Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

У березні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» звернулося з позовом до відповідачів, в якому просить стягнути з відповідачів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» суму в розмірі 8 707.80 доларів США 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.06.2011 року у справі № 2/2218/2089/11, яким з відповідачів стягнуто в солідарному порядку 96 753,62 доларів США, пені в сумі 21 115,87 грн. за порушення грошового зобов`язання, неустойку в сумі 500 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що у зв`язку з невиконанням рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.06.2011 року на користь товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», яке є правонаступником ПАТ «Укрсиббанк», 3 % річних в межах трирічного строку позовної давності. Розрахунок №5 річних за порушення зобов`язання за частиною 2 статті 625 ЦК України в сумі 96 753,62 доларів США. Просить задовольнити позов. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просить справу розглянути за відсутності повноважного представника позовні вимоги підтримав, в якій вона просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в судове засідання повторно не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, про дату та час судових засідань повідомлялися належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові конверти, які направлявся на зареєстровані адреси відповідачів та повернулися на адресу суду з відмітками поштового органу «за закінченням терміну зберігання» та «за відсутністю адресата». На адресу суду відзиву на позов від відповідачів не надходило. Оскільки відповідачі вважаються належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомили, відзиву не подали, а представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши доводи представника позивача, викладені у поданій позовній заяві, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. 09 жовтня 2008 року між АКіБ «Укрсиббанк» (правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Укрсиббанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 11402857000, за яким банк надав, а позичальник отримав кредит в розмірі 73 200,00 доларів США з терміном погашення до 08.10.2018 року із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16% річних. З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 09.10.2008 року між банком та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено договори поруки. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.06.2011 року у справі № 2/2218/2089/11, яким з відповідачів в солідарному порядку стягнуто 96 753,62 доларів США, пені в сумі 21 115,87 грн. за порушення грошового зобов`язання, неустойку в сумі 500 грн. Означене рішення набрало законної сили, однак на час подання позову не виконане. 05.03.2013 року ухвалою Хмельницького міськрайонного суду замінено стягувача ПАТ «Укрсиббанк» його правонаступником публічним акціонерним товариством «Дельта банк». 22.05.2019 року ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Стар інвестмент Фаунд» укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 1429/К за кредитним договором №11402857000 від 09.10.2008. 22.05.2019 між ТОВ «Стар інвестмент Фаунд» та ТОВ «Гефест» укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 22052019 відповідно до умов якого продавець передав у власність покупцеві ТОВ «Гефест», які виникли за укладеними договорами. Відповідно до Додатку №1 до договору купівлі-продажу майнових прав № 22052019 до правонаступника стягувача перейшли вимоги по кредитного договору №11402857000 від 09.10.2008. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд враховує, що предметом позову в цій справі є стягнення на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних за весь час прострочення відповідачами виконання зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду про стягнення кредитної заборгованості. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 2 та ч. 5 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а також у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Отже, у сторони відповідачів на підставі рішення суду виникло солідарне грошове зобов`язання перед позивачем. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином згідно умовам договору та вимогам цього Кодексу. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вищенаведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові №6-2168цс-15 від 30 березня 2016 року, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Частина друга статті 625 ЦК України визначає, що суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних (чи інший розмір, визначений договором) визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку суми боргу 3% річних за основу має братися саме прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Такий правовий висновок, викладений, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум (постанова Великої Палати Верховного Суду України від 04 червня 2019 року в справі №916/190/18, п.64). Таким чином, на думку суду, з часу набрання законної сили рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 08 червня 2011 року у справі № 2/2218/2089/11 про стягнення боргу з відповідачів, зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до цього часу, оскільки відповідачі не виконали рішення суду. Докази, які б спростовували дане твердження, в матеріалах справи відсутні. Відтак, позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу. У постанові Верховного Суду від 30.03.2016 року у справі № 6-2168 цс 15 викладено висновок, що за період прострочення виконання рішення суду стягувач на підставі ст. 625 ЦК України має право стягнути з боржника 3% річних. Верховний Суд підкреслив, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Разом з цим, суд зауважує, що згідно позовної заяви позивачем розраховано суми 3% річних за період з 01.03.2020 року по 01.03.2022 року в розмірі 8 707.80 доларів США. Відтак, саме з часу набрання ухвалою законної сили 11 вересня 2020 року позивач має право на стягнення з відповідачів 3% річних. Поряд з цим, суд звертає увагу, що 15.03.2022 року був прийнятий Закон України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дій норм на період дії воєнного стану», який набув чинності 17.03.2022 року. Вказаним законом доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України. До розділу був внесений пункт 18, відповідно до якого: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Так як грошове зобов`язання за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 червня 2011 року у справі № 2/2218/2089/11 виникло внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №11402857000 від 09.10.2008, суд враховуючи положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного Кодексу України, зважаючи на те, що у спірних правовідносинах змінилася лише підстава виникнення зобов`язання (з договору на рішення суду), однак не його природа (кредитне), вважає, що позов про стягнення трьох відсотків річних підлягає до задоволення за період з 01.03.2020 року по 23.02.2022 року . Судом, з огляду на викладене, позивачем здійснено розрахунок трьох відсотків річних за період з 01.03.2020 року по 23.02.2022 року. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» до відповідачів про стягнення 3% річних за невиконання грошового зобов`язання підлягають до часткового задоволення. З врахуванням викладеного розрахунок трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов`язання за період 01.03.2020 року по 23.02.2022 року буде таким: за основу взято суму боргу в розмірі 96 753,62 США. (96753,62 доларів США х 3% : 365 х 724 (кількість днів прострочення) = 5 757,5 доларів США. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з Відповідача на користь Позивача слід стягнути пропорційну до задоволених позовних вимог суму сплаченого судового збору в розмірі (210 494,2 х 4 776,48 грн. : 318 357.16 = 3 158, 1 грн., по 789.5 грн. з кожного. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 1048, 1049, 1054, 1055ЦК України

Outcome: partial