Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

Позивач в особі свого представника - адвоката Бардадима Р.В. звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з відповідачкою перебувають у зареєстрованому шлюбі, неповнолітніх дітей не мають. У зв`язку із тим, що протягом останніх п`яти років вони шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, мають різний погляд на життя, а шлюб носить лише формальний характер, а відтак позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 11.07.2023 було відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Представник позивача - адвокат Бардадим Р.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд про їх задоволення. Відповідачка в судовому засіданні позовні визнала, однак заперечувала проти вимог в частині стягнення судових витрат по справі. Крім того, суду зазначила, що вона проживає поряд із чоловіком, окремо проживають менше двох років, вимогу про вирішення спору в досудовому порядку не отримувала. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідачки, дослідивши письмові матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши фактичні взаємини між подружжям, дійсні причини звернення позивача з вказаним позовом, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень ч. 2 ст. 36 та ст. 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що між сторонами 19.07.1989 року укладено шлюб, зареєстрований Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а/з № 3391), що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Як зазначено позивачем в поданій заяві, сторони спільних неповнолітній дітей від шлюбу не мають. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчить викладене позивачем в позові, сторони не ведуть спільного господарства та припинили шлюбно-сімейні відносини протягом п`яти років. Відповідачка в частині вимог про розірвання шлюбу не заперечувала. Згідно із ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно із ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073, 60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved