Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що між нею та відповідачем було укладено ряд договорів про надання поворотної фінансової допомоги від 25 квітня, 22 травня, 11 червня, 15 жовтня, 23 грудня 2019 року, 20 та 27 лютого, 12 та 19 березня, 06 квітня та 25 травня 2020 року, за якими позикодавець надає позичальнику поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов`язується повернути надані грошові кошти у порядку та на умовах, передбачених даним договором. Вказує, що вона виконала свої зобов`язання за вказаними договорами та перерахувала відповідачу грошові кошти у сумах, зазначених у договорах, в якості поворотної фінансової допомоги, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями та актом звірки. Однак відповідач на момент подання позовної заяви не повернув грошові кошти, а тому вона змушена звертатися до суду та просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договорами про надання поворотної фінансової допомоги від 25 квітня, 22 травня, 11 червня, 15 жовтня, 23 грудня 2019 року, 20 та 27 лютого, 12 та 19 березня, 06 квітня та 25 травня 2020 року у розмірі 559 770 грн, а також судові витрати у розмірі 5 597,70 грн. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак її представник [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив такі задовольнити, посилаючись на викладені у позові обставини. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки не повідомив, відзив не подав, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд в свою чергу оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Під час розгляду справи судом встановлено, що 25 квітня 2019 року, 22 травня 2019 року, 11 червня 2019 року, 15 жовтня 2019 року, 23 грудня 2019 року, 20 та 27 лютого 2020 року, 12 та 19 березня 2020 року, 06 квітня 2020 року та 25 травня 2020 року між [PERSON] та ТОВ «З-ФОРЕСТ» було укладено договори про надання поворотної фінансової допомоги. За вказаними Договорами позивач надавала відповідачу поворотну фінансову допомогу частинами у національній валюті України, на безоплатній основі, протягом одного року з дати підписання відповідного договору шляхом надання коштів від позикодавця (п. 2.1., 2.2., 2.3. Договорів) з умовою її повернення у строк до 25 квітня 2020 року, 22 травня 2020 року, 11 червня 2020 року, 15 жовтня 2020 року, 23 грудня 2020 року, 20 та 27 лютого 2021 року, 12 та 19 березня 2021 року, 06 квітня 2021 року та 25 травня 2021 року відповідно (п. 8.1. Договорів). Надання такої поворотної фінансової допомоги підтверджується Випискою по рахунку від 29 червня 2023 року АТ «Райффайзен Банк» та Карткою рахунку ТОВ «З-Форест» 6851 за січень 2018 року - грудень 2022 року, на загальну суму 559 770 грн. 25 травня 2023 року [PERSON] надіслала до ТОВ «З-Форест» претензію про оплату зобов`язання за договорами поворотної фінансової допомоги. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. За змістом підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення. Порівняння диспозицій наведених норм права дає підстави стверджувати про наявність спільних ознак правових відносин та, відповідно, аналогічне правове регулювання. Окрім цього, необхідно врахувати, що у законодавстві не встановлюється будь-яких обмежень щодо кола осіб, які можуть бути сторонами договору позики. Тому позикодавцем та позичальником можуть бути як юридичні, так і фізичні особи, як резиденти, так і нерезиденти. Чинним цивільним законодавством не передбачені обмеження також й щодо суми позики. Таким чином, договори, що були укладені між сторонами, за своєю правовою природою є договорами позики, а тому під час вирішення спору необхідно керуватися положеннями ЦК України, що регулюють правовідносини, які виникли з договору позики. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частина перша статті 510 ЦК України визначає, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи те, що відповідач прострочив виконання зобов`язань за Договорами про надання поворотної фінансової допомоги від 25 квітня 2019 року, 22 травня 2019 року, 11 червня 2019 року, 15 жовтня 2019 року, 23 грудня 2019 року, 20 та 27 лютого 2020 року, 12 та 19 березня 2020 року, 06 квітня 2020 року та 25 травня 2020 року, тому з відповідача слід стягнути заборгованість за вказаними договорами у розмірі 559 770 грн. Згідно із ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак з відповідача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 5 597,70 грн сплаченого судового збору.

Outcome: approved