Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом до [PERSON] та просить позбавити відповідачку батьківських прав щодо малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . Позов мотивує тим, що у нього та відповідачки є дитина, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 1 вересня 2020 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу дитина постійно проживає з позивачем. Відповідачка з цього часу дитину не виховує та не утримує, не відвідує та не спілкується з нею. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала та просила залишити його без задоволення. Суду пояснила, що дитині допомагає, а також періодично бере його до себе. Допомогу надає за можливості. Має іншу дитину, [PERSON] , якому тринадцять років. Тепер працевлаштувалась до магазину « Фермер ». Відповідач не відпускає дитину до неї для ночівлі, стверджуючи, що в неї для цього немає умов. Будь-яких спірних питань щодо виховання дитини в них раніше не виникало. Стверджує, що позивач звернувся до суду для позбавлення її батьківських з метою неможливості його мобілізувати до Збройних Сил України. До звернення позивача до суду в них були нормальні стосунки. Представник Долинської міської ради в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Свідок [PERSON] суду пояснив, що товаришує з позивачем, а також є його сусідом. Дитина пішла до першого класу під опікою батька, який також здійснює догляд за дитиною. Не бачить спілкування матері з дитиною. Батько бере активну участь у вихованні дитини. Не бачив, щоб мати забирала чи приводила дитину. Суд, заслухавши пояснення сторін та свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (чч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України). Судом установлено, що у сторін є дитина, [PERSON] , [INFO] (а. с. 10). Дитина проживає із позивачем, що сторони визнають. Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 1 вересня 2020 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а. с. 9). Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Висновком Долинської міської ради № 01-40/208/3 від 16 серпня 2023 року встановлено відсутність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її дитини [PERSON] , [INFO] (а. с. 32). Зі змісту вищезазначеного висновку органу опіки та піклування слідує, що дитина проживає з батьком та мачухою. Дитина виявляє бажання бачитись та спілкуватись з матір`ю, з нею дитина бачилась близько місяця тому, коли мати працювала в магазині та він часто до неї приходив. Зі слів [PERSON] він переймається тим, з ким буде проживати дитини у разі його мобілізації. Відповідачка проживає зі своїми батьками, а також старшим сином. [PERSON] за домовленістю з колишнім чоловіком проживає разом з ним. Дитина систематично бачиться та спілкується з матір`ю, а також зі старшим братом. Дитина переважно проживає в батьків позивача, оскільки той влаштовує своє особисте життя. [PERSON] надала докази прямого зв`язку між позбавленням її батьківських прав та ухиленням батька дитини від мобілізації. У сім`ї відповідачки доброзичливі стосунки, всі члени родини доглянуті, відсутній запах та будь-які ознаки вживання ними алкоголю. В сім`ї [PERSON] відсутні складні життєві обставини, а відповідачка особисто проти позбавлення її батьківських прав, любить свою дитину [PERSON] , приймає участь в його життя та вихованні, засуджує такі кардинальні методи, як позбавлення її батьківських прав з метою ухилення її колишнього чоловіка від мобілізації. Відповідачка не перебуває на обліку в поліції, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалась. Останні декілька місяців [PERSON] не могла бачитись із своєю дитиною, оскільки з цього приводу в позивача різко змінилися плани, не дивлячись на попередні домовленості. Дитина любить обох батьків та виявляє бажання проживати з обома порівну. Позивач [PERSON] за місцем роботи характеризується позитивно (а. с. 13). Дитина [PERSON] є вихованцем Комунального закладу «Дитячо-юнацька спортивна школа Долинської міської ради». Протягом навчального року мати дитини не відвідувала навчально-тренувальні заняття та змагання, не була присутня на батьківських зборах та інших заходах. Супровід дитини здійснює батько, про що свідчить довідка від 21 липня 2023 року № 01-11/108 (а. с. 14). За змістом довідки Комунального закладу «Ліцей № 2 Долинської міської ради» від 19 липня 2023 року № 281, [PERSON] є учнем 3-А класу. З першого класу навчання у ліцеї дитини, мати жодного разу не відвідувала батьківські збори та інші заходи. Навчанням дитини не цікавиться, не звертається за будь-якою допомогою чи інформацією до вчителів та працівників закладу (а. с. 25). Окремо слід зазначити, що з висновку органу опіки та піклування відомо про те, що у вищезазначеному навчальному закладі працює колишня свекруха відповідачки, з якою вона намагається уникати зустрічей для запобігання конфліктним ситуаціям. У цій справі судом було запропоновано позивачеві забезпечити присутність дитини в судовому засіданні з метою заслухати її думку з приводу позбавлення матері батьківських прав, однак [PERSON] не забезпечив присутність дитини в судовому засіданні та пояснив, що дитина не бажає з`являтися до суду. Потрібно також зазначити, що під час судового засідання позивач [PERSON] визнав, що не дозволяє дитині залишитись ночувати за місцем проживання матері, оскільки на його переконання за місцем проживання матері відсутні нормальні умови для проживання. Оскільки наявність нормальних умов за місцем проживання відповідачки встановлено органом опіки та піклування, відповідно такі дії позивача створюють перешкоди в нормальному спілкуванні дитини з матір`ю, враховуючи вік дитини, яка за цим самим рішенням органу опіки та піклування виявляє бажання проживати з матір`ю. За змістом пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Стаття 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і підписана Українською РСР 21 лютого 1990 року, ратифікована постановою Верховної Ради УРСР 27 лютого 1991 року N 789-XII, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини (далі - Конвенція). Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. У рішенні у справі «Хант проти України», зокрема у пунктах 53, 54, Європейський суд з прав людини зазначив, що визначаючи, чи був захід, який оскаржується, "необхідним в демократичному суспільстві", Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах. Більше того, необхідно зважити, що зазвичай державні органи мають перевагу у безпосередньому спілкуванні з особами, яких стосується справа. Виходячи з цих міркувань, завдання Суду полягають не у виконанні обов`язків національних органів щодо визначення питань опіки чи доступу до дитини, а в дослідженні рішень, які виносились державними органами, здійснюючи свої дискреційні повноваження, на предмет їх відповідності Конвенції (див. рішення у справі Hokkanen v. Finland, від 23 вересня 1994 року, Серія A, N 229-A, ст. 20, п. 55 та mutatis mutandis рішення у справі Bronda v. Italy, від 9 червня 1998 року, п. 59). Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). З огляду на встановлені у цій справі судом факти, а також відповідні їм правовідносини, можливо стверджувати, що тепер відсутні ті виключні (виняткові, крайні) випадки, що дають суду можливість переконатися у наявності підстав для позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , враховуючи також те, що відповідачка бажає мати з дитиною спілкування, надає матеріальну допомогу на утримання дитини, а дитина любить свою матір, бажає проживати з нею також, а батько у свою чергу вчиняє дії, що цьому перешкоджають. Дивлячись на практику Європейського суду з прав людини слід звернути увагу позивача [PERSON] , що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Пленум Верховного Суду України у змісті п. 18 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зокрема роз`яснив, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. У цій справі на переконання суду відсутні фактичні дані, що свідчать про те, яким чином позбавлення батьківських прав захистить інтереси дитини. З урахуванням обставин цієї справи, а також змісту висновку органу опіки та піклування про відсутність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо дитини, суд не вбачає підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , а відтак цей позов [PERSON] є необґрунтованим, у задоволенні якого слід відмовити. Відповідачка не надала суду доказів понесення нею судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed