Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] суми боргу в розмірі 14500 доларів США , мотивуючи свої вимоги тим, що 20.01.2021 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] надав відповідачу 7500 доларів США, що підтверджується борговою розпискою. Також 4 травня 2021 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу 7000 доларів США, що також підтверджується борговою розпискою. За першою борговою розпискою відповідач взяла на себе зобов`язання щодо повернення коштів до 16.07.2021 р. а за другою борговою розпискою відповідач взяла на себе зобов`язання щодо повернення коштів до 10.09.2021 р. Однак, відповідач в добровільному порядку свої боргові зобов`язання не виконала та кошти не повернула на час подачі позову до суду, будь - яких спроб на врегулювання спору в поза судовому порядку відповідач не здійснює. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 8.07.2022 р. головуючим суддею було визначено суддю Гончарука В.П. 14.07.2022 р. ухвалою суду вказаний позов було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 7 вересня 2022 р. ухвалою суду по даній справі було відкрио провадження за правилами загального позовного провадження. Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву в якому заперечував щодо задоволення позову в повному обсязі, ставивши під сумнів факт існування договірних стосунків між позивачем та відповідачем, та те, що його довірительниця не отримувала вказаних коштів, а також, що в момент укладання вказаних правочинів ( підписання боргових розписок) не усвідомлювала значення своїх дій внаслідок психічних розладів на які страждає відповідач. В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволені позову в повному обсязі з обставин викладених в позовній заяві, наполягаючи на тому, що у відповідача існують боргові зобов`язання перед позивачем по справі та в підтвердження своєї позиції надав до суду для огляду оригінали боргових розписок. Представник відповідача в ході судового розгляду заперечував щодо задоволення позову, огрунтовуючи свою позицію тим, що форма та зміст боргових розписок, що містяться в матеріалах справи та на які посилається позивач та його представник не відповідають вимогам законодавства України, а також те, що грошовою одиницею в Україні є гривня та надання позики в іноземній валюті не відповідає вимогам законодавства України. Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного, що відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного, що 20.01.2021 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] надав відповідачу 7500 доларів США, що підтверджується борговою розпискою. Також 4 травня 2021 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] 7000 доларів США, що також підтверджується борговою розпискою. Загальний інцевий строк повернення боргу визначений до 10 вересня 2021 р. Відповідач в добровільному порядку свої боргові зобов`язання не виконала та кошти не повернула. У зв`язку з зазначеними порушеннями відповідач [PERSON] має заборгованість в розмірі 14500 доларів США. Будь - яких доказів в спростування позовних вимог позивача відповідач [PERSON] чи її представник до суду не надали. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту отримання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлені розписки позичальника. Відповідно до ст. 549 ЦК України та умов договору у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, позичальник зобов`язаний сплатити неустойку. Суд приходить до висновку про існування між позивачем і відповідачем договірних зобов`язань щодо надання останньому позики в загальному розмірі 14500 доларів США., що підтверджується власноруч підписаними відповідачем розписками від 20.01.2021 р. та від 4.05.2021 р., які суд приймає за договір позики, оскільки в ній сторонами визначені всі суттєві умови договору даного виду. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені в договорі. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях . Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно із ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Питання судового збору вирішується судом у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги в судовому засіданні знайшли своє підтвердження та обґрунтування, що є підставою для їх задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved