Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

Акціонерне товариство Акціонерний Банк «ПриватБанк» через свого представника звернулося до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог вказано, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» та підписав заяву № б/н від 09.09.2013 року. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконує, у зв`язку з чим, станом на 28.05.2023 року утворилася заборгованість у розмірі 60761 грн 41 коп., що складається з заборгованості за тілом кредита у розмірі 49462 грн 50 коп. та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 11298 грн 91 коп. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27.06.2023 року дану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 12.07.2023 року відповідач надіслав відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів отримання відповідачем кредитних карток, які дозволяють використовувати кредитні кошти. Також в матеріалах справи відсутній оригінал анкети-заяви. При цьому з наданої копії анкети-заяви вбачається, що вона була підписана 09.09.2013 року, тоді як у довідці зазначено, що кредитні кошти на підставі кредитного договору були отримані з 23.09.2009 року. Також відповідач зазначає, що у зв`язку з тим, що розрахунок заборгованості закінчується 30.06.2019 року, позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, а тому слід застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позову. 28.07.2023 року представник позивача надіслав відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами », які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Крім того, в матеріалах справи є наказ про затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг, який підтверджує чинність редакції на момент укладення договору. При цьому доводи відповідача про те, що договір ним не підписувався та не укладався, не є предметом розгляду даної справи. Також, як вбачається з виписки з карткового рахунку, відповідачу було встановлено кредитний ліміт, яким він користувався, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, погашав заборгованість і знову користувався кредитними коштами, що спростовує його твердження про неотриманні картки «Універсальна» та необізнаність про умови, тарифи та правила договору. Щодо строку позовної давності представник позивача зазначив, що кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто клієнт використавши та погасивши заборгованість, може знову користуватися кредитною карткою в межах строку її дії, у зв`язку з чим перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням дії договору. З урахуванням того, що строк дії кредитної картки, виданої [PERSON] спливає 04.2024 року, позивач звернувся до суду з позовом до спливу позовної давності. 02.08.2023 року позивач подав заперечення на відповідь на відзив, в яких звертає увагу на те, що позивач так і не надав доказів отримання [PERSON] кредитних карток. При цьому надані позивачем виписки по рахунку ніяким чином не підтверджує того факту, що саме [PERSON] використав кредитні кошти, оскільки у виписці зазначається лише оборот за певним рахунком, а не особа, яка використовувала ці кошти. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив задовольнити, посилаючись на те, що відповідач під час підписання анкети ознайомився з Умовами та Тарифами на сайті. При цьому на питання суду чим підтверджується, що саме з затвердженими у період підписання заяви-анкети Умовами та Тарифами ознайомився відповідач, представник позивача відповів, що докази відсутні. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві та запереченнях. На питання суду чи отримував він кредитні кошти зазначив, що кредит отримував, проте давно його погасив і звідки взялася наявна сума заборгованості не знає. Крім того, зауважив на тому, що з Умовами та Тарифами на сайті банку не ознайомлювався і взагалі не розуміє по якій саме кредитній картці подано позов, оскільки з 2009 року оформлював декілька карток у АТ КБ «ПриватБанк». Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку сторін, судом встановлено наступне. Згідно заяви № б/н від 09.09.2013 року, [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг. \~ Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] у розмірі 15000 грн. У подальшому, 01.11.2013 року розмір кредитного ліміту збільшився до 20000 грн, 23.05.2017 року до 31000 грн, 13.10.2017 року до 33000, 14.10.2017 року до 41000 грн, 24.05.2019 року до 46000 грн, 01.06.2021 року до 50000 грн. Станом на 28.05.2023 року прострочена заборгованість [PERSON] перед АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № б/н від 09.09.2013 року становить 60761,41 грн, яка складається з наступного: 49462 грн 50 коп. - заборгованість за кредитом, 11298 грн 91 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 628 ЦК України Договір, що укладається між Банком та клієнтом є змішаним договором, в якому містяться елементи різних договорів, в тому числі але не виключно: договору банківського рахунка; договору про споживчий кредит. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1056 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Зі змісту ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно довідки, наявної в матеріалах справи (а.с. 22), між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: 23.09.2009 року картка Універсальна: [NUMBER] , термін дії якої до 12/11; 13.12.2011 року - картка Універсальна: [NUMBER] , термін дії якої до 09/15; 09.09.2013 року - картка Універсальна Gold: [NUMBER] , термін дії якої до 08/17; 10.08.2017 року - картка Універсальна Gold: [NUMBER] , термін дії якої 05/21; 01.06.2021 року - картка Універсальна Gold: [NUMBER] , термін дії якої до 04/24. Суд звертає увагу на те, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 09.09.2013 року не містить відомостей, яку саме картку було оформлено відповідачу. Також відсутні відомості про бажаний кредитний ліміт по платіжній картці «Універсальна». В судовому засіданні на питання головуючого щодо форми анкети-заяви, з якої неможливо встановити який саме було відкрито рахунок та на яку суму було встановлено кредитний ліміт, представник позивача зазначив, що ця форма є стандартною та затвердженою на період її підписання відповідачем. Інших доказів та пояснень суду не надано. Таким чином, з даної анкети-заяви неможливо встановити, чи досягли сторони згоди з усіх істотних умов договору, зокрема щодо\~суми кредитного ліміту, а також розміру, порядку нарахування та сплати відсотків за користування кредитними коштами. Крім того, суд критично ставиться до розрахунку заборгованості, наявного в матеріалах справи, оскільки в ньому не зазначено, і судом не встановлено іншими матеріалами справи, відповідно до якої кредитної картки надано цей розрахунок. Також матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим Витягом з Тарифів та Витягом з Умов ознайомився і погодився відповідач, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірах і порядках нарахування. При цьому роздруківка з сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин, з урахуванням відсутності підтверджень про ознайомлення відповідачем з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також підтверджень того, що саме ці Тарифи були затверджені в період підписання анкети-заяви, відсутності цих умов в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним, положення про нарахування відсотків за користування кредитом не можуть розцінюватися як складова кредитного договору. Крім того, суд бере до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах та виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що\~найбільш сприятливі для задоволення позову. Аналогічний висновок також міститься у постанові Верховного Суду від 12.12.2022 року по справі № 484/5710/19 (провадження № 61-9699св22), постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, постанові Верховного Суду від 15.06.2022 року по справі № 333/5483/20, постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року по справі № 285/3013/16. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням вищенаведеного, заслухавши думку сторін, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, суд доходить висновку, що позивачем не доведено жодними доказами обґрунтування своїх позовних вимог, у зв`язку з чим позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~На підставі того, що позовні вимоги є необґрунтованими, у задоволенні позовної заяви слід відмовити саме з цієї підстави.

Outcome: dismissed