне розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Згідно із ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. За ст. 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно з пп. 1, 2, 3 п. 5.1. Глави 15 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України N 296/5 від 22.02.2012, в чинній на час припинення іпотеки редакції, Нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки. Тобто до нотаріуса може звертатись з заявою про зняття заборони як іпотекодержатель, так і іпотекодавець, за умови подання безспірних доказів виконання зобов`язання. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Пунктом 9 частини 2 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили. Таким чином у зв`язку з виконанням [PERSON] умов кредитного договору, який ним було укладено з АТ «Банк «Фінанси та Кредит» 19.07.2007, та на виконання зобов`язань по якому [PERSON] , який помер [INFO] , [INFO] було укладено договір іпотеки з АТ «Банк «Фінанси та Кредит» квартири [ADDRESS] , право власності на 5/6 частин якої ухвалою суду від 09.11.2022 визнано за позивачем, відсутність відомостей про набуття іпотекодержателем права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки, договір іпотеки припинив свою дію, відповідно іпотека також є припиненою. Оскільки належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки, то належним способом захисту прав позивача, є припинення іпотеки та припинення відповідних обтяжень, зареєстрованих на підставі договору іпотеки. Оскільки квартира, право власності на 5/6 частин якої, ухвалою суду від 09.11.2022 визнано за позивачем, і досі перебуває в обтяженні на підставі договору іпотеки № Ф1-07/55283-0049-з від 19.07.2007, за зобов`язанням, яке виконано, суд вважає за необхідне припинити іпотеку (договір № Ф1-07/55283-0049-з від 19.07.2007), а також припинити обтяження, зареєстровані на підставі договору іпотеки. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просила судові витрати залишити за нею, а тому суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved