Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 жовтня 2022 року о 19 год. 05 хв. в м. Дніпрі на вул. Набережна Заводська, 106-А/1, перехрестя вул. Метробудівська та вул. Набережна Заводська, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Volkswagen Jetta», державний номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , власником якого є [PERSON] , та внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні ушкодження, чим завдано матеріальних збитків. Зазначає, що 23 листопада 2022 року постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Транспортний засіб «Volkswagen Jetta» забезпечений страховим полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР207455526, виданим ПАТ СК «ПЗУ Україна», яке відшкодувало [PERSON] завдану шкоду в обсязі ліміту відповідальності в розмірі 130\~000 грн. Посилається на те, що 28 жовтня 2022 року ним було направлено в інтересах позивача повідомлення відповідачу про виклик його для участі в огляді пошкодженого транспортного засобу, а 04 листопада 2022 року [PERSON] звернувся до судового експерта Дроздова Ю.В. з заявою про проведення товарознавчої експертизи для визначення вартості матеріального збитку, яким 02 грудня 2022 року складено висновок №0812/22, відповідно до якого вартість матеріального збитку складає 1\~012\~343,48 грн. Вказує, що оскільки розмір заподіяного збитку внаслідок пошкодження транспортного засобу «Mercedes-Benz» при дорожньо-транспортній пригоді перевищує ліміт страхового відшкодування, то відповідач повинен відшкодувати різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою виплаченого страхового відшкодування в розмірі 882\~343,48 грн. Посилається також на те, що оскільки страховою компанією вже сплачено компенсацію в межах страхового ліміту, то витрати з евакуації транспортного засобу не охоплюються страховою виплатою та повинні бути відшкодовані відповідачем. Крім того, враховуючи характер душевних страждань [PERSON] отриманих ним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та розмір матеріального збитку, розмір завданої йому моральної шкоди складає 10\~000 грн. У зв`язку з чим просив стягнути з відповідача на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 882\~343,48 грн. за заподіяну шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 2\~000 грн. витрат з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди, 10\~000 грн. моральної шкоди, 4\~300 грн. витрат на товарознавчу експертизу, 8\~943,44 грн. витрат зі сплати судового збору, а також судові витрати на правничу допомогу у розмірі 20\~000 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 24 квітня 2023 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача надав суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі та без участі позивача, а також підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, також про день та час розгляду справи неодноразово повідомлявся шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, жодних заяв або клопотань суду не представив. Окрім того,\~суд звертає\~увагу,\~що відповідач\~23\~травня 2023\~року та\~13\~липня 2023\~року з`являвся у судові засідання, де 23 травня 2023 року він визнав свою вину та виявив бажання домовитись з позивачем шляхом укладання мирової угоди, а у судовому засіданні 13 липня 2023 року висловив свою незгоду із сумою завданих збитків, а також вказував на те, що автомобіль позивача вже було відремонтовано і сума заявлених збитків є завищеною, отже судом було оголошено перерву, зокрема, для з`ясування його думки з приводу заявлення експертизи щодо визначення розміру шкоди за відремонтований транспортний засіб, однак у наступні судові засідання відповідач не з`являвся, хоча був обізнаний про існування вказаної цивільної справи та необхідність його прибуття у судові засідання, будь яких клопотань про відкладення чи розгляд справи без його участі суду не надав. В силу ч. 3 ст. 131 ЦПК України суд визнає, що відповідач не з`явилася до суду повторно без поважних причин. Згідно із ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Частиною 1 статті 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 р. №11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. Враховуючи ту обставину, що відповідачу були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, суд вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим судом вирішено ухвалити відповідне рішення. 07 листопада 2023 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами загального позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 20 жовтня 2022 року о 19 годині 05 хвилин в м. Дніпрі по вул. Набережній Заводській, 106-А/1, на перехресті вул. Метробудівській та вул. Набережна Заводська, водій [PERSON] керував транспортним засобом «Volkswagen Jetta», державний номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, у результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Mercedes-Benz»,\~державний номерний\~знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , унаслідок чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження та завдано матеріальної шкоди, чим порушив п. 12.1. Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП (а. с. 9). Матеріалами справи підтверджено, що постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2022 року [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн., яка набрала чинності 06 грудня 2022 року (а. с. 11). Частиною 2 статті 82 ЦПК України встановлено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Також судом встановлено, що станом на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen Jetta», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР.2074555276 зі строком дії з 00:00 год. 29 грудня 2021 року по 24:00 год. 28 грудня 2022 року, із зазначенням страхової суми за шкоду, заподіяну майну у розмірі 130 000 грн., а також франшизи у розмірі 0,00 грн. (а. с. 12). Відповідно до розпорядження №22774/1/1 на виплату страхового відшкодування ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та довідки/виписки по надходженням №5D7CCCPIBSDDPG3R від 09 лютого 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» судом встановлено, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було виплачено [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 130 000 грн. (а. с. 14-15). Згідно з висновком експерта №0812/22 (товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ), складеного 02 грудня 2022 року судовим експертом Дроздовим Ю.В., вартість матеріального збитку (з урахуванням втрати товарної вартості), заподіяної власнику колісного транспортного засобу автомобіля «Mercedes Benz GLE 250d», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складає 1\~012\~343,48 грн. (а. с. 17-36). Крім того, представником позивача також було надано суду докази проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Mercedes Benz GLE 250d», державний номерний знак [NUMBER] , а саме: копії рахунку на оплату №8 від 09 січня 2023 року та акту виконаних робіт №8 від 09 січня 2023 року ФОП [PERSON] на загальну суму 953\~450 грн., в яких зазначено покупцем [PERSON] і вказано дані транспортного засобу «Mercedes-Benz GLE-250D», державний номерний знак [NUMBER] , а також виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та витяг з Реєстру платників єдиного податку ФОП [PERSON] . Сторона позивача просила суд стягнути з відповідача грошові кошти за заподіяну шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 882\~343,48 грн., що становить різницю між розміром матеріального збитку згідно висновку експерта №0812/22 від 02 грудня 2022 року в розмірі 1 012 343,48 грн. та сумою виплаченого [PERSON] страхового відшкодування ПрАТ СК «ПЗУ Україна» в сумі 130\~000 грн. Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37 зазначеного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе, у межах суми страхового відшкодування, виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди в межах суми страхового відшкодування. Вказані вище висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року № 14-176цс18. Згідно із ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Оскільки судом встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, тому деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, в частині свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка була одержана від страховика. Щодо посилання відповідача на фактичний ремонт транспортного засобу і надання у зв`язку з цим представником позивача додаткових доказів на підтвердження витрат з відновлювального ремонту на загальну суму 953 450 грн. суд зазначає наступне. Як вбачається з наданого позивачем висновку експерта №0812/22, складеному 02 грудня 2022 року, вартість саме відновлювального ремонту транспортного засобу позивача експертом визначено в розмірі 952 518,64 грн., а надані позивачем докази фактично понесених позивачем витрат становлять 953 450 грн. При цьому, сторона позивача у своїй позовній заяві просить стягнути саме розраховану експертом матеріальну шкоду, а не фактично понесені витрати на відновлювальний ремонт, які перевищують наданий у висновку експерта розмір. Крім того, при розрахунку різниці суми відшкодування позивач виходить з вартості матеріального збитку (з урахуванням втрати товарної цінності), заподіяної власнику колісного транспортного засобу автомобіля «Mercedes Benz», державний номерний знак [NUMBER] , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, визначеної у висновку №0812/22, складеному 02 грудня 2022 року, товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ. Зі змісту вищевказаного висновку судом встановлено, що експертом визначена саме вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes Benz», державний номерний знак [NUMBER] , в сумі 952\~518,64 грн., а також при оформленні висновку здійснено розрахунок вартості матеріального збитку з урахуванням втрати товарної вартості пошкодженого транспортного засобу в розмірі 59\~824,84 грн. Пунктом 32.7 ч.1 ст.32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Також пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Згідно із п. п. 8.6.1 п. 8.6 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Тобто, величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів КТЗ. Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема, в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»). Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі №761/15232/18. Отже, виходячи зі змісту п. 32.7 ст. 32, ст. 22, абз. 3 ч. 1 ст. 988, ст. ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України, позивач як власник автомобіля, пошкодженого внаслідок ДТП, яка сталась з вини відповідача, має право на відшкодування йому відповідачем також і втрати товарної вартості транспортного засобу. Відтак, суд вважає наданий позивачем висновок експерта належним та допустимим доказом у справі, який підтверджує як розмір шкоди, так і розмір втрати товарної вартості автомобіля позивача. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача також розміру втрати товарної вартості автомобіля «Mercedes Benz», державний номерний знак [NUMBER] , розрахованого у наданого до суду висновку експерта №0812/22, складеного 02 грудня 2022 року, в сумі 59\~824,84 грн. Крім того, під час судового розгляду у судовому засіданні відповідачем заявлялось про свою незгоду з сумою завданих збитків, але при цьому не заявлялось клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи. Враховуючи надані позивачем документи, та існуючі вимоги законодавства України, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача та задовольняє їх в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача 882\~343,48 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пред`явлених до відповідача. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення», саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати. Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01,§ 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачу моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Отже, при визначенні розміру моральної шкоди, судом враховано обставини справи, а саме те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу, який належить позивачу, було завдано механічних ушкоджень, що в свою чергу завдало майнових збитків позивачу з вини відповідача, і спричинило втрату позивачем можливості користуватись транспортним засобом на деякий час, що призвело до необхідності вчинення ним дій направлених на отримання відшкодування майнової шкоди, до незначних вимушених змін у життєвих стосунках позивача, зусилля, які необхідні для відновлення транспортного засобу, глибину фізичних і душевних страждань, тому суд вважає, що відшкодування моральної шкоди необхідно визначити саме у розмірі 2 000 грн., який відповідатиме вимогам розумності та справедливості, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають частковому задоволенню. Щодо стягнення з відповідача відшкодування витрат, пов`язаних з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 2 000 грн. суд зазначає, що з урахуванням вимог статей 28, 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» витрати на евакуацію транспортного засобу до місця здійснення ремонту на території України відносяться до шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого. На підтвердження витрат з транспортування автомобіля стороною позивача було надано акт надання послуг №34 від 20 жовтня 2022 року та рахунок №34 від 20 жовтня 2022 року на суму 2\~000 грн., за змістом яких судом встановлено, що ФОП [PERSON] надав транспортну послугу з перевезення транспортного засобу «Mercedes Benz», державний номерний знак [NUMBER] , а замовником та платником зазначено [PERSON] , а не позивача [PERSON] . З урахуванням викладеного позивачем не доведено понесення саме ним матеріальних втрат на послуги евакуатора, а тому заявлені витрати не підлягають стягненню з відповідача. Щодо відшкодування витрат, пов`язаних з проведенням товарознавчої експертизи, в розмірі 4\~300 грн. суд дійшов такого висновку. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. На підтвердження понесення позивачем судових витрат пов`язаних із залученням експерта, позивачем надано висновок експерта №0812/22 складений 02 грудня 2022 року, договір про надання експертних послуг №21 від 28 жовтня 2022 року та квитанцію до платіжної інструкції 0.0.2725571918.1 від 31 жовтня 2022 року на суму 4\~300 грн. з при значенням платежу: визначення суми матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Mercedes Benz GLE 250», державний номерний знак [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП (а. с. 52-54). Суд вважає, що сплачені позивачем кошти в сумі 4 300 грн. за проведення експертного дослідження підлягають стягненню із відповідача на користь позивача, враховуючи те, що при вирішені спору судом береться до уваги висновок експерта за результатами проведення товарознавчої експертизи №0812/22 від 02 грудня 2022 року з визначення вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг ); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи викладене, суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 вказано, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу позивачу [PERSON] у зазначеній справі на підставі договору про надання правничої допомоги №226/1 від 21 вересня 2022 року надавало Адвокатське об`єднання «Смарт юрист» в особі керуючого партнера Соколова Д.І., а саме: адвокат Циганок Р.О., який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №2392, виданого 14 листопада 2011 року, та адвокат Соколов Д.І., який діє на підстав ордеру на надання правничої (правової) допомоги №1194823 від 24 квітня 2023 року (а. с. 36-37, 62). Пунктами 1.1. та 4.1. договору передбачено, що клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Надання правничої допомоги оплачується в розмірах і на умовах, встановлених додатком до цього договору. На підтвердження\~факту надання\~адвокатом позивачу\~правової допомоги\~стороною позивача\~крім договору\~про надання\~правничої допомоги\~від 21\~вересня 2022\~року було\~також надано:\~додаток №1\~від 20\~лютого 2023\~року до\~договору про\~надання правничої\~допомоги №226/1\~від 21\~вересня 2022\~року на\~загальну суму\~в розмірі\~20\~000\~грн.,\~з наступним\~переліком послуг:\~1.\~Підготовка та\~подача до\~Ленінського районного\~суду м.\~Дніпропетровська позовної\~заяви до\~ [PERSON] \~про відшкодування\~шкоди,\~заподіяної внаслідок\~дорожньо-транспортної\~пригоди,\~що включає:\~аналіз отриманих\~від клієнта\~документів;\~надання правової\~кваліфікації обставин\~справи;\~визначення нормативно-правової\~підстави вимоги;\~моніторинг судових\~рішень;\~визначення судової\~практики застосування\~правових норм\~для визначення\~правової позиції;\~підготовка позовної\~заяви до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; подача до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська позовної заяви до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 2. Супровід адвокатами Адвокатського об`єднання у суді першої інстанції справи за позовом клієнта до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Також надано\~акт приймання-передачі\~наданих послуг\~від 13\~березня 2023\~року та\~рахунок на\~оплату №317\~від 13\~березня 2023\~року за\~послуги,\~що передбачені\~додатком №1\~від 20\~лютого 2023\~року до\~договору про\~надання правничої\~допомоги №226/1\~від 21\~вересня 2022\~року на загальну суму 20 000 грн., звіт про надану правничу допомогу від 13 березня 2023 року, що містить інформацію про фактично виконані послуги: здійснено аналіз отриманих від клієнта документів 1 год.; надано правову кваліфікацію обставин справи 30 хв.; визначено нормативно-правову підставу вимоги 30 хв.; здійснено моніторинг судових рішень 30 хв.; визначено судову практику застосування правових норм для визначення правової позиції 30 хв.; підготовлено позовну заяву до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 5 год.; супровід адвокатами Адвокатського об`єднання у суді першої інстанції справи за позовом клієнта до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та загалом витрачено часу 8 год. (а. с. 48-51) Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06 березня 2019 року у справі №922/1163/18. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих адвокатом доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний висновок викладено в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. Так, розглядаючи надані представником позивача докази понесених витрат на правову допомогу, суд враховує правову позицію Верховного Суду та практику Європейського суду з прав людини, та дійшов висновку, що розмір заявлених до стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 20 000 грн. не відповідає повною мірою критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності їх розміру, оскільки такі витрати не співставні з обсягом і змістом наданих послуг. При цьому суд дослідив питання обґрунтованості витрат та врахував, що справа не обтяжена кількістю доказів, які б потребували вивчення, відтак, не є складною і підготовка до її розгляду, оскільки явно не потребувала значних затрат часу та зусиль професійного адвоката. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Приписами п. п. 6, 9 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Статтею 19 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ; 8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Суд звертає увагу також на те, що з наданих суду додатку №1 від 20 лютого 2023 року до договору про надання правничої допомоги №226/1 від 21 вересня 2022 року та звіту про надану правничу допомогу від 13 березня 2023 року, вбачається перелік наданих юридичних послуг виконавцем та їх вартість, але враховуючи, що серед наданих послуг наявна: підготовка позовної заяви до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та подача до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська позовної заяви до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, то інші зазначені і заявлені до стягнення складові наданих послуг, окрім супроводу адвокатами Адвокатського об`єднання у суді першої інстанції справи, не підлягають врахуванню та стягненню, оскільки по своїй суті є складовими вищезазначених послуг. При цьому підготовка позовної заяви до суду тривалістю 5 годин також на думку суду є завищеною, оскільки не є великою за обсягом і не обтяжена великою кількістю доказів, які потребували аналізу, а подача позову суду взагалі відбувалась шляхом її формування в системі «Електронний суд». Окрім того, суд враховує, що 12 травня 2020 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі №904/4507/18, в якій підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц), і зробила висновок, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. З огляду на вищевикладене, з урахуванням складності справи, співмірності та пропорційності понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем дійсно документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу, але враховуючи, що такі витрати не є співмірними з обсягом і змістом наданих адвокатом послуг, а справа не є складною та позовні вимоги задоволено частково, тому суд вважає за потрібне стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 4 000 грн. Крім того, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу у сумі 3\~955,20 грн. (4 000 х 98,88% / 100%) у зв`язку з чим, вимога про стягнення судових витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню з урахуванням часткового задоволення позовних вимог та співмірності витрат на правову допомогу з обсягом і змістом наданої адвокатом правової допомоги. Також, враховуючи часткове задоволення позовних вимог на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 8\~886,44 грн. (888 643.48 грн. * 8\~943,44 грн. / 894 343.48 грн.), що пропорційно відповідатиме розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial