Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» Фонду державного майна України про стягнення середнього заробітку за час затримки при проведенні розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.03.2023 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області ухвалено рішення, яким стягнуто з Фонду державного майна України ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на його користь заборгованість по виплатах, обов`язкових при звільненні працівника у розмірі 67673,10 грн., середній заробіток за час проведення виплат при звільненні в розмірі 49835,64 грн. та моральну шкоду в розмірі 3000 грн. Вказує, що рішення суду набрало законної сили та було скеровано керівництву підприємства для добровільного виконання, однак цього зроблено не було. В подальшому, ним був пред`явлений до виконавчої служби виконавчий лист, проте в ході виконавчого провадження рішення суду також не виконується. При цьому, підприємство функціонує, має відкриті рахунки у банківських установах, отримує дохід від здачі в оренду державного майна, реалізації продукції та майна підприємства. Вважає, що порушення вимог трудового законодавства відносно нього триває до сьогодні, у зв`язку з чим він вимушений звертатися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів, в частині що стосується стягнення середнього заробітку за час затримки проведення виплат при звільненні та моральної шкоди. У зв`язку з чим, просить стягнути з Фонду державного майна України Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на його користь середній заробіток за час затримки проведення виплат при звільненні починаючи з 21.03.2023 року (постановлення рішення у справі № 161/16224/22) до моменту прийняття рішення судом у даній справі, а також моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та судові витрати, пов`язані з розглядом справи в розмірі 10\~000 грн. До початку розгляду справи по суті представник позивача подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. Не заперечував щодо ухвалення заочного рішення у справі. При цьому, надав суду розрахунок, відповідно до якого просив стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки проведення виплат при звільненні в розмірі 57345, 12 грн. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений судом належним чином. Заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не подав. А тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши наявні докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Як слідує із матеріалів справи, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.03.2023 року з Фонду державного майна України Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» стягнуто на користь [PERSON] заборгованість по виплатах, обов`язкових при звільненні працівника, у розмірі 6767 грн. 10 коп., середній заробіток за час затримки проведення виплат при звільненні в розмірі 49835 грн. 64 коп. та моральну шкоду в розмірі 3000 грн. Вказане рішення набрало законної сили 20.04.2023 року (а.с. 23-25). Судом з`ясовано, що на день розгляду справи, рішення суду від 20.03.2023 року не виконано, заборгованість по виплатах, обов`язкових при звільненні працівника та середній заробіток за час затримки проведення виплат, позивачу не виплачено. Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства у строки, що зазначені ст. 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки, є підставою для відповідальності, яка передбачена ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не\~проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, яка передбачена ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. При розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід виходити з наступного: Згідно з п. 2, 3, 5, 8 Постанови КМ України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Виходячи з викладеного, при обчисленні середньої заробітної плати позивача [PERSON] враховується нарахована йому заробітна плата за червень 2022 року в сумі 7835,70 грн. та липень 2022 року в сумі 6841,95 грн. Кількість робочих днів за цей період становить 43 дні. Отже, середньоденна заробітна плата становить 341 грн. 34 коп., із розрахунку: 7835,70 грн. + 6841,95 грн. = 14677,65 грн.: 43 дні. При цьому, кількість робочих днів за час затримки проведення розрахунку при звільненні позивача за період з 21 березня 2023 року (постановлення рішення суду у справі № 161/16224/22) на момент прийняття рішення судом у даній справі становить 168 робочих днів, що обраховано відповідно до офіційної інформації щодо розрахунку норми тривалості робочого часу на 2023 рік, з врахуванням того, що у період дії воєнного стану не застосовуються норми статей 71-73\~КЗпП (святкові і неробочі дні). Таким чином, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні позивача з 21 березня 2023 року по момент прийняття рішення судом у даній справі обраховується за формулою 341 грн. 34 коп. (середньоденна заробітна плата) х 168 (кількість днів затримки при розрахунку), що становить 57 345 грн. 12 коп. Враховуючи вищевикладене, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги цій частині підставні та підлягають до задоволення. При цьому, будь-яких доказів відсутності вини ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» Фонду державного майна України або наявності обставин непереборної сили, які унеможливили своєчасну виплату [PERSON] належних йому сум, відповідачем представлено не було, а судом в ході розгляду даної справи не встановлено. \~ \~ \~ \~Що стосується вимог позивача про стягнення на її користь 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 43\~Конституції України гарантоване право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Частинами 6 і 7 цієї статті встановлено гарантії захисту громадян від незаконного звільнення і захист законом права на своєчасне одержання винагороди за працю. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних в п. 13 постанови від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), відповідно до ст.\~237-1\~КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Суд встановлено, що трудові права позивача були порушені у зв`язку із не проведенням розрахунків при звільненні та не виконанням рішення суду у справі № 161/16224/22, а згідно зі ст.237-1\~КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Отже, оскільки позивачу заподіяна моральна школа, яка полягала у душевних стражданнях та переживаннях, порушенням нормального життєвого циклу, здійснення пошуку засобів для існування, запозичення коштів у близьких та знайомих, звернення до адвоката для захисту своїх прав та інтересів у суді та інших органах, це зумовило для нього прикладання додаткових зусиль для організації свого життя та призвело до моральних страждань і дотримуючись принципів розумності і справедливості, суд вважає, що у відшкодування моральної шкоди необхідно стягнути 2000 грн. Крім того, до часткового задоволення підлягають вимоги позивача про стягнення понесених витрат на правничу допомогу. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 10000,00 грн. понесених судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Як вбачається із договору про надання правничої допомоги від 01.08.2023 року, попереднього (орієнтовного) розрахунку вартості наданої правничої допомоги, адвокатом надавалася професійна правнича допомога [PERSON] і вартість витрат визначена 8000,00 грн., яка сплачена позивачем згідно квитанції до прибуткового касового ордера №03-08/23 р. (а.с. 9-12). При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. А тому, враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, кількість судових засідань, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн., які слід стягнути з позивача на користь відповідача. Таким чином, дослідивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» Фонду державного майна України на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки проведення виплат при звільненні починаючи з 21.03.2023 року на день ухвалення рішення у справі у розмірі 57345,12 грн., моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч.1 .п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial