Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

І. Виклад позиції позивачки та заперечень відповідача. 1. 30 липня 2021 року [PERSON] (далі - позивачка), в особі представника, звернулася до [PERSON] (далі - відповідач) з вимогами, які згодом уточнила, про стягнення з відповідача на користь позивачки компенсації за нанесену матеріальну шкоду з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у розмірі 231269,30 гривень та моральної шкоди у розмірі 50000,00 гривень, спричинених вчиненням кримінального правопорушення. 2.\~Свої позовні\~вимоги позивачка\~обґрунтовує тим, що вона є власницею транспортного засобу марки «HONDA CIVIC», реєстраційний номер [NUMBER] . Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 17 липня 2020 року по справі № 496/912/19 відповідача визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 ККУ, а саме встановлено такі обставини: 20 жовтня 2018 року о 08 годині, [PERSON] , керуючи технічно справним легковим автомобілем марки «NISSAN NAVARA», реєстраційний номер [NUMBER] , здійснював рух по проїзній частині автодороги М15, із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, сполучення Одеса-Рені з боку м. Одеси в напрямку м. Рені. Під час руху по вказаній автодорозі, на 31 км водій [PERSON] не переконався в безпеці свого руху, не обрав безпечну і допустиму швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, стан автомобіля яким керував, щоб мати можливість постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, в результаті чого проявляючи злочинну самовпевненість під час руху по вказаній автодорозі, проїжджаючи ділянку розташовану на 31км+600м, маючи реальну і об`єктивну можливість виявити ТЗ марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер [NUMBER] , який здійснював рух у зустрічному напрямку і знаходився на незначній відстані, не був уважним, постійно не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого відповідно не відреагував на її зміну, та з метою обгону попутного транспорту виїхав на зустрічну смугу та допустив зіткнення передньою лівою кутовою частиною з лівою боковою передньою частиною автомобіля марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті чого останній втратив контроль та виїхав на зустрічну смугу руху де зіткнувся передньою частиною з передньою частиною ТЗ марки «HONDA CIVIC», реєстраційний номер [NUMBER] . Окрім цього в результаті ДТП водію автомобілю марки «HONDA CIVIC», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , заподіяні тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середньої тяжкості та спричинені дією тупих твердих предметів, якими могли бути частини салону легкового автомобіля в умовах ДТП (зіткнення). Також позивачка зазначає, що внаслідок ДТП ТЗ марки «HONDA CIVIC», реєстраційний номер [NUMBER] отримав механічні пошкодження, в зв`язку з чим вартість матеріального збитку позивачки складає 236220,00 грн. Але в заяві про зменшення позовних вимог зазначила, що остаточними позовними вимогами в частині матеріальної шкоди є 231269,30 гривень. Цивільна відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «Європейський страховий альянс», однак у виплаті страхового відшкодування позивачці було відмовлено в зв`язку із тим, що заяву про страхове відшкодування було подано після спливу одного року з моменту ДТП, що зумовлено датою набрання вироком законної сили. На обґрунтування позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди позивачка зазначає, що моральна шкода полягає в неможливості використання власності, необхідності зміни звичного способу життя, пов`язаного із користуванням загального місцевого транспорту замість власного автомобілю, що спричиняє значні незручності, а також у необхідності докладання значних зусиль, пов`язаних із утилізацією пошкодженого ТЗ. Розмір моральної шкоди позивачка оцінює в 50000,00 грн. 3. Відповідач до суду відзив на позовну заяву не надав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 4. 07 грудня 2021 року від представника позивачки на адресу суду надійшла заява про збільшення позовних вимог з додатками. (а.с. 50-56) 5. 16 серпня 2022 року від представника позивачки на адресу суду надійшла заява про зменшення позовних вимог з додатками. (а.с. 66-72) 6. Позивачка у судове засідання не з`явилася, але представник надав до суду заяву про розгляд справи за його та позивачки відсутності, на позовних вимогах наполягав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. (а.с. 94) ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 7. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 липня 2021 року цивільну справу № 496/3418/21 була передана судді Галич О.П. (а.с. 35-36) 8. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 02 серпня 2021 року позовна заява залишена без руху та надано час позивачці на усунення недоліків. (а.с. 37) 9. 11 серпня 2021 року на виконання ухвали судді Біляївського районного суду Одеської області від 02 серпня 2021 року представником позивачки надано заяву про усунення недоліків позовної заяви з додатками. (а.с. 39-42) 10. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 12 серпня 2021 року було відкрито загальне позовне провадження у справі з проведенням підготовчого судового засідання та викликом сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 44-45) 11. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 03 квітня 2023 року заяву представника позивача про зменшення позовних вимог було прийнято, а також закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду цивільну справу. (а.с. 85-86) 12. Відповідач, в установлені ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки, не подав до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленим належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. 13. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідно до ст. 128 ЦПК України шляхом надсилання рекомендованих поштових відправлень (а.с. 48, 62, 95) в судове засідання не з`явився без поважних причин, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК України. 14. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 15. Судом встановлено, що відповідно до вироку судді Біляївського районного суду Одеської області від 27 липня 2020 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні 20 жовтня 2018 року злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі без позбавлення права керування ТЗ, але відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на 2 роки. Вирок набрав законної сили 26 серпня 2020 року. (а.с. 8-10) 16. Власницею ТЗ марки HONDA, моделі CIVIC, реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого ТСЦ 8041 24 лютого 2016 року. (а.с. 6-7) 17. Згідно копії висновку судового експерта Крутих Є.О. (Свідоцтво № 1036 видано ЦЕКК Міністерства юстиції України 28.09.2012 р.) № 49-19 від 20 березня 2019 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля HONDA CIVIC, реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулася 20 жовтня 2018 року, визначається рівною 236220,20 гривень. (а.с. 11-32) 18. Відповідно до копії ремонтної калькуляції № 49-19 від 19 березня 2019 року та аркушу перевірки даних № 49-19 від 19 березня 2019 року, вартість ремонту ТЗ HONDA CIVIC, реєстраційний номер [NUMBER] складає 460838,58 гривень. (зворотній а.с. 21-24) 19. З копії листа Європейського страхового альянсу № 1448/13 від 14 травня 2021 року, в якому було застраховано цивільно-правову відповідальність відповідача, вбачається, що позивачці у здійсненні виплати страхового відшкодування було відмовлено на підставі п. 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 33) 20. Копії документів, надані представником позивачки в обґрунтування заяви про збільшення позовних вимог, судом не розглядалися оскільки вона не була прийнята судом та на прийняті якої позивач не наполягав. (а.с. 50-56) V. Оцінка Суду. 21. Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 22. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. 23. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). 24. Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 25. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. 26. Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 8, 9). 27. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. 28. За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. 29. У відповідності до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. 30. Частиною 7 цієї ж статті КПК України встановлено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. 31. Згідно з ч. 6 ст.\~82\~ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 32. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. 33. Отже, факт завдання шкоди [PERSON] , внаслідок ДТП, що була заподіяна з вини [PERSON] відповідача по справі, не потребує окремого доказування, оскільки причинно-наслідковий зв`язок був встановлений судом та висвітлений у вироку судді Біляївського районного суду Одеської області від 27 липня 2020 року та факт його існування не оскаржувався відповідачем в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду. 34. Згідно ст.ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. 35.\~Відповідно до\~ст.\~1177\~ЦК України,\~шкода,\~завдана фізичній\~особі,\~яка потерпіла\~від кримінального\~правопорушення,\~відшкодовується відповідно\~до закону.\~Відповідно до\~ст.\~1192\~ЦК України,\~якщо інше\~не встановлено\~законом,\~з урахуванням\~обставин справи\~суд за\~вибором потерпілого\~може зобов`язати\~особу,\~яка завдала\~шкоди майну,\~відшкодувати її\~в натурі\~(передати\~річ того\~ж роду\~і такої\~ж якості,\~полагодити пошкоджену\~річ тощо)\~або відшкодувати\~завдані збитки\~у повному\~обсязі.Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. 36. Відповідно до роз`яснень, зазначених в п. 6 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). 37. В п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року за № 6 (зі змінами та доповненнями) зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. 38. З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Європейський страховий альянс» (поліс серії АМ № 2447294) 39. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). 40. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України). 41. Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 42. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 43. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 44. Згідно зі ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. 45. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 46. Згідно з ст. 3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. 47. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 48. Згідно з п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. 49. Відповідно до п. 34.3 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). 50. Розмір шкоди, пов`язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства (ст. 31 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). 51. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. 52. Відповідно до пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. 53. З заявою про виплату страхового відшкодування позивачка звернулась до ПрАТ «Європейський страховий альянс» 28.04.2021 року та листом від 14.05.2021 року ПрАТ «Європейський страховий альянс» відмовлено у виплаті страхового відшкодування, на підставі пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», у зв`язку з пропуском встановленого строку на звернення до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування. 54. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди з відповідача, позивачка зазначила, що право звернення до ПрАТ «Європейський страховий альянс» з заявою про виплату страхового відшкодування у неї виникло з моменту постановлення Біляївським районним судом Одеської області вироку 27 липня 2020 року, яким визнано відповідача винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 ККУ. 55. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зроблено наступні висновки. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку. 56. Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (п. 59), від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. 57. З урахуванням викладеного, суд вважає, що навіть у разі пропуску позивачкою особою строку, встановленого у ст. 37 Закону, остання не позбавлена права звернутися із позовом про відшкодування майнової шкоди, завданої у ДТП, в судовому порядку безпосередньо до страховика, у разі, якщо розмір завданої шкоди не перевищує ліміт страхового відшкодування, за наявності поважних причин несвоєчасного звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду України викладеної у постанові в справі № 640/15546/17 від 19.01.2022 року, який суд у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. 58. З огляду на зазначене відмова страховика у здійсненні виплати з підстав недотримання строку звернення є такою, що порушує захищене ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод право на ефективний засіб юридичного захисту. Наявність засобу юридичного захисту в розумінні ст. 13 поряд із закріпленням обґрунтованості вимог повинно забезпечувати можливість відшкодування шкоди. Розгляду підлягають усі процедури: як судові, так і позасудові. Формальні засоби юридичного захисту, що перешкоджають розгляду скарги за суттю, у тому числі судові перегляди, можуть не задовольняти вимоги ст. 13. Характер засобу юридичного захисту, необхідного для дотримання ст. 13, залежить від природи можливого порушення. В більшості випадків буває достатньо відшкодування. Тобто тривалість розгляду кримінальної справи відносно [PERSON] та встановлення його вини у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке мало місце 20.10.2018 року не може бути підставою для позбавлення [PERSON] права на вирішення по суті питання про відшкодування завданої майнової шкоди спричиненої у наслідок ДТП. 59. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 60. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки ч. 1 визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. 61. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. 62. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. 63. У відповідності до п. 4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду України від 02.12.2015 року, викладений у справі № 6-691цс15 про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14.02.2018 року у справі № 754/1114/15, від 30.10.2019 року у справі № 753/4696/16-ц , від 21.02.2020 року у справі № 755/5374/18 та від 22.04.2020 року у справі № 756/2632/17. 64. Оскільки розмір страхового відшкодування не визначений, а посилання позивачки на розмір страхової суми за шкоду згідно полісу 100000 гривень судом не береться до уваги оскільки ні чим не підтверджено, суд вважає за неможливе встановити вартість майнового збитку, завданого відповідачем внаслідок ДТП, як винною особою, у вигляді та розмірі різниці між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. 65. Щодо втрат від інфляції та 3% річних суд дійшов наступного висновку. 66. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 67. В ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження» закріплено, що боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. 68. Оскільки на відповідача, на момент розгляду справи, не покладений обов`язок зі сплати грошового зобов`язання та враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у розмірі 231269,30 гривень, спричиненої внаслідок ДТП. 69. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. 70. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судових рішень (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). 71. Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. 72. Відповідно до ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 73. За загальним правилом особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, тому поряд із компенсацією матеріальної шкоди позивач має право на компенсацію за заподіяну моральну шкоду. Під моральною шкодою маються на увазі душевні страждання, пов`язані із заподіянням як фізичної, так і майнової шкоди, а також душевні страждання, не пов`язані ні з тією, ні з іншою. 74. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. 75. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих. 776 Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. 77. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 78. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.04.2020 року, справа № 638/1983/17-ц (провадження № 61-10684св19). 79. Суд вважає доведеним, що дії відповідача у даному випадку були неправомірними і цими неправомірними діями позивачці було завдано моральну шкоду, між діями відповідача, що призвели до порушення законних прав позивачки та наслідками у вигляді завдання моральної шкоди, яка виразилася у перенесенні душевних страждань та створенні психологічного дискомфорту у зв`язку з цим наявний причинний зв`язок. 80. Таким чином, враховуючи характер правопорушення, тривалість та характер моральних страждань, які зазнала позивачка в частині змін звичайного способу життя (неможливістю користуватися особистою приватною власністю, користування громадським транспортом з урахуванням його графіку) той факт, що позивачка була вимушена утилізувати автомобіль, який був її особистою приватною власністю та був пошкоджений в результаті вищевказаних подій, суд дійшов висновку з урахуванням принципу розумності та справедливості, що позовна вимога в частині стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню, а саме суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки 50000 гривень моральної шкоди. V. Розподіл судових витрат між сторонами. 81. Як вбачається з наданої квитанції № 0.0.2210123149.1 від 26 липня 2021 року (а.с. 1), позивачка за подання даного позову до суду, сплатила судовий збір в розмірі 908,00 гривень, а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову відповідачем підлягає відшкодуванню сума судового збору пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 161,41 гривень (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 50000,00 грн. ? 908,00 грн. ? 281269,30 грн.). При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. № 36 постанови № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Outcome: partial