Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-09 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів. До суду надійшла позовна заява [PERSON] (далі за текстом - Позивач) до [PERSON] (далі за текстом - Відповідач) про припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості за аліментами, яка мотивована наступним. Позивач та Відповідач з 29.04.2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2014 року у справі №333/3279/14-ц. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2014 року у справі №333/3277/14-ц з Позивача стягнуто аліменти на користь Відповідача на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист по справі №333/3277/14-ц з 10.06.2015 року перебуває на виконанні Запорізького ВДВС у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), виконавче провадження ВП [NUMBER]. Позивача, згідно рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 20.10.2017 року по справі №323/995/17, позбавлено батьківських прав по відношенню доньки [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає про те, що дитину [PERSON] за рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31.05.2018 року у справі №333/2045/18 провадження № 2-о/333/186/18 усиновив інший чоловік, а тому припинився правовий зв`язок між батьком та особою, яка усиновлена. За таких підстав Позивач вважає, що із дати набрання рішення суду про усиновлення дитини, а саме з 01.07.2018 року, він звільняється від обов`язку сплати аліментів та її заборгованості. За таких підстав позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Згідно ч.2 ст.174 ЦПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Інших заяв по суті від сторін не надходило. Процесуальні дії по справі. Ухвалою суду від 27.02.2023 року позовна заява залишена без руху, [PERSON] надано строк для усунення недоліків. 14.03.2023 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] . Ухвалою суду від 23.03.2023 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 30.05.2023 року відмовлено [PERSON] у задоволені заяви про забезпечення позову у цій цивільній справі. Ухвалою суду від 30.05.2023 року залучено в якості третьої особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спора, - Запорізький відділ державної виконавчої служби в Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Позиція сторін по справі, заяви (клопотання) учасників справи. Представник Позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник відповідача надала письмовий відзив на позовну заяву, який підтримала у судовому засіданні. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відтак, з огляду на положення ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд даної справи по суті за відсутності належно повідомлених стонів, які в судове засідання не з`явилися. Суд, заслухавши думку представників Позивача та Відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Фактичні обставини, встановлені судом. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень», суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесеного до Реєстру. Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 20.10.2017 року, яке набрало законної сили, по справі №323/995/17 за позовом [PERSON] , в інтересах малолітньої [PERSON] , до [PERSON] , третя особа: відділ по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, про позбавлення батьківських прав, встановлено наступне. Між [PERSON] та [PERSON] 29.04.2011 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, актовий запис № 190. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , виданим 27.09.2011 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції шлюб, актовий запис № 968. Згідно рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2014 року шлюб між Сторонами було розірвано. Відповідно до рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2014 року по справі №333/3277/14-ц провадження 2/333/1705/14 з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 20.10.2017 року, яке набрало законної сили, по справі №323/995/17 за позовом [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON] , третя особа: відділ по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, - позбавлено [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31.05.2018 року [PERSON] , [INFO] , усиновлено, внесено зміни до актового запису про народження дитини щодо батька дитини. Рішення по справі набрало законної сили 01.07.2018 року. З листа Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 07.02.2023 року №4946/3 вбачається, що у зазначеному ВДВС перебуває на виконанні виконавче провадження № 47800502 з примусового виконання виконавчого листа № 333/3277/14-ц виданого 13.06.2014 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] були аліментів на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахунку заборгованості Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 01.08.2021 року, заборгованість зі сплати аліментів станом на в 01.07.2018 року складає 33666,22 грн. З розрахунку заборгованості від 02.02.2023 року №3933/2 вбачається, що станом на 01.08.2021 року заборгованість по аліментам становить 109415,42 грн. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 4 статті 273 ЦПК України встановлено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. У частині другій статті 51 Конституції України зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Аналогічний обов`язок закріплений у частині першій статті 180 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 225 СК України усиновлення вважається здійсненим у день набрання чинності рішенням суду про усиновлення. За змістом частини другої статті 231 СК України якщо усиновлювач записується батьком дитини, відповідно змінюється по батькові дитини. Згідно зі ст. 232 СК України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Верховний Суд, переглядаючи в касаційному порядку справу № 522/5039/21 провадження № 61-4147св22 від 31.08.2022 року вважає, що судами попередніх інстанцій допущене неправильне застосування норм матеріального права, а саме помилкове тлумачення закону, оскільки аналіз вищенаведених положень сімейного законодавства свідчить про те, що обов`язок утримувати дитину до її повноліття заснований на факті батьківства, натомість усиновлення змінює суб`єктний склад правовідносин матері, батька та дитини. Щодо тлумачення положень абзацу другого частини першої статті 232 СК України в контексті збереження прав та обов`язків з дитиною одним із батьків за походженням, то їх треба розуміти таким чином, що законодавець передбачив можливість дитині, яка усиновлена однією особою, зберегти правовий зв`язок із батьком або матір`ю за походженням, які не позбавлені батьківських прав та надали згоду на усиновлення. При цьому таке збереження правового зв`язку можливо лише у спосіб, який виключає ситуацію в якій у дитини, з юридичної точки зору, будуть одночасно наявні дві матері або два батька. Тобто у разі, якщо дитина усиновлена чоловіком, збереження прав та обов`язків між дитиною та її батьком за походженням (біологічним батьком) виключене, однак можливе збереження прав та обов`язків між матір`ю та дитиною. Відповідно, якщо усиновлювачем є жінка, збереження прав та обов`язків між дитиною та її матір`ю за походженням (біологічною матір`ю) виключається, але можуть бути збережені права та обов`язки між батьком та дитиною. Сімейне законодавство України не передбачає обов`язку батька за походженням, чия дитина усиновлена іншим чоловіком, утримувати таку дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями розділу ІІІ СК України визначено права та обов`язки матері, батька і дитини. Згідно з цими положеннями факт походження дитини від певної особи є підставою для виникнення у цієї особи обов`язків щодо дитини, які передбачені вказаним вище розділом ІІІ СК України, у тому числі обов`язків щодо утримання дитини. За загальним змістом цих норм обов`язок утримання дитини батьком дитини виникає лише з підстав походження дитини саме від цього батька або на підставі акта про визнання особи батьком. В особи, яка не визнана батьком дитини, такого обов`язку не виникає. У відповідності до приписів ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за судовим наказом чи рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями ч. 2 ст. 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана норма права не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. У відповідності до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав позивача та усиновлення дитини іншим чоловіком є обставинами, що мають істотне значення у розумінні приписів ч. 2 ст. 197 СК України, і відповідно, є підставою для звільнення позивача від сплати аліментів на утримання дитини, батьком якої він вже не являється. Враховуючи, між позивачем та його донькою [PERSON] , [INFO] , з дати набрання чинності рішенням суду (справа №333/2045/18) про її усиновлення, а саме з 01.07.2018 року припинились особисті та майнові права і обов`язки, суд вважає, що подальше стягнення з позивача аліментів на користь відповідача на утримання доньки є неправомірним. Враховуючи зазначені обставини, суд вважає за необхідне припинити стягнення з Позивача аліментів, та на підставі ч. 2 ст. 197 СК України звільнити позивача від сплати аліментів починаючи з 01.07.2018 року, тобто з моменту набрання рішенням про усиновлення дитини законної сили. За таких підстав сума заборгованості позивача по сплаті аліментів підлягає перерахунку до 01.07.2018 року, через що вимога про Позивача про його звільнення від сплати заборгованості за аліментами, що нарахована в період з 01.07.2018 року підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. З огляду на зазначене, вимога позивача про відкликання виконавчого документу задоволенню не підлягає, оскільки чинними нормами цивільного процесуального законодавства не передбачено такої процесуальної дії, як відкликання виконавчого документу. Щодо позовної вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача 43794,72 грн., які були безпідставно стягнуті в якості аліментів станом на 31.01.2023 року у виконавчому провадженні ВП [NUMBER], то суд виходить з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як вбачається з положень частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, як зазначає Позивач з нього на користь Відповідача під час виконавчого провадження ВП [NUMBER] станом на 31.01.2023 року були безпідставно стягнуті в якості аліментів 43 794,72 грн. Однак, суд враховує, що Позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо дійсного розміру заборгованості станом на 01.07.2018 року (дату дати набрання чинності рішенням суду по справі №333/2045/18, оскільки надані позивачем докази містять суперечності, через те, що в листі Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 07.02.2023 року №4946/3 зазначено, що заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.07.2018 року складає 33666,22 грн., однак розрахунку заборгованості від 02.02.2023 року №3933/2 вбачається, що станом на 01.08.2021 року заборгованість по аліментам становить 109415,42 грн. Суд враховує, що надані позивачем докази містять суперечності щодо дійсного розміру заборгованості станом на 01.07.2018 року, що позбавляє суд можливості перевірити наданий позивачем розрахунок, а також суд зазначає про те, що інших доказів, окрім зазначених позивачем не надано, клопотань про витребування доказів під час розгляду справи не заявлялося, сам суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, через що суд приходить до переконливого висновку про відсутність підстав для задоволення цієї вимоги позову через недоведеність.

Outcome: partial