Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

У вересні 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом в якому просив зняти арешт з його нерухомого майна, що накладений на підставі постанови АА № 992670 відділом державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 січня 2004 року, а також зняти арешт з нерухомого майна, що накладений на підставі постанови АА № 992673 відділом державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 січня 2004 року. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 07 листопада 2006 року за № 4017311 Першою криворізькою державною нотаріальною конторою накладений арешт на нерухоме майно на підставі постанови АА № 992670 від 13 січня 2004 року відділу державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , власник - [PERSON] . Також, 07 листопада 2006 року за № 4017379 Першою криворізькою державною нотаріальною конторою накладений арешт на нерухоме майно на підставі постанови АА № 992673 від 13 січня 2004 року відділу державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області на квартиру за адресою: [ADDRESS] , власник - [PERSON] . Позивач раніше був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 30 квітня 1993 року по 06 жовтня 1998 року, а з 20 жовтня 1998 року по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] , яка є власником квартири. 04 серпня 2023 року під час звернення позивача до приватного нотаріуса від останнього він дізнався про наявність арештів нерухомого майна на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та квартиру за адресою: [ADDRESS] . 08 серпня 2023 року позивач змушений звернутись до Покровського ВДВС із заявою про зняття арешту з нерухомого майна, на що 10 серпня 2023 року отримав відповідь, в якій зазначено про неможливість надання інформації щодо виконавчих проваджень, оскільки термін зберігання завершених виконавчих проваджень становить три роки. Позивач у вказані об`єкти нерухомого майна не належать на праві власності, але він вважає, що його права порушені, а тому він вимушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 27 вересня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] . Представник відповідача Криворізької міської ради скористався правом надання відзиву на позовну заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позовних вимог, вказавши, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Згідно доданих до позову документів, а саме довідки КП «Криворізьке БТІ» від 25.07.2023 року власником нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на яке накладено арешт, виступає [PERSON] . Також, ані з позовної заяви, ані з долучених до позову документів не вбачається, що арешт на нерухоме майно було накладено в інтересах Криворізької міської ради, а отже позов пред`явлено до неналежного відповідача. Крім того, позивач у позовній заяві жодним чином не обгрунтовує, в чому полягає порушення його прав чи інтересів внаслідок накладення арешту на вказане майно, більше того , стверджує, що взагалі не є його власником, що ставить під сумнів його право звертатися до суду з відповідним позовом. Враховуючи вищевикладене, просять відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивач скористався\~правом надання\~відповіді на\~відзив,\~в обгрунтування\~якого виклав\~обставини,\~аналогічні змісту\~позовної заяви,\~вказавши,\~що арештом\~порушені його\~права, внаслідок\~чого він\~позбавлений змоги в\~повному об`ємі\~користуватися та\~розпоряджатися своїм\~майном на\~власний розсуд,\~так як\~в Єдиному\~реєстрі заборони\~відчуження об`єктів\~нерухомого майна\~значиться арешт нерухомого майна відносно нього. Треті особи Покровський відділ державної виконавчої служби у місті Кривий Ріг Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] не надали письмових пояснень щодо позову, будь-яких клопотань на адресу суду не направляли. Відповідно до ч.5 ст.279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно свідоцтва № Ж-489 про право власності на житло від 16 квітня 1996 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів згідно ропорядження № Ж-300 від 23 лютого 1996 року, квартира за адресою: [ADDRESS] належала на праві спільної сумсної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.16). Згідно договору дарування частини квартири від 17 листопада 2003 року, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар 1/2 частину трьохкімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір посвічденого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кузнецовою О.С. за № 3321 (а.с.18). Вказані обставини також підтверджуються Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації ДОР (а.с.17). Згідно довідки Комунального підприємства Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради Вих. № 203762 від 25 липня 2023 року, відповідно до даних архівної справи, станом на 31 грудня 2012 року, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності в КП Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради в реєстровій книзі 111П-517-517 на ім`я [PERSON] : частка на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого 16 квітня 1996 року Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів згідно ропорядження № Ж-300 від 23 лютого 1996 року, частка на підстваві договору дарування, посвідченого 17 листопада 2003 роу приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кузнецовою О.С., зареєстрованого у реєстрі за № 3321 (а.с.15). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 04 серпня 2023 року, на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] накладено арешт 07 листопада 2006 року за № 4017311 реєстратором Перша криворізька державна нотаріальна контора, підстава обтяження: постанова АА № 992670 від 13 січня 2004 року ВДВС Жовтневого РУЮ міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Також, на квартиру за адресою: [ADDRESS] накладено арешт 07 листопада 2006 року за № 4017379 реєстратором Перша криворізька державна нотаріальна контора, підстава обтяження: постанова АА № 992673 від 13 січня 2004 року ВДВС Жовтневого РУЮ міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с.12-14). 07 серпня 2023 року позивач звертався до Покровського відділу державної виконавчої службиу місті Кривий Ріг Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою, в якій просив надати йому інформацію на яких підставах було накладено арешт на нерухоме майно а також вирішити питання про винесення постанови про скасування вказаного арешту (а.с.19). З відповіді Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривий Ріг Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Вих.№ 28.10-34/87598 від 10 серпня 2023 року, вбачається, що згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного рестру потек, єдиного ресстру заборон відчуження об?ектів нерухомого майна, станом на 09 серпня 2023 року відносно [PERSON] обліковується наступний запис про обтяження (4017311). Надати більш детальну інформацію, в тому числі щодо виконавчих проваджень які надходили на виконання не є можливим, оскільки у відповідності до наказу від 25.12.2008 року № 2274/5 «Про затвердження порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» та наказу від 07.06.2017 року № 1829/5 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», термін зберігання завершених виконавчих проваджень становить 3 роки (а.с.20). Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені\~Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Статтею 3 Закону визначається, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема виконавчих написів нотаріусів. Частиною 1 ст.56 Закону передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. У частині 4 статті 59 Закону міститься вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна, а саме: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у\~частині шостій\~статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені\~пунктом 1-2\~розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного\~частиною першою\~статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому\~статтею 11\~Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст.40 Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року, викладених в п.2, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року№2677-VI) (далі Закон про виконавче провадження). Відповідно до ч.1\~ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Виходячи із змісту вказаної норми закону, під час вирішення такого спору з`ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно. Відповідачами у справах за цими позовами є стягувач і боржник, а справи підлягають розглядові за правилами цивільного судочинства, якщо вони виникають у цивільних правовідносинах. Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст.ст.12,\~13,\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч.1\~ст.48 ЦПК України\~сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що\~відповідачем\~у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту\~є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно\~у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (постанови від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18, від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16, від 07 квітня 2021 року у справі № 174/474/17). Крім того у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №905/386/18 (провадження №12-85гс19) зроблено правовий висновок про те, що орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно\~ у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову\~може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін\~спірних відносин щодо такого майна. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 71)). Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача,\~суд відмовляє у задоволенні позову\~(постанови Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 200/8461/15-ц, від 03 травня 2022 року у справі № 711/3591/21). Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог. Отже, відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Аналогічна правова позиція підтримана Верховним судом 07 грудня 2022 року у справі № 359/3609/19, провадження № 61-18794св20 (ЄДРСРУ № 107878102). Статтею 80 ЦПК України\~передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.\~\~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, судом встановлено, що власником нерухомого майна, на яке накладено арешт за адресою [ADDRESS] є [PERSON] , а отже судом не встановлено будь-якого порушеного права позивача, що підлягає судовому захисту, оскільки позивач не є власником цього майна. Крім того, судом встановлено відсутність відомостей у Реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо власників нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , натомість в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про обтяження цього майна, власником якого вказаний позивач, який неодноразово вказував, що не є власником цього майна. Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами порушення будь-яких його прав, з огляду на ті обставини, що він не є власником майна, на яке накладено арешт. При цьому, за наявності заперечень у позивача проти арешту (опису) майна, які не пов`язані зі спором про право на це майно, а стосуються порушень вимог закону в межах виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, то їх слід розглядати за правилами розділу VІІ ЦПК України. Крім того, позивач звертаючись до суду із даним позовом зазначив відповідачем Територіальну громаду в особі Криворізької міської ради, при цьому суд погоджується із посиланням представника відповідача на ті обставини, що Криворізька міська рада не є належним відповідачем у даному спорі, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустим докази тих обставин, що арешт на вказане нерухоме майно був накладений в інтересах Криворізької міської ради, або будь-які інші докази невизнання, оспорювання чи порушення прав позивача саме Криворізькою міською радою. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Враховуючи результат вирішення спору, відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються.

Outcome: dismissed