Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

18 квітня 2023 року [PERSON] звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з вказаним позовом до [PERSON] , третя особа - Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказав на те, що під час шлюбу з відповідачкою у них народився син, у Суворовському районному суді м. Одеси перебуває справа про розірвання шлюбу між ними, з квітня 2023 року син постійно проживає з ним по [ADDRESS] , проте між батьками виник спір щодо місця проживання сина, оскільки відповідачка має намір виїхати за кордон на невизначений термін, позивач заперечує проти проживання сина у іншій країні без нагляду батька та без його підтримки, також він вказує, що створює усі умови необхідні для життя і розвитку дитини, має постійний і достатній дохід, за місцем роботи характеризується позитивно, не зловживає спиртними напоями, підтримує з сином гарні стосунки . З урахуванням цього позивач вважає, що потрібно визначити місце проживання сина разом з ним. 21 квітня 2023 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. 26 вересня 2023 року закінчено підготовче провадження і призначено розгляд справи по суті. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі і пояснив, що через місяць після переїзду з окупованої території в м. Одесу відповідачка перестала проживати разом із позивачем та сином, через деякий час припинилося і спілкування між ними, шлюб з відповідачкою вже розірвано, відповідачка постійно прагнула виїхати за кордон, на даний час йому відомо, що вона перебуває у Чехії, з сином спілкується по телефону, він не перешкоджає цьому. В той час коли позивач працює, за дитиною доглядає бабуся. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, суд здійснював заходи щодо повідомлення її про день, час та місце розгляду справи, судова повістка на ім`я відповідачки направлялася за тимчасово зареєстрованим місцем проживання її як внутрішньо переміщеної особи, проте кореспонденція повернулася до суду без вручення адресату берез її відсутність за вказаною адресою, тому відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вона вважається повідомленою належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомила, із клопотаннями не зверталася, відзив на позов не надавала. Представник третьої особи також не з`явився в судове засідання, надали суду клопотання про приєднання до матеріалів справи висновку щодо вирішення спору, а також просили слухати справу у їх відсутності та прийняти рішення в інтересах дитини. Оскільки відповідачка в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подала до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Враховуючи неявку належним чином повідомленої відповідачки в судове засідання, яка не повідомила про причини неявки та не подала відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) був зареєстрований 13 березня 2019 року у Кальміуському районному у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 43, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Під час перебування сторін у шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 361, складений Лівобережним районним у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, свідоцтво серії [NUMBER] . Подружжя разом з дитиною проживали та були зареєстровані в м. Маріуполі Донецької області. У вересні 2022 року переїхали у м. Одесу та стали на облік як внутрішньо переміщені особи, зареєстрували місце свого фактичного перебування за адресою: [ADDRESS] . Оскільки стосунки між подружжям не склалися, то позивач звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом про розірвання шлюбу. 25 травня 2023 року шлюб між сторонами розірвано. З початку квітня 2023 року позивач разом із неповнолітнім сином почав проживати разом окремо від відповідачки за адресою: [ADDRESS] . Позивач з 2017 року працює в ТОВ «Бритіш Американ Тобакко сейлз єнд маркетинг Україна» на посаді комерційного менеджера, отримує постійний дохід, який є достатнім для забезпечення сина усім необхідним для його віку та розвитку. В робочий час позивача догляд за дитиною здійснює бабуся. Позивач не зловживає спиртними напоями, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, має добрі стосунки із сином та забезпечує його батьківською любов`ю. Як зазначає позивач, відповідачка мала намір виїхати за кордон і на даний час перебуває у Чехії. У наданому суду висновку органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради від 10 жовтня 2023 року зазначено, що [PERSON] на території України станом на 01.06.2023 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. [PERSON] у своїх поясненнях наданих райадміністрації 01.06.2023 зазначила, що не заперечує проти проживання сина [PERSON] разом із батьком, так як в нього є стабільний доход, можливість належним чином забезпечити розвиток та проживання дитини. 25 травня 2023 року з батьком дитини вони розлучилися, проживають окремо, при цьому повідомити адресу свого проживання [PERSON] відмовилася. Також [PERSON] написала в орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, що планує виїхати за кордон, надавати будь-які документи до Служби у справах дітей Одеської міської ради у неї немає можливості. 03 серпня 2023 року спеціалісти Служби у справах дітей Одеської міської ради здійснили вихід за місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , у ході якого з`ясовано, що позивач проживає з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , та своєю матір`ю - [PERSON] , [INFO] . У дитини є власне окреме ліжко, багато іграшок, одяг відповідно віку. Батьком створені належні умови для проживання та всебічного розвитку дитини. Під час огляду умов проживання [PERSON] зазначив, що мати дитини не приходить до них, приховує місце свого проживання, спілкуються лише по телефону. Увесь вільний час [PERSON] проводить з сином, відвідують басейн, дитячі розважальні заклади, ходять на прогулянки. Допомагає в вихованні дитини мати [PERSON] , яка на даний час повернулася з-за кордону та проживає разом з ними, що особисто підтвердила бабуся дитини. Відповідно до інформації Центру соціальних служб Одеської міської ради від 11 липня 2023 року № 04/01-2195 фахівцем із соціальної роботи ВСР ЦСС ОМР у Суворовському районі 05 липня 2023 року здійснено телефонний дзвінок матері [PERSON] , запропоновано узгодити час за місцем її проживання, у відповідь на що вона повідомила, що мешкає у орендованій квартирі, від надання інформації про місце проживання та проведення оцінки потреб сім`ї/особи відмовилася. Враховуючи вищевикладене, проведення відповідної роботи з родиною [PERSON] не є можливим. 06 липня 2023 року фахівцем із соціальної роботи ВСР ЦСС ОМР у Суворовському районі за результатами виходу для проведення оцінки потреб сім`ї/особи батька за місцем його проживання: [ADDRESS] , складено акт оцінки потреб сім`ї/особи, відповідно до якого [PERSON] , здатний виконувати обов`язки щодо виховання та догляду за дитиною. У зв`язку з цим на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради орган опіки та піклування - вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] , [INFO] . Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до ст.3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 151 СК України визначено переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Так, у статті 3 Конвенції про права дитини від 20. 11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 №789-XII, ч.7 ст.7 СК України закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У пункті 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, проголошено правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідно до вимог ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За нормами ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до вимог ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Дитині, для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння також в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється забезпеченню інтересів дитини (ст. 3 Конвенції про права дитини). Нормами ч.1 ст.13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінивши надані докази в сукупності, суд дійшов висновку, що вимога позивача обґрунтована, є законні підстави для визначення місця проживання сина разом із батьком, оскільки ним створені всі умови для його проживання, розвитку і виховання дитини. При цьому, суд враховує і те, що мати повідомляла орган опіки та піклування про свою згоду на проживання сина з батьком.

Outcome: approved