Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

[PERSON] , в особі представника- адвоката Косінцева К.В., звернувся до суду з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди завданої безпідставним відкриттям справи про адміністративне правопорушення в якій прохав стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача 198\~536 грн. 00 коп. у якості відшкодування шкоди за завдані моральні страждання, а саме за безпідставне відкриття справи про адміністративне правопорушення, стягнути 21\~000 грн. 00 коп. у якості витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи № 643/10953/17, щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, а також стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача 10\~000 грн. 00 коп. в якості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову посилається на те, що 30.07.2017 о 04 год. 50 хв. в м. Харкові, по вул. Академіка Павлова, буд. 120а, водій [PERSON] керував автомобілем «ВАЗ 2108», державний номерний знак [NUMBER] , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме поведінка що не відповідає обстановці. Огляд на стан наркотичного сп`яніння проводився лікарем-наркологом в КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер». Своїми діями [PERSON] нібито порушив вимоги пункту 2.9 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП. Постановою судді Московського районного суду м. Харкова від 26.10.2017 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Не погоджуючись з вказаною постановою суду [PERSON] подав апеляційну скаргу через свого захисника адвоката Бірючинського Е.О. 10.06.2021 Харківський апеляційний суд виніс постанову, якою провадження в справі про адміністративне правопорушення закрив у зв`язку з відсутністю складу правопорушення і відсутністю складу правопорушення. Вказана постанова набрало законної сили 10.06.2021. Оскільки провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП було закрито то у позивача виникла право на відшкодування моральної шкоди після винесення постанови Харківським апеляційним судом 10.06.2021 у справі № 643/10953/17. 29.12.2021 [PERSON] звернувся до Департаменту патрульної поліції з заявою про відшкодування моральної шкоди завданої безпідставним відкриттям справи про адміністративне правопорушення. 28.01.2022 було отримано відповідь від УПП в Харківській області ДПП на вказану вище заяву. За результатами розгляду було відмовлено у задоволенні [PERSON] у відшкодуванні моральної шкоди завданої безпідставним відкриттям справи про адміністративне правопорушення. Моральна шкода полягає в тому, що відносно позивача було безпідставне відкриття справи про адміністративне правопорушення поліцейським Овчаровим Д.С., який склав протокол про адміністративне правопорушення серії БР №207006 стосовно позивача за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях у зв`язку з протиправною поведінкою щодо позивача. Моральна шкода розрахована з серпня 2017 року по січень 2021 року, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Оскільки відповідач ухиляється від добровільної сплати за заподіяну шкоду позивач був змушений звернутись за професійною правничою допомогою до адвоката Косінцева К.В. вартість послуг якого склала 10000 грн. 00 коп. За викладеного позивач звернувся з позовом до суду та просить його задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 08.09.2023 відкрито провадженні в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Не погодившись із позовною заявою представником Державної казначейської служби України подано відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що висновки позивача щодо наявності моральної шкоди ґрунтуються лише на наданих позивачем відомостях та не підтверджувались належним доказами, позивачем не доведено, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування. Вважають, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження неправомірності дій департаменту патрульної поліції та наявності причинного зв`язку між шкодою і діями. Рішення суду від 10.06.2021 по справі № 643/10953/17 про закриття справи про адміністративне правопорушення у відношенні позивача, ще не свідчить про завдану особі моральну шкоду, яка підлягає доведенню позивачем, відповідно до ст.ст.76,81 ЦПК України. Крім того, зазначили, що не можливо здійснити безспірне списання коштів безпосередньо з єдиного казначейського рахунку, оскільки списання коштів здійснюється з відповідних рахунків, відкритих для певної мети і лише після встановлення у законі про Державний бюджет України відповідних бюджетних призначень. Стягнення з органу Казначейства моральної та матеріальної шкоди не допускається, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів, що відповідає висновкам постанови Верховного Суду від 06.02.2019 по справі № 199/6713/14-ц та ухвалою ВССУ від 05.07.2017 по справі № 210/327/15-ц. за викладеного просили відмовити в задоволені позовних вимог повністю. Представником Департаменту патрульної поліції подано відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що право на компенсацію моральної шкоди виникає не автоматично після оскарження протоколів чи постанов про адміністративне правопорушення, а за умови доведення потерпілим, в чому саме полягають моральні страждання і які втрати немайнового характеру вони спричинили. Оскільки, презумпція наявності моральної шкоди не передбачена чинним законодавством України, то наявність моральної шкоди не визнана прямим наслідком кожного оскарження актів суб`єктів владних повноважень, така презумпція має визначатися лише законом. Право на відшкодування моральної шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування це процесуальна можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності моральної шкоди чи причинно-наслідкового зв`язку між складенням оскарженого протоколу та результатом моральної шкоди на яку вказує позивач, але не посилається на конкретні прояви моральної шкоди. Таким чином, правові підстави для застосування норм ст.ст. 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявність у справі докази, відсутні. Позивач обмежився загальними посиланнями на незаконність дій інспектора та завдання йому моральної шкоди, не довів належними, допустимими та достовірними доказами ні факту наявності такої шкоди, ні наявності його відчуття тривоги, хвилювання, безсоння та інших негативних наслідків, наявність причинного зв`язку між протиправними діями інспектора та можливим завданням такої шкоди. В матеріалах справи відсутній розрахунок розміру заподіяної позивачу шкоди та висновків судових експертів щодо моральної шкоди в розмірі 198536 грн. 00 коп. Щодо витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. 00 коп. вказали, що такі не мають розумного розміру та не виходять з критерію реальності адвокатських витрат у даній справі. Щодо витрат на правову допомогу у справі № 643/10953/17 зазначено, що порядок стягнення витрат на професійну правову допомогу в рамках КУпАП чинним законодавством не передбачено. Вважають, що заявлені позивачем вимоги є недоведеними та такими, що не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, отже не підлягають задоволенню. 28.09.2023 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи до судового розгляду. Представник позивача адвокат Косінцев К.В. подав заяву в якій зазначив, що позивач та його представник не зможуть з`явитись до суду у зв`язку з сімейними обставинами та військовим станом. Позовну заяву підтримують у повному обсязі та наполягають на її задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача Департаменту патрульної поліції Федюк Д.В. в судовому засіданні просив відмовити в позовних вимогах в повному обсязі з підстав викладених у відзиві, вказавши, що не визнають дії протиправними. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, належним чином та завчасно повідомлялись про розгляд справи, у відзиві прохали врахувати пояснення зазначеному у ньому та відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача Департаменту патрульної поліції, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За загальним правилом ст.15, 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. У відповідності до ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Судом встановлено, що постановою Московського районного суду м. Харкова від 26.10.2017 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік (а.с.05). Постановою Харківського апеляційного суду від 10.06.2021 задоволено апеляційну скаргу [PERSON] . Постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 26.10.2017 по справі № 643/10953/17 щодо притягнення [PERSON] , [INFO] , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення (а.с.06-11). 29.12.2021 [PERSON] звернувся до Департаменту патрульної поліції із заявою про відшкодування моральної шкоди завданої закриттям справи про адміністративне правопорушення у розмірі 198536 грн. 00 коп. та відшкодування 21000 грн. 00 коп. у якості витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи № 643/10953/17 щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності (а.с.14-15). Відповідно до листа про розгляд звернення від 26.01.2022 за вих. № К-74/41/14/02-2022 Департаменту патрульної поліції адресованого [PERSON] , останньому повідомлено, що у зв`язку з відсутністю рішення суду щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 198536 грн. 00 коп. та відшкодування витрат на професійну правничу допомогу розмірі 21000 грн. 00 коп. підстави для задоволення вимог відсутні (а.с.16). Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 198536 грн. 00 коп. суд зазначає таке. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст.\~1\~ЗУ «Про\~національну поліцію» національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги. Відповідно до ст.\~22\~ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За загальними положеннями, передбаченими\~статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою\~статті 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за\~завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174\~цього\~Кодексу). У ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~визначено, що в наведених у\~статті цього Закону\~випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до\~порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, статті 1173,1174\~ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Як роз`яснено у п. п. 3, 5 Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України №\~4\~від 31.03.1995\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Дії (бездіяльність) посадових осіб державного органу, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 ЦК України). Позивач зазначав, що\~працівник патрульної поліції [PERSON] протиправно склав протокол про адміністративне правопорушення, за вчинення адміністративного правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, відносно позивача, чим завдано [PERSON] моральних страждань. За змістом\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її\~\~результатом - моральною шкодою. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80\~ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Матеріали цивільної справи не містять посилання на належні, достатні, достовірні та допустимі докази щодо спричинення йому моральної шкоди в цьому розмірі, на підставі яких позивач оцінив свої моральні страждання, а також не довів причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідачів і заподіяною шкодою. Позовна заява містить лише загальні посилання на наявність підстав, на думку позивача, для відшкодування моральної шкоди, та посилання на моральні страждання. Виходячи з приписів статей 23, 1167 ЦК України підставою відповідальності за завдану моральну шкоду є склад цивільно-правового правопорушення, що складається з таких елементів: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Позивач посилається на наявність постанови Харківського апеляційного суду від 10.06.2021, якою провадження в справі за порушення ч. 1 ст.\~130\~КпАП України стосовно [PERSON] закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення та зазначає про те, що така постанова є доказом неправомірності дій працівників патрульної поліції щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення. Разом з тим, постанова Харківського апеляційного суду від 10.06.2021 не є належним і допустимим доказом завдання позивачу моральної шкоди, зокрема, що він зазнавав душевних страждань у зв`язку із доведенням своєї невинуватості, оскільки факт закриття провадження у справі за відсутності в діях складу адміністративного правопорушення не є тотожним факту заподіяння моральної шкоди, який підлягає доведенню на загальних підставах. При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. За таких обставин, суд вважає, що доводи позивача про необхідність відшкодування йому моральної шкоди не знайшли своє підтвердження. Також, позивач просить суд стягнути витрати на правничу допомогу, понесені ним в справі № 643/10953/17. Статтею 5\~ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Вбачається, що понесені стороною позивача витрати на правничу допомогу у судовому провадженні № 643/10953/17, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову, а такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством. За таких обставин, вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 21000 грн. 00 коп. задоволенню не підлягає. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень та норми чинного законодавства України в сукупності із правовими висновками Верховного Суду, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133\~ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з вимогами ч.ч. 3-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.ч. 2,3,8 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача, тобто в даному випадку - на [PERSON] .

Outcome: dismissed