Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

Представник позивачки - адвокат Калінін С.К., який діє на підставі Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги б/н/23 від 23.05.2023, Ордеру на надання правничої (правової) допомоги б/н від 07.07.2023 серії ВІ №1150239, Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2212 від 26.06.2018 через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій після уточнення просить: 1) визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №75883, вчинений 22.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Наталією Сергіївною про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» заборгованість у сумі 17 390,00 гривень; 2) стягнути з відповідача на користь позивачки безпідставно набуті грошові кошти у сумі 1 757,60 гривень; 3) стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати, зокрема по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» за надання професійної (правничої) допомоги у сумі 5 000,00 гривень. Разом з позовом, адвокатом подано заяву про забезпечення позову, в якій просив суд: 1) зупинити стягнення по виконавчому провадженню [NUMBER] від 23.02.2022 відкритого на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Тамари Миколаївни №75883 від 22.12.2021 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» заборгованість у сумі 17 390,00 гривень. Позов обґрунтовує тим, що вказаний виконавчий напис нотаріуса вчинений з порушенням ст.ст. 80,87,89 Закону України «Про нотаріат», а також Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки його було вчинено на кредитному договорі, який не було нотаріально посвідчено, при його вчиненні нотаріусом не було перевірено безспірність нарахованої заборгованості та не перевірено наявності направлення та отримання боржником письмової вимоги про усунення порушень, матеріали виконавчого провадження не містять доказів права у ТОВ «ФК «ЄАПБ» на стягнення заборгованості з позивачки, виконавчий напис не було вчинено на оригіналі договору. Крім того, позивачка жодного разу ніяким чином не підписувала кредитний договір, за яким здійснювалося стягнення, а також ніколи та в будь-який спосіб не отримувала одноразовий ідентифікатор, яким нібито біло підписано кредитний договір. Інформація з сайту ТОВ «Авентус Україна» не можу бути належним доказом, оскільки вказаний доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї із сторін. Враховуючи той факт, що відповідачем не доведено факту волевиявлення позивачки на укладення Кредитного договору з ТОВ «Авентус Україна», слід дійти висновку, що відповідний правочин є таким, що не вчинений, а тому права та обов`язки за таким правочином не набуті, правовідносини не виникли. Ухвалою суду від 10.07.2023 позовна заява залишена без руху. Ухвалою суду від 19.07.2023 відкрито провадження по справі, розгляд якої призначено у спрощеному позовному провадженні без виклику (повідомлення) сторін. Ухвалою суду від 19.07.2023 задоволено клопотання адвоката, позов забезпечено шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні. Відповідачу та третім особам копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками направлялись поштою за місцем знаходження останніх. Відповідачем вказані документи отримані особисто уповноваженими особами. Згідно з ст.128 та ст.272 ЦПК України, учасники справи є повідомленими про розгляд справи належним чином. 27.07.2023 адвокат Калінін С.К. через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся до суду з клопотанням про приєднання до матеріалів справи доказів сплати позивачкою вартості послуг адвоката. 09.08.2023 на електронну адресу суду представником відповідача було подано відзив на позов, в якому просив відмовити задоволенні позову, посилаючись на те, що 19.08.2019 між ТОВ «Авентус Україна» та позивачкою з врахуванням положень ЦК України, Законів України «Про електронну комерцію», «Про електронні довірчі послуги» було укладено Кредитний договір №1184547. В подальшому 11.03.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір відступлення права вимоги №11032020, відповідно до якого відповідач став правонаступником усіх прав та обов`язків ТОВ «Авентус Україна», в тому числі і за Кредитним договором №1184547. У зв`язку з тим, що позивачка не виконувала належним чином зобов`язання, передбачені кредитним договором, у неї виникла заборгованість, а тому, ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису. Товариством при зверненні до приватного нотаріуса було надано вичерпний перелік документів, передбачених п. 2 Постанови, а саме: Оригінал кредитного договору та Розрахунок заборгованості. Кредитний договір було укладено з позивачкою з врахуванням вимог Закону України «про електронні довірчі послуги» та «Електронну комерцію». Щодо витрат на правничу допомогу, то вказані витрати не підлягають стягненню, оскільки є необґрунтованими, завищеними та безпідставними. Щодо вимог про стягнення безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом нотаріуса у сумі 1 757,50 грн., то вказані вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на те, що є необґрунтованими, оскільки із оборотно-сальдової відомості вбачається, що в ході примусового виконання ВП [NUMBER] в рахунок погашення боргу по виконавчому напису 75883 Товариством було отримано лише 752,28 грн. Будь-які дії чи бездіяльність виконавця під час виконавчого провадження позивачкою не оскаржувались, постанови, зокрема, про відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно та кошти боржника. У позивачки по справі перед відповідачем була наявна заборгованість по кредитному договору 1184547 від 19.08.2019, яка станом на теперішній час так і є непогашеною, а тому діє Товариства щодо стягнення з неї заборгованості шляхом звернення до приватного нотаріуса є законними та обґрунтованими. 27.09.2023 позивачкою в приміщенні суду було отримано копію відзову на позовну заяву. Треті особи пояснення щодо позову не подали. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно Договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №1184547 від 19.08.2019, Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та (мовою оригіналу) « [PERSON] » уклади вказаний договір, відповідно до умов якого Товариство надало позивачці грошові кошти у сумі 8 500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат Клієнта, а Клієнт зобов`язується повернути Позику та сплатити проценти за користування Позикою (п.1.1) Позика надавалася строком на 30 днів. Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань (п.1.2) Відсоткові ставки по договору склали: занижена процентна ставка 0,90% за кожен день користування Позикою (328,50% на рік) (п.1.3.1); стандартна процентна ставка - 1,80% від суми Позики за кожен день користування (657,00% на рік) (1.3.2); Загальна вартість Позики за заниженою ставкою складає 127,00% від суми Позики (у процентному виразі) або 10 795,00 грн. (у грошовому виразі) та включає в себе проценти (відсотки) за користування Позикою - 27,00% від суми позики (у процентному виразі) або 2 295,00 грн. (у грошовому виразі), (п.1.4) У випадку неможливості виконання зобов`язань за Договором у повному обсязі та у встановлений строї. Клієнт має право ініціювати продовження строку користування Позикою та зміну дати погашення Позики, шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та ««сплачених на дату платежу процентів. Після отримання Товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених проценті», заява Клієнт» про продовження строку користування Позикою вважається поданою. (п.1.6) Після вчинення Клієнтом дій згідно з пунктом 1.6. цього Договору, та у разі якщо залишок суми Позики складає не менше ніж 400 (чотириста) гривень, Товариство має право, але не обов`язок, продовжити строк користування Позикою. Новий строк користування Позикою обчислюється з дня, наступного за днем вчинення Клієнтом дій згідно з пунктом 1.6 цього Договору та дорівнює 30 днів. Нова дата повернення Позики відображається у Особистому кабінеті Клієнта Протягом нового строку користування позикою проценти (відсотки) нараховуються за стандартною процентною ставкою (п.1.7) 22.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною на підставі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, було вчинено виконавчий напис №75883, згідно якого « [PERSON] » має заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», яке на підставі Договору факторингу №11032020 від 11.03.2020 є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» за кредитним договором №1184547 від 19.03.2019 у сумі 17 390,00 гривень, з яких: 8 500,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу, 24 590,00 гривень - заборгованість за відсотками, 4 250,00 гривень - заборгованість за пенею, штрафами, 50,00 гривень - плата за вчинення виконавчого напису. Стягнення заборгованості здійснюється за період з 11.03.2020 по 30.11.2021. При примусовому виконанні спірного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Хохловим Кирилом Костянтиновичем прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження від 23.02.2022 (ВП [NUMBER]) та про арешт майна боржника від 11.05.2023. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 05.07.2017 у справі № 754/9711/14-ц, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Відповідно до п. 2.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок №296/5), для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Згідно з п. 3.1 Порядку № 296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п. 3.2 Порядку № 296/5 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік № 1172). Відповідно до п. 3.3, 3.4 глави 16 Порядку № 296/5, якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Суд встановив, що п. 2 Переліку № 1172, на підставі якого приватним нотаріусом вчинений спірний виконавчий напис, втратив чинність 22.02.2017 на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Вказаним судовим рішенням визнана незаконною та нечинною постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі, в частині п. 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Редакція Переліку № 1172 до внесення змін, визнаних нечинними, не містила розділу про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а тому приватний нотаріус не мала правових підстав для вчинення спірного виконавчого напису. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 645/1979/15-ц. З огляду на вищевказане, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню знайшли своє підтвердження, а отже підлягають задоволенню, оскільки приватний нотаріус вчинила спірний виконавчий напис на підставі нечинного нормативно-правового акту, а також при його вчиненні не переконалася у безспірності вимог стягувача, чим порушила норми Закону України «Про нотаріат». Щодо вимог про стягнути з відповідача на користь позивачки безпідставно набутих грошових коштів у сумі 1 757,60 гривень, суд звертає увагу на те, що позивачка після набрання вказаним рішенням законної сили, може самостійно звернутись до приватного виконавця, яким було відкрито виконавче провадження з примусового виконання спірного виконавчого напису нотаріуса з заявою про повернення безпідставно набутих грошових коштів, і лише у випадку відмови останнього в добровільному порядку спалити кошти, у позивачки виникне право на примусове стягнення з приватного виконавця на свою користь цих коштів, шляхом звернення до суду з відповідною позовною заявою. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у сумі 536,80 гривень - за подання заяви про забезпечення позову, та 2 147,20 грн - за подання вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягненню безпідставно набутих грошових коштів. Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного. Як передбачено у статті 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України) та становлять одну із складових судових витрат (ч.1 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ч.5 ст.135 ЦПК України, сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч.4 ст.137, ч.7 ст.139 та ч.3 ст.141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування. Приписами ч.1 ст.26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно зі статтею 30 Закону № 5076-VІ, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Так, позивачкою заявлена вимога на відшкодування понесених судових витрат на правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн., які нею були отримані від адвокатського бюро «Калінін і Партнери» в особі адвоката Калініна С.К., на підтвердження яких надані наступні докази: Договір про надання професійної правничої (правової) допомоги б/н/23 від 23.05.2023, Додаток №1 до Договору, Ордер на надання правничої (правової) допомоги б/н від 07.07.2023 серії ВІ №1150239, Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2212 від 26.06.2018, Рекомендовані (мінімальні) ставки адвокатського гонорару (винагороди), Акт виконаних робіт(наданих послуг) від 07.07.2023, Платіжні інструкції №451452204 від 30.05.2023 на суму 1 500,00 грн. та №@2PL233252 від 14.07.2023 на суму 3 500,00грн., відповідно до яких [PERSON] було сплачено послуги адвоката за Договором від 23.05.2023 б/н/23. Суд визнає надані стороною позивачки докази на підтвердження витрат на правничу допомогу належними, допустимими, достовірними і достатніми. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності. Відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу через їх неспівмірність складності справи не подавалось, а загалом заперечувалося стягнення таких витрат. Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial