Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

19 січня 2022 року [PERSON] , через свого представника адвоката Демченко Т.О., звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, яким просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Вимоги обгрунтовано тим, що сторони з 08 листопада 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2017 року розірвано. Від даного шлюбу у [PERSON] та [PERSON] . [INFO] народилась донька - [PERSON] . Рішенням Бровар-ського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2016 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі частини всіх доходів (заробітку) починаючи з дня подачі позову, а саме з 25 листопада 2015 року. [PERSON] не спілкується з дитиною з липня 2015 року, не приймає участі у її вихованні, забезпеченні духовного та культурного розвитку, не навчає життєвим навичкам, не забезпечує матеріально. Також позивач повідомила, що з 07 березня 2020 року перебуває у шлюбі з [PERSON] , разом з яким та донькою проживають за адресою : [ADDRESS] . Проте, чоловік позивача зареєстрований за адресою : [ADDRESS] . 30 липня 2021 року Міністерство оборони України Збройних Сил України звернулось з клопотанням до Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Солом`яної РДА про сприяння в реєстрації дружини [PERSON] та її доньки [PERSON] військовослужбовця підполковника [PERSON] за адресою : [ADDRESS] . На даний час у [PERSON] виникла необхідність зареєструватись самій та донці за адресою : [ADDRESS] для подальшої можливості отримати чоловіком позивача - [PERSON] у власність для своєї сім`ї квартиру на підставі забезпечення житлом військовослужбовців та їх сімей. У зв`язку з цим, в серпні 2021 року позивач письмово рекомендованим листом запрошувала відповідача з`явитись 07 вересня 2021 року до Центру надання адміністративних послуг Солом`янської РДА в м. Києві для надання ним, як батьком, згоди на реєстрацію місця проживання дитини за адресою : [ADDRESS] . [PERSON] на запрошення не з`явився, а у месенджері «Viber» повідомив, що немає можливості з`явитись саме не вказаний день. З того часу батьки [PERSON] так і не змогли досягти згоди щодо дати реєстрації доньки, що свідчить про свідоме нехтування [PERSON] своїх батьківських обов`язків. Зважаючи на вказане позивач, посилаючись на норми ст. 150, 164, 165 СК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини просила позбавити [PERSON] батьківських прав щодо доньки [PERSON] . Ухвалою суду від 11 травня 2022 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено її до розгляду в підготовчому судовому засіданні з викликом і повідомленням. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. 18 липня 2022 року відповідач, через представника адвоката Іващенко Р.В., подав відзив на позов, яким просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що в діях [PERSON] відсутні будь - які ознаки, передбачені ст. 164 СК України, для позбавлення батьківських прав. Батьком сплачуються аліменти на утримання дитини, він також добровільно сплачує вартість страхування життя доньки. В свою чергу, саме [PERSON] , проживаючи разом з донькою окремо від відповідача, чинить йому перешкоди у спілкуван-ні з дитиною. Через це [PERSON] навіть звертався до Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Бориспільської міської ради з проханням встановити графік зустрічей з дитиною, у зв`язку з чим йому було рекомендовано з цього питання звернутись до суду. Також відповідач зазначив, що фактично, підставою для даного позову, є необхідність [PERSON] зареєструвати місце проживання доньки [PERSON] в м. Київ, для того, щоб її теперішній чоловік зміг отримати квартиру за рахунок Збройних Сил України. На думку [PERSON] , позивач обрала невірний спосіб захисту, оскільки ненадання батьком дитини згоди на реєстрацію місця проживання може бути вирішено в судовому порядку, а саме шляхом зверненням до суду з позовом про визначення місця проживання дитини. Ухвалою суду від 18 липня 2022 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, залучено Службу у справах дітей виконавчого комітету Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області. 04 серпня 2022 року позивач, через представника адвоката Демченко Т.О., подала відповідь на відзив, яким наполягала на задоволенні позову та спростовувала твердження [PERSON] щодо наявності намірів спілкуватись з дитиною та щодо перешкоджання [PERSON] у спілкуванні відповідача з донькою. 24 жовтня 2022 року на адресу суду надійшов лист Виконавчого комітету Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, яким повідомлено про неможливість складення висновку про доцільність чи недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , оскільки відповідач дійсно зареєстрований, але не проживає за адресою : [ADDRESS] . Фактичне місце проживання [PERSON] . Службі невідоме. Ухвалами суду від 25 жовтня 2022 року клопотання представника позивача задоволено. Викликано для допиту в суді в якості свідків : [PERSON] , [PERSON] та витребувано від Служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Київської області висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] .. Ухвалою суду від 25 жовтня 2022 року у справі закрито підготовче провадження та призначено її до розгляду з викликом і повідомленням сторін. В судовому засіданні від 29 листопада 2022 року представником Служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Київської області надано висновок, погоджений рішенням виконавчого комітету міської ради за № 573 від 28 листопада 2022 року, яким визнано доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав щодо доньки [PERSON] , 2015 року народження. Ухвалою суду від 15 березня 2023 року клопотання представника відповідача скасовано та зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 359/9386/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самосійних вимог - Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Київської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Постановою Київського апеляційного суду від 04 травня 2023 року вказану ухвалу суду І інстанції скасовано, а справу передано до Бориспільського міськрайонного суду Київської області для продовження розгляду. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2023 року провадження у справі поновлено та продовжено її розгляд по суті. Допитана в якості свідка [PERSON] повідомила суду, що є бабусею [PERSON] та прабабусею [PERSON] .. Свідок зазначила, що одразу після народження [PERSON] , її батьки [PERSON] та [PERSON] проживали у мами позивача. Потім [PERSON] та [PERSON] розсварились, у зв`язку з чим онука разом з донькою [PERSON] переїхала проживати до [PERSON] , де й проживали протягом п`яти років. Протягом цих років [PERSON] жодного разу не приходив до дитини, [PERSON] не чинила йому у цьому жодних перешкод. При цьому свідок зауважила, що ще до їх весілля, [PERSON] бував у неї в гостях разом з [PERSON] та точно знає цю адресу. Про те, що [PERSON] разом з донькою проживають у неї, [PERSON] був обізнаним. Дитина ходила поруч з будинком до дитячого садку, де її батько також не провідував, не приходив на вистави. Аліменти на дитину [PERSON] сплачував за рішенням суду. У інших витратах на доньку (навчання, лікування, розвиток, одяг чи харчування) батько взагалі не брав. [PERSON] разом з донькою переїхали від свідка в 2020 році. Чи повідомила [PERSON] відповідача про зміну місця проживання дитини свідку невідомо. Допитаний в якості свідка [PERSON] повідомив суду, що є дядьком [PERSON] та її хрещеним одночасно. Свідок та позивач трьохюродні брат і сестра між собою. Свідок був родини в гостях на перший рік [PERSON] , потім їх не відвідував. На третій рік [PERSON] його запросили бути хрещеним дитини. [PERSON] свідок бачив з [PERSON] останній раз в жовтні 2015 року, батько гарно ставився до доньки. Потім [PERSON] [PERSON] разом з дитиною більше не бачив. Десь в три роки [PERSON] просила купити їй папу, бо сумувала за власним. Але тепер своїм батьком дівчинка вважає нового чоловіка [PERSON] - [PERSON] .. Зі слів [PERSON] свідок обізнаний про те, що : вона запрошувала [PERSON] на дні народження, проте він не приходив до доньки; [PERSON] хотів побачень та спілкування з дитиною, проте [PERSON] хворіла в ті періоди, а потім [PERSON] не проявляв бажання зустрітись з донькою; відповідач сплачує присуджені за рішенням суду аліменти без затримок. [PERSON] може не відвідувати хрещеницю по 3 місяці, а може прийти до неї 3-4 рази на місяць. З [PERSON] свідок з 2015 року не спілкується і не бачиться. Також [PERSON] зазначив, що позивач проти спілкування [PERSON] з дитиною. Належним чином повідомлені про дату, дату, час і місце судового засідання позивач, відповідач та представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Разом з тим, представники третіх осіб неодноразово подавали до суду заяви, якими розгляд справи просили здійснити у їх відсутність, при вирішенні справи по суті поклались на розсуд суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи з наявними в ній доказами, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши її у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встанов-леному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 08 листопада 2014 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, у зв`язку з чим подружжю присвоєно єдине прізвище - [PERSON] . Наведене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Калитянської селищної ради Броварського району Київської області. Від цього шлюбу у сторін [INFO] народилась донька [PERSON] . Наведене підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 06 травня 2015 року виконавчим комітетом Калитянської селищної ради Броварського району Київської області (т. 1 а.с. 27). Ні підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2016 року з відповідача на користь позивача стягнено аліменти в розмірі частини від всіх доходів на утримання доньки - [PERSON] щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви, а саме з 25 листопада 2015 року та до досягнення дитиною повноліття. Дане судове рішення набрало законної сили 27 лютого 2016 року (т. 1 а.с. 21-22). Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2017 року шлюб між сторонами розірвано. 20 червня 2017 року судове рішення набрало законної сили (т. 1 а.с. 23). Дитина залишилась проживати разом з мамою. Згідно ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 07 березня 2020 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після якого кожен із подружжя залишився при власному прізвищі. Наведене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого 07 березня 2020 року Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (т. 1 а.с. 33). Позивач має зареєстроване місце проживання за адресою : [ADDRESS] (т. 1 а.с. 42). [PERSON] працює лікарем - педіатром відділення екстреної медичної допомоги з 01 серпня 2014 року у Комунальному некомерційному підприємстві Бориспільської багатопрофільної лікарні інтенсивного лікування де характеризується позитивно, отримує сталий заробіток (т. 1 а.с. 16-18). Згідно довідки Дошкільного навчального закладу (ясла - садок) комбінованого типу «Веселка» за № 08-01/215 та характеристики на дитину від 08 вересня 2021 року [PERSON] в період з листопада 2017 року по 2021 рік відвідувала даний заклад. Дитину приводили, забирали, були присутні на батьківських зборах : [PERSON] , бабуся, дідусь та [PERSON] .. Батько протягом цього періоду не приходив та не цікавився життям дитини. [PERSON] характеризується виключно з позитивної сторони (т. 1 а.с. 29-30). З 01 вересня 2021 року [PERSON] навчається в Бориспільській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 6 та є ученицею 1-Б класу. Дитина характеризується позитивно (т. 1 а.с. 31-32). Відповідно довідки ТОВ «Тріада Житлосервіс» за № 46 від 06 вересня 2021 року та Акту обстеження житлово - побутових умов, складеного 07 вересня 2021 року депутатом Бориспільської міської ради Пашиним С.О., [PERSON] проживає разом з донькою [PERSON] та чоловіком [PERSON] за адресою : [ADDRESS] (т. 1 а.с. 43-44). Чоловік [PERSON] є підполковником [INFO], має стабільний дохід та зареєстрований за адресою : [ADDRESS] (т. 1 а.с. 36-37, 39). Згідно довідки [INFO] за № 138 від 30 липня 2021 року в особовій справі підполковника [PERSON] значаться його дружина [PERSON] та її донька [PERSON] (т. 1 а.с. 40). 30 липня 2021 року [INFO] звернувся до Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичної особи Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації з клопотанням про сприяння в реєстрації дружини [PERSON] та її доньки [PERSON] військовослужбовця підполковника [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 41). Крім того, 27 серпня 2021 року [PERSON] направила на адресу відповідача запрошення прийти 07 вересня 2021 року на 10 год. 00 хв. до Центру надання адміністративних послуг Солом`янської РДА в м. Києві для надання письмової згоди на проведення реєстрації дитини [PERSON] за адресою : [ADDRESS] (т. 1 а.с. 45). При цьому, суд звертає увагу на той факт, що докази направлення даного листа [PERSON] та його отримання відповідачем, докази реєстрації на прийом в Центр надання адміністративних послуг Солом`янської РДА в м. Києві на 10 год. 00 хв. 07 вересня 2021 року, в матеріалах справи, в порушення вимог ст. 76-81 ЦПК України, відсутні. Судом також встановлено, що [PERSON] з 2006 року і по теперішній час працює агентом з наземного обслуговування повітряних суден групи наземного обслуговування повітряних суден відділу наземного обслуговування повітряних суден служби наземного обслугову-вання в Державному підприємстві Міжнародний аеропорт «Бориспіль», де характери-зується позитивно (т. 1 а.с. 104). Згідно сертифікату серії РРТ № 948367 від 14 вересня 2023 року про проходження профілактичного наркологічного огляду та медичної довідки серії ААМ № 965754 від 13 вересня 2023 року про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіа-тричних оглядів [PERSON] не перебуває на обліку у нарколога чи психолога (т. 1 а.с. 196). Відповідач вчасно і в повному розмірі, що визнається і не заперечується сторонами, сплачує аліменти на утримання доньки та 06 листопада 2020 року оплатив страхові полюси за номерами 100758421 та 100758422 щодо дитини [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 193-195). 16 листопада 2021 року [PERSON] звертався до Служби у справах дітей виконавчого комітету Бориспільської міської ради з заявою про встановлення графіку спілкування з дитиною (т. 1 а.с. 102-103). Листом Служби у справах дітей Бориспільської міської ради за № 01-26-594 від 07 грудня 2021 року [PERSON] повідомлено, що вказані у заяві доводи розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини за участі обох батьків. Батькам рекомендовано у місячний строк узгодити графік побачень батька з малолітньою дитиною. Крім того, рекомендовано узгодити батьку з [PERSON] питання щодо перереєстрації місця проживання малолітньої [PERSON] (т. 2 а.с. 8). Також судом встановлено і не заперечується сторонами, що в провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа № 359/9386/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самосійних вимог - Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Київської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Згідно Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою суду від 25 травня 2023 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 359/559/22 про позбавлення [PERSON] батьківських прав. З наведеного вище суд приходить переконання про наявність між [PERSON] та [PERSON] спору щодо способу участі у вихованні та спілкуванні батька з дитиною, та щодо вирішення питання про перереєстрацію місця проживання малолітньої [PERSON] . Згідно ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питан-нями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 1 ст. 152 СК України передбачене право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьків-ських прав, якщо вона, він : не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясуван-ня обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. За змістом п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року за № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі по тексту - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно абз. 2 п. 18 вищевказаної Постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки і такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тільки тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19). Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних право-відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, тобто, що він систематично, незважаючи ні на що, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. На противагу наведеному вище, [PERSON] надав до суду докази піклування про дитину, його бажання спілкуватись з донькою та щодо наявного спору з [PERSON] , як матір`ю спільної дитини, щодо порядку і способу участі батька у спілкуванні і вихованні [PERSON] . Відповідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Крім того в своїх показах свідок [PERSON] повідомила суду, що після розриву стосунків з [PERSON] її онука [PERSON] разом з донькою [PERSON] переїхали та проживали разом з нею протягом п`яти років. Однак свідку невідомо, чи повідомила позивач про зміну місця проживання дитини [PERSON] . В свою чергу свідок [PERSON] повідомив суду, що [PERSON] проти спілкування батька [PERSON] з донькою [PERSON] . Умовою для ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстави позбавлення батьківських прав, передбаченої ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Разом з тим, в матеріалах справи, всупереч вимог ст. 76-81 ЦПК України, відсутні докази умисного винного ухилення від виконання [PERSON] батьківських обов`язків відносно доньки [PERSON] . Відповідності ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді спорів судом щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування та у відповідності до ч. 5 цієї статті подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. 24 жовтня 2022 року на адресу суду надійшов лист Виконавчого комітету Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, яким повідомлено про неможливість складення висновку про доцільність чи недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , оскільки відповідач дійсно зареєстрований, але не проживає за адресою : [ADDRESS] . Фактичне місце проживання [PERSON] . Службі невідоме. В матеріалах справи наявний висновок Служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Київської області, який погоджено рішенням виконавчого комітету міської ради за № 573 від 28 листопада 2022 року, за змістом якого визнано доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав щодо доньки [PERSON] , 2015 року народження. Суд, згідно ч. 6 ст. 19 СК України, може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не погоджується із висновком Служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Київської областіпро доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, у зв`язку з тим, що у висновку відсутнє обгрунтоване посилання на те, що позбавлення батьківських прав відповідатиме інтересам дітей. Крім того, позиція відповідача, а саме його намагання зберегти зв`язок з донькою, та залучення до розгляду справи адвоката, надання доказів, що він цікавиться життям своєї дитини, свідчать про те, що [PERSON] не є тією особою, яка умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини і щодо якої є нагальна необхідність позбавлення батьківських прав щодо своєї дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Посилання [PERSON] на те, що [PERSON] більше 8 років (на момент звернення до суду з позовом) проживає разом із матір`ю та, останні роки, з вітчимом та не бачиться із своїм батьком, не є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачка не довела. Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною в постанові Верховного Суді від 17 червня 2021 року у справі за № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20). Зважаючи на вказані вище обставини в сукупності з дослідженими на їх підтвердження чи спростування доказами, суд приходить висновку, що позов не підлягає задоволенню. В свою чергу суд звертає увагу на те,що особистісні непорозуміння між батьками щодо перереєстрації місця проживання дитини та, в подальшому, отримання новим чоловіком позивача права на одержання квартири за рахунок Збройних Сил України, не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків. Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом в постанові від 06 жовтня 2021 року у справі за № 320/5094/19 (провадження № 61-7357св21). Відповідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 та п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відтак, понесені позивачем при зверненні до суду з даним позовом судові витрати, слід віднести на рахунок [PERSON] та не підлягають стягненню з відповідача на її користь. Враховуючи наведене вище та

Outcome: dismissed