Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном та стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON] заповів йому частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що знаходяться в [ADDRESS] . У квітні 2002 року [PERSON] помер. Організацією поховання останнього займався [PERSON] , який по даний час доглядає його могилу. Інша частина вказаного житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд належить [PERSON] . Після смерті [PERSON] , його сестра [PERSON] , яка перебувала на той час в Італійській Республіці, вчиняла дії для визнання зазначеного заповіту недійсним. Спір вирішував у судовому порядку близько 4-5 років та у задоволенні її позовних вимог було відмовлено. Надалі, позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що знаходяться в [ADDRESS] . [PERSON] неодноразово звертався до відповідачки у письмовому та усному порядку задля усунення перешкод, які чинить остання у користуванні спадковим майном, проте позитивного результату не досягнуто. 14 жовтня 2019 року охоронцями частини будинку, яка належить [PERSON] , були [PERSON] та його зять, які двічі вчинили відносно позивача акт катування. Стосовно даної події [PERSON] повідомив працівників поліції. З червня 2021 року в даній частині будинку проживає [PERSON] з двома собаками, які на його думку охороняють будинок. 18 вересня 2021 року невідома особа кинула через кватирку у будинок, де проживав позивач запалену суміш, яка призвела до пожежі, внаслідок чого житловий будинок був частково зруйнований та від`єднаний від водопостачання і електроенергії. Позивач звертає увагу суду на те, що його звернення за допомогою до Президента України та інших високопосадовців не дали бажаного результату. Разом з тим, [PERSON] надав суду розрахунок суми не отриманого прибутку від можливої здачі в оренду своєї частини житлового будинку, що знаходяться в [ADDRESS] . Згідно розрахунку, позивач просить стягнути на його користь з відповідачки 1 728 600,00 грн за 258 місяців, починаючи із дня смерті спадкодавця - 14 квітня 2002 року, виходячи з того, що одна мінімальна заробітна плата становить 6 700,00 грн за кожен місяць. Крім цього, просить нараховувати пеню (проценти) за кожен не сплачений місяць, до повного погашення із додаванням щомісяця 6 700,00 грн. Зазначив про можливу оплату земельною ділянкою. У зв`язку із викладеним, позивач просить позов задовольнити: усунути перешкоди в користуванні частиною житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що знаходяться в [ADDRESS] (двері, ворота на замку, охороняється двома собаками); стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошті у сумі 1 728 600,00 грн за 258 місяців втраченої вигоди від можливої здачі частини житлового будинку, що знаходяться в [ADDRESS] , в оренду. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сливки Л. М. від 09 грудня 2022 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном та стягнення грошових коштів. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 06 квітня 2023 року ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Герчаківської О. Я. дану справу прийнято до свого провадження. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Протокольною ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 01 червня 2023 року, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Додатково пояснив, що відповідачка по справі є сестрою покійного [PERSON] та перешкоджає йому у користуванні спадковим майном. [PERSON] є співвласником успадкованого позивачем нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Дану інформацію йому надали в суді, в ході оспорення заповіту. Біля будинку розташована земельна ділянка, яку позивач не обробляє, оскільки відповідачка зняла родючий шар ґрунту, проте він безперешкодно потрапляє на подвір`я, заходячи зі сторони городу, може зайти до літньої кухні, восени збирає горіхи. На подвір`я позивач має доступ через город, оскільки ворота зачинені на навісний замок. У іншій частині будинку проживає жінка із двома собаками, які до [PERSON] відносяться доброзичливо. Вхідні двері у його частину будинку зачинені на замок та засув. Він ніколи там не проживав. На даний час позивач проживає за адресою: [ADDRESS] , у не придатних для проживання умовах, в літній кухні. 18 вересня 2021 року за місцем його проживання відбулась пожежа, яка частково пошкодила його помешкання. Від`єднано водопостачання, електроенергія та газопостачання. Також, позивач підтримав наданий суду розрахунок на суму 1 728 600,00 грн, або 44 000,00 доларів США. При здійсненні розрахунку виходив із мінімальної заробітної плати у розмірі 6 700,00 грн за період з 14 квітня 2002 року (час смерті спадкодавця) по даний час, який становить 21 рік 6 місяців. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась із невідомої на те суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, зокрема за зареєстрованим місцем проживання (адреса: [ADDRESS] ) та за вказаною позивачем адресою місця проживання (адреса: [ADDRESS] ), шляхом надсилання судової повістки про виклик до суду, а також шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-порталі судової влади України. Відзиву не подавала. Згідно ч. 4 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає, що відповідачка про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Ознайомившись із позовною заявою, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини справи. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11 березня 2010 року зареєстрованого в реєстрі за № 1-245, на підставі заповіту, посвідченого Береш Л. І. приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу 12 лютого 2002 року, зареєстрованого в реєстрі за номером № 1243, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1950 року народження, який помер [INFO] , є [PERSON] , [INFO] . Спадщина на яку видане це свідоцтво, складається з: (однієї другої) частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що знаходиться в [ADDRESS] , яка належала померлому [PERSON] на підставі дублікату свідоцтва про право на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданого Тернопільською районною державною адміністрацією 07 жовтня 2009 року на підставі рішення виконкому Тернопільської районної ради від 26 жовтня 1988 року за № 227, зареєстрованого Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації 07 жовтня 2000 року, номер запису: 616, в книзі: 3, зареєстрований номер в РПВНМ: 28470884. Як слідує із постанови про призначення судово-медичної експертизи від 21 жовтня 2019 року, слідчим СВ Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області Куликовським А. В. у кримінальному провадженні №12019210180000593 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, призначено судово-медичну експертизу потерпілому [PERSON] . Із вказаної постанови убачається, що 14 жовтня 2019 року близько 18 год. 40 хв., [PERSON] спільно із невідомою особою, перебуваючи в с. В. Гаї Тернопільського району, в ході словесного конфлікту спричинили тілесні ушкодження [PERSON] . За даним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019210180000593 від 18 жовтня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов № 43 від 06 листопада 2021 року, комісією у складі: заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Кравчинюк Г. І., депутата виборчого округу Оринич В. І., директора центру соціального обслуговування [PERSON] , проведено обстеження житлово-побутових умов сім`ї [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що [PERSON] проживає в умовах, що потребують покращення. Будинок після пожежі потребує капітального ремонту. [PERSON] не отримує пенсії та не працює. Комісія дійшла висновку, що останній потребує матеріальної допомоги на покращення житлово-побутових умов. 12 січня 2022 року на звернення [PERSON] , народним депутатом України [PERSON] надано відповідь № 231, у якій зазначено, що постанова Кабінету Міністрів України від 06 лютого 2012 року № 106 «Про затвердження Порядку та умов надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення заходів щодо соціально-економічного розвитку окремих територій» (із змінами), яка встановлює механізм виділення державних коштів на здійснення заходів соціально-економічного розвитку, не дозволяє спрямувати кошти на приватні об`єкти чи індивідуальні потреби громадян. У повідомленнях Департаменту соціального захисту населення Тернопільської обласної військової адміністрації № 159/Ц-15/430-Л-060/03-01-04 від 02 березня 2022 року та № 702/Ц-15/2721-Л-060/03-01-05 від 17 жовтня 2022 року, розглянувши звернення, [PERSON] роз`яснено, що вобласті діє комплексна програма соціальної підтримки малозахищених верств населення «Турбота» на 2021-2025 роки, яка передбачає надання разової грошової допомоги з фонду обласної ради фізичним особам, які постійно проживають на території Тернопільської області, перебувають у складному матеріальному становищі внаслідок стихійного лиха, нещасного випадку, важкого захворювання, інших ускладнюючих обставин. Також повідомлено механізм отримання цієї допомоги та перелік документів, які необхідно подати разом із заявою на отримання одноразової грошової допомоги. Крім цього, зазначено, що [PERSON] перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Тернопільської райдержадміністрації як одержувач державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. Зазначена допомога призначена на період з 01 вересня 2021 року по 28 лютого 2022 року. Згідно відповіді Великогаївської сільської ради № 619 від 24 червня 2022 року, [PERSON] відмовлено у виділенні одноразової матеріальної допомоги та зазначено, що за допомоги сільської ради облаштовано тимчасове проживання по [ADDRESS] , в приміщенні «літня кухня», яке облаштовано для проживання, приміщення підключене до електропостачання. За встановлених обставин до правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Відтак, суд звертає увагу, що захисту підлягає право особи, яке було порушене, невизнане або оспорене. В ході вивчення матеріалів справи судом установлено, що позивач успадкував після смерті [INFO] [PERSON] (одну другу) частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що знаходиться в [ADDRESS] . На переконання [PERSON] , відповідачка [PERSON] чинить йому перешкоди у користуванні спадковим майном. Водночас, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач покликається на те, що відбувся факт його катування охоронцями співвласника частини житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , який він успадкував, а саме [PERSON] та його зятем, на підтвердження чого подав постанову про призначення судово-медичної експертизи від 21 жовтня 2019 року. Суд не приймає до уваги дану постанову слідчого, оскільки вона не підтверджує того, що подія на підставі якої була призначена експертиза, пов`язана із чиненням позивачу перешкод у користуванні успадкованою частиною житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що знаходиться в [ADDRESS] . Доводи позивача про те, що [PERSON] та його зять є охоронцями іншої частини вказаного будинковолодіння є голослівними, обґрунтовані виключно поясненнями [PERSON] , а тому в розумінні процесуального закону не є належними, достатніми та допустимими доказами Суд вважає за необхідне зазначити, що постанова про призначення судово-медичної експертизи не є документом, який підтверджує наявність у [PERSON] тілесних ушкоджень, їх характер та ступінь тяжкості, оскільки такі обставини можуть бути встановлені лише висновком експерта за результатами проведення судово-медичної експертизи. Також суд відхиляє доводи позивача про те, що у нього відсутній доступ до успадкованого майна через ворота, які зачинені на замок, зважаючи на пояснення, надані ним у судовому засіданні. Так, [PERSON] підтвердив, що у нього наявний безперешкодний доступ до майна через город, на якому він збирає горіхи, позивач також має доступ до літньої кухні, будинком не користується, оскільки приміщення захаращене, газ обрізали, води і світла немає, опалення також (котел і батареї відсутні). Інша частина будинковолодіння використовується квартиранткою, яка утримує двох собак, вони дружелюбно відносяться до [PERSON] . Відтак, суд робить висновок, що позивач не має реальних перешкод зі сторони [PERSON] чи інших осіб, які б беззаперечно свідчили про те, що він не може використовувати за призначенням успадковане майном. Відсутність води, тепла та електрики у частині житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що знаходиться в [ADDRESS] не є перешкодою для володіння, користування та розпорядження майном. Суд звертає увагу на те, що власність зобов`язує, а відтак позивач має привести успадковане майно у придатність для проживання та використовувати його, як житло, однак це його обов`язок, а не іншого співвласника будинковолодіння. [PERSON] ніколи не проживав за адресою: [ADDRESS] , та з наданих ним пояснень і не мав наміру там проживати, оскільки частина належного йому майна непридатна для проживання, а будь-яких дій привести житло до стану, який би дозволяв йому там проживати позивач не вчиняв у зв`язку із скрутним матеріальним становищем. Фактичне місце проживання [PERSON] по [ADDRESS] , де як було зазначено у позовній заяві, відбулась пожежа, внаслідок чого пошкоджено будинок. Як убачається із акту обстеження житлово-побутових умов проживання № 43, який надано Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 06 жовтня 2021 року, будинок після пожежі потребує капітального ремонту. [PERSON] проживає в умовах, що потребують покращення. Відповідно до положень частин 1, 3, 5 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. За змістом статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Отож, саме власник повинен привести у належний стан своє майно. Цей обов`язок не може бути покладено на іншу особу, якщо її винної поведінки в обмеженні прав власника володіти, користуватися та розпоряджатися цим майном не було встановлено. Щодо належності відповідача [PERSON] , то суд звертає увагу на наступне. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Вказане зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві (постанова Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 619/2796/19-ц). Так, позивач у своєму позові вказує на те, що співвласником будинку за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , проте, жодних доказів на підтвердження цього не надав. Про неможливість надання таких доказів не зазначав та клопотання про їх витребування відповідно до ст. 84 ЦПК України не заявляв. З урахуванням викладених обставин, суд позбавлений можливості встановити, що [PERSON] є власником частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що знаходяться в [ADDRESS] , та відповідно належним відповідачем у даній справі. У силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України). ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізовуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16.12.1992 у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції). За встановлених обставин, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд не встановив, що відповідачкою [PERSON] порушено права чи інтереси позивача щодо користування успадкованим майном, а тому доходить висновку, що позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні майном не є обґрунтованими та задоволенню не підлягають. Позивач не довів суду, що йому чиняться перешкоди у користуванні частиною будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , як і не обґрунтував, що [PERSON] є належним відповідачем у виниклому спорі та що цей спір носить реальний характер. Оскільки у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні майном відмовлено, позовні вимоги про стягнення грошових коштів також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від основних вимог. Відповідно до положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір», суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed