Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

29.01.2020р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалась на те, що вони з відповідачем з 24 лютого 2007 року перебували у шлюбі, який було розірвано 04.03.2016 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Відповідач коштів на утримання доньки не надає, тому позивачка змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Ухвалою суду від 04.02.20р. відкрито провадження по справі (а.с.17). Заочним рішенням від 15.04.20р. позов задоволено (а.с.25-26). Ухвалою суду від 02.06.23р. вказане заочне рішення суду від 15.04.20р. скасовано (а.с.55). Позивач в судове засідання 30.10.23р. не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення нею повноліття (а.с.23). Представник відповідача адвокат Трачук Н.І. в судовому засіданні проти позову заперечувала та пояснила, що дитина не проживає з матір`ю та перебуває на утриманні батька з лютого 2019 року, оскільки мати погано виконувала свої обов`язки. Наразі батько вивіз дитину до Польщі, а саме з березня 2022р. Просила в позові відмовити. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він є сином відповідача, та проживає він за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є його батьком, а [PERSON] , [INFO] , є його зведеною сестрою по батьку. Наразі [PERSON] проживає в Польщі разом з батьком. Свідок також пояснив, що по [ADDRESS] проживає його бабуся, а саме мати його батька, але її ім`я та адресу він не знає, оскільки вони не спілкуються. З 2019 року [PERSON] проживала у цієї бабусі, а батько жив у Польщі, та з того часу грошовими переводами утримував [PERSON] . При цьому свідок спочатку пояснив, що [PERSON] виїхала до Польщі з батьком на початку січня 2023 року. Потім свідок в ході допиту змінив свої свідчення та пояснив, що з початку березня 2022 року та до сьогоднішнього дня [PERSON] проживає в Польщі на утриманні батька. Свідок також уточнив, що з 2019 року його батько робив перекази на українську банківську карту для утримання доньки, йому відомо про дві суми: 3500 грн. та 2800 грн. Ці гроші він відправляв матері дівчинки, а саме [PERSON] , тобто позивачці по справі, яка купляла продукти та одежу для дитини на ці гроші. Чому дитина проживала у бабусі свідок не знає. Про обставини перерахування коштів і придбання на них продуктів для дитини, а також про факт проживання дівчинки у бабусі, свідку відомо зі слів батька та від [PERSON] , яка колись йому про це сказала у 2019 році, коли їй було тринадцять років. В якій школі навчалась дитина свідок не знає. Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення їх повноліття. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст.ст.182 СК України, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей, наявність у платника аліментів непрацездатних батьків та інші обставини, які мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В судовому засіданні було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач є батьком неповнолітньої - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Дитина зареєстрована та проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, що підтверджено відповідною довідкою (а.с.9). Суд вважає, що покази свідка [PERSON] є малоінформативними, протирічливими та не мають доказового значення по справі на підтвердження позиції відповідача щодо не проживання дитини разом з позивачкою з лютого 2019 року, оскільки відомості про факт проживання дитини у бабусі свідку відомі зі слів відповідача, який є заінтересованою особою по справі, і якого суду допитати не вдалось, оскільки він не з`явився до суду. Твердження тринадцятирічної дитини щодо місця проживання нічим не підтверджені, як і не підтверджено сам факт таких тверджень дитини. І взагалі суд знаходить покази свідка та характер його відносин з близькими людьми досить незвичними та протирічливими, оскільки особисте спілкування з сестрою один раз на декілька років та повна відсутність спілкування з її матір`ю та своєю рідною бабусею свідчить про відсутність споріднених стосунків, що вказує на непоінформованість свідка про сімейні обставини та взаємовідносини між [PERSON] та її батьками. Клопотання про допит дитини або бабусі, у якій, нібито, проживала дитина з 2019 року, суду не заявлялось. При цьому свідок пояснив, що продукти та одяг дитині купляла саме позивачка. Отже, відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. З урахуванням зазначених обставин, інтересів дітей, виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у статті 7 СК України, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку, що позов є законним та підлягає задоволенню. Так, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , до досягнення дитиною повноліття. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі по стягненню аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved