Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] , від імені якого діє представник - адвокат Вонсович Х.І., звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідачів: УПП в Чернівецькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями. Вважає, що у зв`язку із незаконним рішенням співробітника УПП в Чернівецькій області йому було заподіяно майнову та моральну шкоду. Майнова шкода полягає у витратах позивача на правову допомогу по оскарженню постанови в справі про адміністративне правопорушення та становить 8000 грн. Моральна шкода відображається в психологічних переживаннях, стражданнях, які позивач зазнав внаслідок протиправного рішення співробітників УПП в Чернівецькій області, яку оцінює в 5000 грн. Як на правову підставу відшкодування матеріальної та моральної шкоди посилається на ст.1174 ЦК України та інші. Позивач просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на його користь шкоду, завдану службовою особою УПП в Чернівецькій області в розмірі 8000 грн. майнової шкоди та 5000 грн. моральної шкоди, а також стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати. Ухвалою від 21.08.2023 р. відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. Позивач та представник позивача в судове засідання повторно не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи.Представник позивача Вонсович Х.І. надала суду заяву, згідно якої просить позовні вимоги задоволити повністю, судове засідання провести у її відсутність. В судове засідання представник відповідача Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України не з`явився, проте 06.09.2023 року направив до суду відзив на позов, в якому він вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не відповідають нормам діючого законодавства, посилаючись на наступне. Вважає, що судом було\~ скасовано постанову про накладення стягнення на позивача, оскільки не було зібрано достатньої кількості доказів вини позивача. При цьому жодного рішення, дії або бездіяльність будь-якої посадової особи відповідача незаконними та протиправними визнані не були, отже, відсутній сам факт протиправної дії або бездіяльності посадової або службової особи органу державної влади - відповідача при здійсненні ним своїх повноважень, внаслідок якої позивач, зазнав майнової шкоди. Вважає також, що УПП не є належним відповідачем, так як не є органом, про який йде мова у ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Крім того зазначає, що договір про надання правової допомоги від 10.07.2022 року між адвокатом Николайчук В.І. та Черней Р.А. був укладений сторонами за більш як один рік до звернення до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, після винесення постанови щодо позивача та ще до прийняття рішення судом про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення та виникнення у позивача підстав для позову про стягнення моральної шкоди. Окрім того, один із додатків до договору (квитанція № 30/09/2022) стосується представництва інтересів позивача зовсім в іншій судовій справі та дана квитанція стосується оплати послуг іншого адвоката, а саме Николайчука В.І., а не представника позивача по даній справі Вонсович X.I. За таких умов, вважає, що додатки до договорів про оплату послуг адвоката та витрати, які, можливо, понесені позивачем у розмірі 8 000 гривень не стосуються провадження у даній цивільній справі за позовом про відшкодування моральної шкоди. Відповідно, розподілу за результатами розгляду даної справи витрати на правничу допомогу не підлягають. Витрати, зокрема, пов?язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв?язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом у конкретній справі й не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні. Щодо моральної шкоди, вважає, що позивач не вказав у позові та не довів наявність будь-якого незаконного рішення з боку відповідача, внаслідок якого позивач міг би зазнати моральних страждань, а також не надав суду жодних доказів, які б доводили сам факт наявності моральної шкоди та обґрунтовували його розмір. Посилаючись на вищевказане, просив в задоволенні позовних вимог представника позивача [PERSON] адвоката Вонсович Х.І. відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача Державної казначейської служби України підтримала пояснення надані у відзиві на позов, в якому вважають позовні вимоги безпідставними та такими, що не відповідають нормам діючого законодавства, крім того вказують на неправомірність залучення Державної казначейської служби відповідачем по справі. Просять суд відмовити у позовних вимогах. У відповідності до ч.3 ст.211, ч.1 ст.223 ЦПК України розгляд справи проведено у відсутності учасників справи на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає наступне. Щодо моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 17.10.2022 року у справі за позовом представника позивача адвоката Николайчука В.І. до УПП в Чернівецькій області, третя особа на стороні відповідача: поліцейський батальйону № 1\~ роти №3 УПП Чернівецької області\~ капрал поліції Негрич Ю.А. про скасування рішення суб`єкта владних повноважень, яким позовні вимоги задоволено, скасовано постанову серії ЕАР №5575758 від 06.07.2022 року про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення за адмінправопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП за неувімкнення аварійної світлової сигналізації після зупинки. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76). Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Так, вищевказане рішення суду, на яке посилається позивач надано не було, натомість надано в якості доказу рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 17.10.2022 р. за позовом «ОСОБИ 1 до УПП в Чернівецькій області», тобто яке є знеособленим, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості використати його в якості належного та допустимого доказу. Крім цього суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України). Статтею 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року №580-VIII у складі поліції функціонують: кримінальна поліція, патрульна поліція, органи досудового розслідування, поліція охорони, спеціальна поліція, поліція особливого призначення. На виконания вищенаведеної норми прийнято постанову КМУ від 16.09.2015 року №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ", якою затверджено Департамент патрульної поліції як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції України. Департамент патрульної поліції - міжрегіональний територіальний орган Національної поліції України, який забезпечує публічний порядок і безпеку, захист прав і свобод громадян, а також безпеку дорожнього руху. Управління патрульної служби в Чернівецькій області як структурний підрозділ входить до складу Департаменту патрульної поліції. Статтею 5 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність" від 18.02.1992 року N62135-XII визначено підрозділи, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, до яких входять лише підрозділи кримінальної та спеціальної поліції Національної поліції України. Частиною 2 статті 38 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що досудове розслідування здійснюють слідчі органу досудового розслідування одноособово або слідчою групою. Тобто, Закон України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не розповсюджується на управління патрульної поліції, оскільки даний орган не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність чи органом досудового розслідування, а також прокуратури і суду. Так, положеннями ст. 3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону). Відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Згідно зі статтею 2 ЦК України Держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19) вказано, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. З урахуванням наведеного, Державна казначейська служба України, як орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, у цій справі є органом, через який держава бере участь у справі як сторона. Разом із тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач та представник позивача двічі в судове засіданні не з`явилися, представником надані заяви з проханням розглядати справу у її відсутності, отже в силу ст 223 ЦПК України суд розглядає справу на підставі доказів, наданих сторонами. Зі змісту позовної заяви вбачається, що представником позивача адвокатом Вонсович Х.І. хоча і зазначено відповідачем УПП в Чернівецькій області, позовні вимоги про стягнення моральної та матеріальної шкоди заявлені до Держави, за рахунок коштів Державного бюджету України. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди з Державної казначейської служби України слід відмовити. Щодо позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди, яка полягає у витратах на правову допомогу\~ у розмірі 8000 грн. суд приходить до висновку, що вони задоволенню не підлягають відповідно до вимог ст. 141, 137\~ ЦПК України. Положеннями ст.59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Судом встановлено, що відповідно до дублікату квитанції №30/09/2022 від 30.09.2022 року вбачається, що адвокатом Николайчуком В.І. отримано від [PERSON] кошти у розмірі 4000 грн. та відповідно до дублікату квитанції №24/07/2023 від 24.07.2023 року вбачається, що адвокатом Вонсович Х.І. отримано від [PERSON] кошти у розмірі 4000 грн. Відповідно договору про надання правової допомоги від 10.07.2022 р., вбачається, що між адвокатом Николайчук В.І. та [PERSON] було складено відповідний договір. Згідно паспортних даних позивача, наданих суду, позивачем по справі є [PERSON] , [INFO] , проте квитанція №30/09/2022 від 30.09.2022 року свідчить про оплату послуг не [PERSON] , а\~ [PERSON] . Окрім того, квитанція № 30/09/2022 стосується представництва інтересів позивача зовсім в іншій судовій справі та дана квитанція стосується оплати послуг іншого адвоката, а саме [PERSON] , а не представника позивача по даній справі Вонсович X.I. Крім того, квитанція №24/07/2023 від 24.07.2023 р. містить в найменуванні послугу «Представництво інтересів Клієнта в усіх судових інстанціях», проте адвокат Вонсович Х.І. жодного разу не була присутня у судових засіданнях при розгляді даної циваільної справи, тому суду не зрозуміло, за яку саме послугу адвоката, клієнт сплатив 4000 грн.\~\~ Відповідно до ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавцем визначений спеціальний порядок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з судовим розглядом справи, оскільки вони відносяться до судових витрат. Такі витрати при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Виходячи з наведеного, суд вважає, заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу не є шкодою, в розумінні статей 22,1174 ЦК України, оскільки позивач поніс їх на підставі договору про надання правової допомоги за надання послуг адвокатами при оскарженні в судовому порядку постанови у справі про адміністративне правопорушення, і як вбачається з розрахунку вищевказана сума відноситься до витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, для відшкодування якої встановлений спеціальний порядок. На підставі ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. [PERSON] при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору п. 13 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір», враховуючи, що у задоволенні позовних вимог позивачеві відмовлено, витрати, пов`язані з розглядом справи у вигляді судового збору, віднести за рахунок держави. На підставі ст.ст.16,22,23,1174 ЦК України,

Outcome: dismissed