Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання. Свої вимоги мотивував тим, що 28.04.2001 року між [PERSON] та [PERSON] . Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського районного управління юстиції у м. Києві було укладено шлюб, актовий запис № 358. В шлюбі народився син - [PERSON] , [INFO] . Зазначив, що батько не займався та не займається його утриманням, оскільки з його народження самостійно відсторонився від утримання та виховання дитини, жодним чином не сприяв фізичному, розумовому, моральному, духовному та соціальному розвитку сина, а також жодного разу не надавав матері матеріальної допомоги на утримання дитини. На дату подання цього позову шлюб між [PERSON] та [PERSON] не припинено. Відповідач продовжує проживати разом з дружиною та сином, проте, веде окремий від сім`ї побут та живе своїм життям. Вказав, що 16.09.2019 року йому виповнилося 18 років. В травні 2021 року він звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з батька аліментів на своє утримання, і 22.07.2021 року Святошинський районний суд м. Києва ухвалив рішення у цивільній справі № 759/11242/21, яким задовільнив позовні його вимоги та стягнув з [PERSON] на його користь аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 27.05.2021 року, до закінчення ним навчального закладу 30.06.2023 року, але не більше, як до досягнення ним 23 років. Проте, в 2023 році він вступив до Національної академії внутрішніх справ (IV рівень акредитації) і з 08.09.2023 року навчається на денній формі навчання з підготовки здобувачів ступеня вищої освіти магістра за спеціальністю «Право» (за кошти фізичних та/або юридичних осіб). Термін закінчення навчального закладу до 08.03.2025 року. До того ж, вказав, що 08.09.2023 року між Національною академією внутрішніх справ та його матір`ю - [PERSON] було укладено договір про надання платної освітньої послуги № ІД23-24 Мю/1 від 08.09.2023 року, з тексту п. 1.1 якого вбачається, що цей Договір є невід`ємним додатком до Договору про навчання у закладі вищої освіти від 22.08.2023 року. Відповідно до п. 1.2. Договору, предметом цього договору є фінансові зобов`язання Замовника щодо оплати освітньої послуги, що надається Здобувачу Закладом. Згідно п. 3.1. вказаного Договору, загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання (3 семестри) становить 51 000,00 грн. Вартість платної послуги за роками навчання становить (п. 3.2.): - 2023-2024 навчальний рік - 34 000,00 грн.; - 2024-2025 навчальний рік - 17 000,00 грн. Відповідно до п. 3.3. Договору замовник вносить плату кожного семестру у розмірі 17 000,00 грн. Плата за перший семестр вноситься замовником протягом 5 днів з дня зарахування здобувача до закладу відповідно до наказу НАВС від 08.09.2023 року № 1176. Таким чином, за його навчання у вказаному навчальному закладі замовником, тобто його мамою [PERSON] було сплачено 17 000,00 грн. В той час, як батько матеріальної допомоги на його утримання не надає, не зважаючи на те, що згідно законодавства зобов`язаний це робити, а він не в змозі самостійно утримувати себе, оскільки не має самостійного джерела доходу, йому необхідні кошти на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування, підручники, тощо, що й зумовило необхідність звернення до суду. Він звертався до батька з проханням про добровільну сплату відповідної суми коштів та його утримання, але останній не надав йому чіткої відповіді. Станом на сьогоднішній день допомоги не надає. Саме тому змушений звернутися із цією позовною заявою до суду. При цьому, вказав, що батько має змогу надавати матеріальну допомогу, оскільки має постійний заробіток та працює в Службі зовнішньої розвідки України на посаді оперативного водія. Крім того, батьку на праві власності належить квартира [ADDRESS] , а також мотоцикл марки Honda CBR1100ХХ, державний номер [NUMBER] . Враховуючи вищевикладене, батько має можливість сплачувати аліменти на його утримання. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 27 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками направлялась на його зареєстроване місце проживання згідно відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб [ADDRESS] . Згідно наявного у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення останнє повернуто до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Частина 1 ст. 131 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Зважаючи на вищезазначене, суд прийшов до висновку про можливість вирішення питання про стягнення аліментів. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні не подавалися. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засідання заперечував щодо задоволення позову та просив відмовити. До початку судового засідання отримав позовну заяву з додатками та ознайомився з матеріалами справи. Вислухавши думку сторін, ознайомившись з матеріалами справи, суд приходить до наступного висновку. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що 28.04.2001 року між [PERSON] та [PERSON] . Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського районного управління юстиції у м. Києві було укладено шлюб, актовий запис № 358, що вбачається зі свідоцтва про одруження Серія [NUMBER] від 28.04.2001 року (а.с. 6). Від даного шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають сина - позивача у справі [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.07.2021 року у цивільній справі № 759/11242/21, задоволено позовні вимоги [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 27.05.2021 року, до закінчення ним навчального закладу 30.06.2023 року, але не більше, як до досягнення ним 23 років (а.с. 14). Як вбачається з довідки Національної академії внутрішніх справ № 46/02-3446 від 08.09.2023 року позивач в 2023 році він вступив до Національної академії внутрішніх справ (IV рівень акредитації) і з 08.09.2023 року навчається на денній формі навчання з підготовки здобувачів ступеня вищої освіти магістра за спеціальністю «Право» (за кошти фізичних та/або юридичних осіб). Термін закінчення навчального закладу до 08.03.2025 року (а.с. 15). 08.09.2023 року між Національною академією внутрішніх справ та матір`ю позивача - [PERSON] було укладено договір про надання платної освітньої послуги № ІД23-24 Мю/1 від 08.09.2023 року, з тексту п. 1.1 якого вбачається, що цей Договір є невід`ємним додатком до Договору про навчання у закладі вищої освіти від 22.08.2023 року. Відповідно до п. 1.2. Договору, предметом цього договору є фінансові зобов`язання Замовника щодо оплати освітньої послуги, що надається Здобувачу Закладом. Згідно п. 3.1. вказаного Договору, загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання (3 семестри) становить 51 000,00 грн. Вартість платної послуги за роками навчання становить (п. 3.2.): - 2023-2024 навчальний рік - 34 000,00 грн.; - 2024-2025 навчальний рік - 17 000,00 грн. Відповідно до п. 3.3. Договору замовник вносить плату кожного семестру у розмірі 17 000,00 грн. Плата за перший семестр вноситься замовником протягом 5 днів з дня зарахування здобувача до закладу відповідно до наказу НАВС від 08.09.2023 року № 1176 (а.с. 16-18). Згідно свідоцтва про право власності від 24.03.2003 року відповідач у справі є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 19). Відповідач не виконує свого обов`язку щодо утримання дитини, яка продовжує навчання. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, і виплачуються щомісячно. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідно до ст. 182 СК України не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Крім того, відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок обох батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Судом встановлено, що позивач не працює, матеріально себе не утримує та проживає з матір`ю, що не спростовано сторонами, зокрема, стороною відповідача, в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України. Враховуючи викладене, беручи уваги те, що позивач перебуває на утриманні матері, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення аліментів, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача. аліменти на користь позивача на його утримання. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує обставини, зазначені у ст. 182 СК України, та, виходячи з того, що батько та мати мають рівні обов`язки щодо дитини, в тому числі і по її утриманню, позивач навчається на контрактній основі, і вартість освітніх послуг згідно договору про надання платної освітньої послуги № ІД23-24 Мю/1 від 08.09.2023 рокусплачує матір позивача, враховуючи те, що відповідачем відзиву на позовну заяву не подано, доводи позивача не спростовано, вважає за необхідне на підставі ст. 183 СК України визначити їх у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання чи до досягнення ним 23 років, з огляду на те, яка з цих обставин настане першою. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. На думку суду, вказаний розмір суми аліментів з врахуванням рівного обов`язку обох батьків на утримання та виховання дитини буде відповідати інтересам та потребам останньої. При цьому суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судові витрати у справі, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави суму судового збору у розмірі 1 073,60 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved