Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

У січні 2022 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на ті обставини, що [INFO] померла рідна мати дружини позивача [PERSON] [PERSON] , яка мала двох доньок [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] . [PERSON] взяла шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». Від даного шлюбу у них народилися [PERSON] та [PERSON] . Проте [INFO] померла донька позивача [PERSON] , [INFO] померла дружина позивача [PERSON] , а [INFO] помер син позивача [PERSON] . На підставі рішення 14-ї сесії 23 скликання Решетилівської селищної ради народних депутатів від 01.03.2001 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 5,07 га. За життя [PERSON] не склала заповіту. Відтак, відповідно до вимог ч.2 ст. 1223 ЦК України майно успадковується за законом особами, визначеними у статтях 1261 1265 ЦК України. З посиланням на положення ч.3 ст. 1268 ЦК України позивач зазначає, що [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги та прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили. Відповідно до вказаного рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 22.03.2007 по справі №2-129/2007, яке набрало чинності 02.04.2007, визначено належність житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] , яка померла [INFO] , як попередньому власнику, визначено [PERSON] , як спадкоємця, наступним власником цього будинку та визнано за [PERSON] право власності на вказаний жилий будинок. Таким чином [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері, однак юридично не оформила право власності в порядку спадкування на земельну ділянку, якою володіла [PERSON] . Відповідно [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги та прийняв спадщину після смерті своєї дружини [PERSON] . Проте [PERSON] фактично прийняв, однак юридично не оформив право власності в порядку спадкування на земельну ділянку, якою володіла [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ №026760. Коли [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом було йому повідомлено, що земельну ділянку переоформлено на іншу особу, а саме на [PERSON] , про що стало відомо із матеріалів кримінального провадження. 12.02.2020, приватним нотаріусом Довбишем С.М. на підставі поданих [PERSON] підроблених документів було видано останньому свідоцтво про право на спадщину за заповітом та цього ж числа зареєстровано право власності на вищевказану земельну ділянку. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно стало відомо, що власником спірної земельної ділянки є [PERSON] , який набув її у власність на підставі договору купівлі продажу від 17.07.2021. У подальшому між [PERSON] , як орендодавцем, та ТОВ «СКП «Сількомунгосп», як орендарем, було укладено договір оренди землі № 51 від 12.02.2020, право оренди на підставі якого було зареєстровано за ТОВ «СКП «Сількомунгосп» 18.02.2020. Позивач зазначає, що правовстановлюючим документом [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 5324255100:00:002:0103 є свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 12.02.2020, відповідно до якого спадкоємцем майна [PERSON] є її племінник [PERSON] . Але [PERSON] не мала племінника [PERSON] . У свою чергу заповіт є підробленим. Посилаючись на викладені обставини, представник позивача [PERSON] просив визнати недійсним заповіт від 07.09.2004, посвідчений секретарем виконавчого комітету Лобачівської сільської ради народних депутатів Решетилівського району Полтавської області Антонець Т.Я. та зареєстрований в реєстрі за №14; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 12.02.2020, зареєстроване в реєстрі за №138, видане приватним нотаріусом Решетилівського районного нотаріального округу Полтавської області Довбишем С.М.; визнати недійсним договір купівлі продажу, серія та номер: 931, виданий 17.07.2020 приватним нотаріусом Решетилівського районного нотаріального округу Полтавської області Довбишем С.М.; припинити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 5324255100:00:002:0103, площею 5,0651 га; витребувати у [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 5324255100:00:002:0103 та зобов`язати передати її [PERSON] ; визнати недійсним договір оренди землі №51 від 12.02.2020, укладений між ТОВ «СКП «Сількомунгосп» та [PERSON] щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5324255100:00:002:0103, площею 5,0651 га; припинити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про інше речове право №35541234 від 18.02.2020 щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5324255100:00:002:0103, площею 5,0651 га; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5324255100:00:002:0103, площею 5,0651 га; стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 08.02.2022 у справі відкрите загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання на 10.03.2022, яке було відкладене на 18.04.2022. Ухвалою суду від 18.04.2022 провадження у справі зупинене до залучення до участі у справі правонаступника (правонаступників) позивача [PERSON] , який помер [INFO] . 27 квітня 2023 року ухвалою суду поновлене провадження у справі, залучено до участі у справі правонаступницю [PERSON] [PERSON] , та призначене підготовче судове засідання на 18.05.2023. 17 травня 2023 року до суду надійшла заява [PERSON] , яка діє від імені та в інтересах [PERSON] , про зміну предмету та підстав позову. На доповнення до зазначених у позові [PERSON] обставин, представниця позивачки [PERSON] вказала, що [PERSON] помер [INFO] . Єдиним спадкоємцем його майна є його рідна сестра [PERSON] . Також позивачка зазначає, що у вироці Решетилівського районного суду Полтавської області від 20.04.2022 суд дійшов висновку, що своїми діями, які полягали у використанні завідомо підроблених документів, [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України та визнав його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 та ч. 4 ст. 358 КК України. Зважаючи на те, що [PERSON] набув право власності на спірну земельну ділянку незаконно з використанням підроблених документів, у зв`язку з визнанням недійсним в рамках даної справи заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, відповідно продаж такого мана та передача вказаної земельної ділянки в оренду є порушенням норм статей 658 та 761 ЦК України, що є недодержанням в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 ЦК України та відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою недійсності правочину. З огляду на викладені обставини, позивачка просила: визнати недійсним заповіт від 07.09.2004, посвідчений секретарем виконавчого комітету Лобачівської сільської ради народних депутатів Решетилівського району Полтавської області Антонець Тетяною Яківною та зареєстрований в реєстрі за № 14; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 12.02.2020, зареєстроване в реєстрі за № 138, видане приватним нотаріусом Решетилівського районного нотаріального округу Полтавської області Довбиш С.М.; визнати недійсним договір купівлі-продажу, серія та номер: 931, виданий 17.07.2021, видавник: приватний нотаріус Полтавського РНО Довбиш С.М.; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 5324255100:00:002:0103, площею 5,0651 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, номер запису про право власності 43022764; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5324255100:00:002:0103, площею 5,0651 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; визнати недійсним договір оренди землі № 51 від 12.02.2020, укладений між ТОВ «СКП «Сількомунгосп» та [PERSON] , щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5324255100:00:002:0103, площею 5,0651 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5324255100:00:002:0103, площею 5,0651 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за ТОВ «СКП «Сількомунгосп» № 35541234; витребувати у [PERSON] та ТОВ «СКП «Сількомунгосп» земельну ділянку з кадастровим номером 5324255100:00:002:0103, площею 5,0651 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та зобов`язати передати її [PERSON] ; стягнути з відповідачів по справі на користь [PERSON] сплачений судовий збір. Ухвалою суду від 18.05.2023 було прийнято до розгляду заяву [PERSON] , яка діє від імені та в інтересах [PERSON] ,\~зі зміненим\~предметом та\~підставами позову та відкладено підготовче засідання на 12.06.2023. Після цього підготовче засідання неодноразово відкладалося, востаннє - на 04.10.2023. Ухвалою суду від 04.10.2023 підготовче провадження\~у справі\~було закрите\~та призначене\~судове засідання\~на 30\~жовтня 2023\~року.\~ Позиція учасників судового провадження У судовому засіданні 30 жовтня 2023 року представниця позивачки [PERSON] , посилаючись на зазначені у позовній заяві обставини, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав у повному обсязі, у вирішенні спору поклався на розсуд суду . Представниця відповідача [PERSON] [PERSON] позов не визнала та зазначила наступне. Так 17 травня 2023 року стороною позивачки було направлено заяву про зміну предмету та підстав позов, яка була прийнята судом. На думку представниці відповідача, дану заяву було прийнято судом всупереч вимогам ч. 3 ст. 49 ЦПК України, оскільки одночасна зміна предмету та підстав позову не допускається. Щодо безпосередньо позовних вимог зазначила, що сторона відповідача не заперечує того, що [PERSON] підробив документи, оскільки ці обставини встановлені вироком суду. Однак факт прийняття спадщини [PERSON] підтверджується лише рішенням Решетилівського районного суду від 22.03.2007. У цьому рішенні немає посилання на те, що [PERSON] прийняла спадщину після [PERSON] та не зазначено, що вона фактично прийняла спадщину. У свою чергу наданими стороною відповідача доказами підтверджується, що [PERSON] після смерті [PERSON] фактично спадщину не прийняла, оскільки вони проживали в різних місцях. Право власності за [PERSON] визнавалося на будинок, який знаходиться в селі Прокопівка. Крім того посилалася на ч. 5 ст. 82 ЦПК України та зазначала, що відповідач [PERSON] має право спростовувати обставини щодо прийняття спадщини [PERSON] . Щодо позовних вимог представниця відповідача [PERSON] [PERSON] відмітила, що визнання недійсним і витребування із незаконного володіння не можуть бути в одному позові, оскільки на її думку потрібно було звертатися із позовною вимогою про витребування із незаконного володіння. Позовна вимога про визнання правочину недійсним передбачає застосування наслідків, передбачених статтею 216 ЦК України. Також заперечувала проти визнання за [PERSON] право власності на земельну ділянку, оскільки вона не є спадкоємцем та, відповідно, належним позивачем по даній справі. Зважаючи на викладене, просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Довбиш С.М. та ТОВ «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп» у судове засідання не з`явилися, про місце, дату і час судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомляли (т. 2, а.с. а.с. 105, 114, 116). Представниця третьої особи Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т.М. у судове засідання не з`явилася, до суду надіслала заяву у якій розгляд даної справи просила проводити за її відсутності (а.с. 117). Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом установлено, що [PERSON] на підставі рішення 14 - ї сесії 23 скликання Решетилівської селищної ради народних депутатів від 01.03.2001 передано у приватну власність земельну ділянку площею 5,07 га, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ №026760 (т. 1, а.с. 23). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (т. 1, а.с.а.с. 14, 16). Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , 29.06.1986 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] » (т. 1, а.с. 15). Від вказаного шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (т. 1, а.с.а.с. 18, 19). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , а [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (т. 1, а.с.а.с. 20, 21). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (т. 1, а.с. 22). Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 22.03.2007 по справі №2-129/2007, яке набрало законної сили 02.04.2007, визначено належність житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] , яка померла [INFO] , як попередньому власнику, визначено [PERSON] , як спадкоємця, наступним власником цього будинку та визнано за [PERSON] право власності на вказаний жилий будинок (т. 1, а.с. 13). Як установлено із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , позивач [PERSON] помер [INFO] (т.1, а.с. 92). Відповідно до відповіді завідуючої Решетилівської державної нотаріальної контори Т. Кириченко від 22.11.2022 №645/01-09 спадщину після померлого [INFO] [PERSON] прийняла його сестра [PERSON] (т.1, а.с.119). Як установлено із копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.09.2023 №863/02-31, за заявою спадкоємця [PERSON] за заповітом [PERSON] державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т.М. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 5,0651 га, кадастровий номер 5324255100:00:002:0103 у зв`язку з відсутністю документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку та (або) реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т.1, а.с. 97-98). Відповідно до заповіту від 07.09.2004, посвідченого секретарем виконавчого комітету Лобачівської сільської ради народних депутатів Решетилівського району Полтавської області Антонець Т.Я. та зареєстрованого в реєстрі за №14, [PERSON] , [INFO] , усе своє майно нерухоме та рухоме заповіла [PERSON] , [INFO] (т.1, а.с. 29). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.02.2020, зареєстрованого в реєстрі за № 138, виданого приватним нотаріусом Решетилівського районного нотаріального округу Довбишем С.М. на підставі заповіту, посвідченого секретарем виконкому Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області Антонець Т.Я., спадкоємцем на зазначене у цьому свідоцтві майна [PERSON] , [INFO] , є її племінник [PERSON] . Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається земельної ділянки площею 5,0651 га, кадастровий номер 5324255100:00:002:0103, що розташована: Полтавська область, Решетилівський район, Решетилівська селищна рада, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т. 1 а.с. 28). 12 лютого 2020 року між [PERSON] , від імені якого діє [PERSON] , як орендодавцем, та ТОВ «СКП «Сількомунгосп», як орендарем, було укладено договір оренди землі № 51. Об`єкт оренди - земельна ділянка площею 5,0651 га, кадастровий номер 5324255100:00:002:0103 (т.2, а.с.46-47). Відповідно до копії договору купівлі продажу, укладеного 17.07.2021 між продавцем [PERSON] , від імені якого за довіреністю діє [PERSON] , з однієї сторони та покупцем [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Решетилівського районного нотаріального округу Довбишем С.М., продавець передав у власність, а покупець прийняв у власність земельну ділянки площею 5,0651 га, кадастровий номер 5324255100:00:002:0103, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Полтавського (колишня назва Решетилівського) району Полтавської області (т.2, а.с. 24) Вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 20.04.2022, який набрав законної сили 21.05.2022, [PERSON] був визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 та ч. 4 ст. 358 КК України. У даному вироці судом було, зокрема установлено, що [PERSON] використав завідомо підроблені документи, у тому числі заповіт від 07.09.2004, посвідчений секретарем виконавчого комітету Лобачівської сільської ради народних депутатів Решетилівського району Полтавської області Антонець Т.Я. та зареєстрований в реєстрі за №14 (т.1, а.с. 193-195). На спростування викладених у позові обставин в частині прийняття [PERSON] спадщини, зокрема спірної земельної ділянки після смерті матері [PERSON] представницею відповідача [PERSON] [PERSON] було надано наступні докази. Так відповідно до виписки з погосподарських книг №27, 34, 9, 19, 19 Жовтневої сільської ради (Покровської сільської ради) за 1986-2010 роки села Жовтневе (селища Покровське) [PERSON] проживала по [ADDRESS] разом із чоловіком [PERSON] та дітьми [PERSON] та [PERSON] (т.1, а.с.210). Відповідно до довідки Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області від 12.04.2022 №01-22/17, згідно погосподарських книг 1986 2010 років [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 1987 року по день смерті [INFO] (т.1, а.с. 211). Вказана обставина підтверджується також копіями погосподарських книг на 2001-2005 роки, 2006 2010 роки за даною адресою (т.1, а.с.а.с. 212-215, 216 - 219). Згідно відповіді завідуючої Решетилівської державної нотаріальної контори Т. Кириченко [PERSON] від 11.10.2006 №848, спадщину на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] після померлої [PERSON] , оформити на ім`я [PERSON] немає змоги, так як відсутній правовстановлюючий документ, який би підтверджував її право власності на цей будинок (т.1, а.с.220). Відповідно до довідки Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області №7139 [PERSON] була власником будинку в с. Прокопівка Решетилівського району (т.1, а.с.221). Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу, закріпленого у\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша\~статті 81 ЦПК України). Як первісний позивач, так і його правонаступник, подаючи позов зазначали, що діями відповідачів було порушено їх право власності на земельну ділянку площею 5,0651 га, кадастровий номер 5324255100:00:002:0103. Крім того однією з вимог позовної заяви було визнати за [PERSON] , а після залучення правонаступника за [PERSON] право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5324255100:00:002:0103, площею 5,0651 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. При цьому позивачі, посилаючись на рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 22.03.2007 по справі №2-129/2007, яке набрало законної сили 02.04.2007, стверджували, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , однак юридично не оформила право власності в порядку спадкування на земельну ділянку, якою володіла [PERSON] на підставі державного акту на землю. Також у судовому засіданні 30 жовтня 2023 року представниця позивачки [PERSON] зазначала про те, що коли [PERSON] успадкувала житловий будинок та господарсько побутові будівлі і споруди, вона успадкувала і право власності на спірну земельну ділянку, так як відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права і обов`язки, і успадкувати лише частину майна неможливо з таких підстав. Однак суд не може погодитися з даним твердженням сторони позивачки зважаючи на таке. Відповідно до\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.\~\~\~ Частинами першою-третьою\~статті 152 ЗК України\~передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, серед іншого, шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. За змістом\~статті 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 2\~статті 1220 ЦК України\~часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно положень статті 1217 спадкування здійснюється\~за заповітом\~або за\~законом. Заповіту [PERSON] матеріали справи не містять. Як було зазначено вище, рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 22.03.2007 по справі №2-129/2007, яке набрало законної сили 02.04.2007, позов [PERSON] до Решетилівської селищної ради про визнання права власності на житловий будинок, господарсько побутові будівлі та споруди було задоволено. Цим рішенням було визначено належність житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] , яка померла [INFO] , як попередньому власнику; визначено [PERSON] , як спадкоємця, наступним власником цього будинку та визнано за [PERSON] право власності на вказаний жилий будинок (т. 1, а.с. 13). При цьому вказівки про визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 5,0651 га, кадастровий номер 5324255100:00:002:0103, рішення суду від 22.03.2007 по справі №2-129/2007 не містить. Предметом позову у вказаній справі було тільки визнання права власності на житловий будинок, господарсько побутові будівлі та споруди. Відповідно до статті 11 ЦПК України, в редакції на час ухвалення рішення суду по справі №2-129/2007, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тобто, для визнання позивачкою права власності на спірну земельну ділянку, позивачці слід було звернутися до суду із відповідною вимогою. У свою чергу стаття 1218 ЦК України у даному випадку до застосування не підлягає, оскільки питання про визнання права власності було предметом судового розгляду і стосувалося тільки житлового будинку, а не усього майна, яке належало померлій [PERSON] . Інших доказів прийняття [PERSON] спадщини, яка складається із земельної ділянки площею 5,0651 га, кадастровий номер 5324255100:00:002:0103, після смерті своєї матері [PERSON] матеріали справи не містять. Щодо посилання позивачки на положення частини 3 статті 1268 ЦК України, суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до частини третьої\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого у\~статті 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. За нормою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до пункту 211 Інструкції\~про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої\~наказом міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, у редакції, чинній на час відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Доказів постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини матеріали справи не містять. У свою чергу представницею відповідача [PERSON] було надано докази, які спростовують факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини та підтверджують її місце проживання за іншою адресою. Це, зокрема виписки з погосподарських книг книг №27, 34, 9, 19, 19 Жовтневої сільської ради (Покровської сільської ради) за 1986-2010 роки села Жовтневе та довідки Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області від 12.04.2022 №01-22/17 та №7139. Отже, дана обставина, на яку посилалася сторона позивачки, також не знайшла свого підтвердження Згідно зі статтями\~15,\~16 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 1\~статті 16 ЦК України, частини 1\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено\~статтею 16 ЦК України. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі, належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів. Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Визнання права власності як спосіб захисту, визначеного\~статтею 392 ЦК України, передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом зазначеної норми такий спосіб захисту можливий у випадку, коли особа у встановленому законом порядку набула право власності на майно, однак таке право не визнається іншою особою (особами), або у разі втрати заявником документа, що посвідчує його право власності на спірне майно, і не регулює правовідносин щодо самочинно збудованого нерухомого майна. У той же час твердження позивачки про наявність правових підстав для визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 5,0651 га, кадастровий номер 5324255100:00:002:0103 не знайшли свого підтвердження. Зважаючи на викладене, стороною позивача не було доведено, що оспорюваними правочинами було порушено її права чи охоронювані законом інтереси. Окрім того суд погоджується з доводами представниці відповідача [PERSON] про те, що позовні вимоги про визнання недійсним договору і витребування із незаконного володіння не можуть бути заявлені в одному позові, а позовна вимога про визнання правочину недійсним передбачає застосування наслідків, передбачених статтею 216 ЦК України, зважаючи на наступне. \~ \~ \~ \~ При виборі\~і застосуванні\~норми права\~до спірних\~правовідносин суд\~враховує висновки\~щодо застосування\~відповідних норм\~права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду (частина\~4\~статті 263\~ЦПК України). Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-605цс16, зміст правочину не може суперечити\~ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша\~статті 215 ЦК України). Згідно з частинами другою та третьою\~статті 215 ЦК України\~недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв`язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним. При цьому, правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції\~ЦК України\~наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті\~215,\~216 ЦК України). Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя\~статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Верховний Суд у постанові від 15 травня 2019 року у справі №462/5804/16-ц зазначив про те, що судом враховується, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом визнання оспорюваних договорів недійсними не є ефективним засобом відновлення порушеного права позивача, адже за загальним правилом наслідком встановлення судом недійсності правочину є реституція. Відповідно, визнання договорів щодо відчуження спірного майна недійсними не матиме наслідком звільнення земельної ділянки чи усунення перешкод у користуванні нею, а тому не відновить порушеного права позивача, який не є власником майна, відчуженого за оспорюваним договором купівлі-продажу. Крім того, щодо неефективності вимоги про недійсність договорів Велика Палата Верховного Суду зазначила у постанові від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17, зокрема про те, що за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи нерухомого майна, а саме по собі визнання правочину недійсним є неефективним способом захисту, так як не відновлює порушене право. \~ \~ \~ \~ Отже у даній справі позовні вимоги про визнання недійсними оспорюваних правочинів (договору купівлі продажу та договору оренди земельної ділянки) є неефективним способом захисту. У той же час позовна вимога про витребування земельної ділянку є ефективним способом захисту, який у повній мірі сприяє відновленню порушених прав її власника. Однак, як було встановлено судом, позивачкою [PERSON] не було доведено того, що оспорюваними правочинами було порушено її права чи охоронювані законом інтереси, а тому вказана вимога не підлягає до задоволення. З огляду на встановлені судом обставини у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Щодо твердження представниці відповідача [PERSON] про прийняття судом заяви позивачки про зміну предмету та підстав позову всупереч вимогам ч. 3 ст. 49 ЦПК України, оскільки одночасна зміна предмету та підстав позову не допускається, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 3 статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. До закінчення підготовчого провадження 17 травня 2023 року до суду надійшла заява [PERSON] , яка діє від імені та в інтересах [PERSON] , про зміну предмету та підстав позову, яка була прийнята ухвалою суду від 18.05.2023. Верховний Суд\~у постанові\~від 12\~січня 2022\~року у\~справі № \~234/11607/20 зазначив, що предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Незважаючи на те, що представниця позивача [PERSON] звернулася до суду із заявою про зміну предмету та підстав позову у зв`язку із смертю первісного позивача та залучення до участі у справі правонаступника, дана заява дана заява не містить обставин, які б свідчили про зміну предмету позову, оскільки позовні вимоги залишилися фактично у первісному стані. У свою чергу новий позов містить часткову зміну підстав та обґрунтування нового позову, що не суперечить вимогам статті 49 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що Верховний Суд неодноразово підкреслював, що при застосуванні\~процесуальних норм\~належить уникати\~як надмірного\~формалізму,\~так і\~надмірної гнучкості,\~які можуть\~призвести до\~скасування процесуальних\~вимог,\~встановлених законом.\~Надмірний формалізм\~у трактуванні\~процесуального законодавства\~визнається неправомірним\~обмеженням права\~на доступ\~до суду\~як елемента\~права на\~справедливий суд\~згідно зі\~статтею\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод. Щодо застосованих судом заходів забезпечення позову Ухвалою суду від 31 січня 2022 року було задоволено заяву сторони позивача про забезпечення позову та накладено арешт на земельну ділянку, кадастровий номер 5324255100:00:002:0103, площею 5,0651 га, яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 931 від 17.07.2021, з позбавленням права розпорядження нею та відчуження на користь інших осіб без позбавлення права користування Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп» за договором оренди землі № 51, укладеним 12 лютого 2020 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп». Відповідно до частини 9 статті 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (частина 10 статті 158 ЦПК України). Таким чином застосовані ухвалою суду заходи забезпечення позову підлягають до скасування. Щодо судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, судові витрати слід покласти на позивачку [PERSON] . На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed