Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

У грудні 2022 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь безпідставно набуті кошти в сумі 11 450,00 грн. Також, просить стягнути з відповідача на свою користь витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн. У позові посилається на те, що 16.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №22779, згідно якого запропоновано звернути стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» по заборгованості за кредитним договором №210113-33048-1 від 13.01.2021 року. Зазначає, що сума заборгованості за виконавчим написом складала 11 450,00 грн. 01.07.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Канцедалом Олександром Олександровичем, на виконання даного виконавчого напису було відкрито виконавче провадження ВП [NUMBER] про стягнення з [PERSON] на користь «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» заборгованості за кредитним договором №210113-33048-1 від 13.01.2021 року в розмірі 11 450,00 грн. Позивач посилається, що у рамках даного виконавчого провадження з позивача, як боржника за ВП було стягнуто 11 450,00 грн. Разом з тим, позивач вказує, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02.08.2022, що набрало законної сили, виконавчий напис від 16.06.2021 року за №22779 визнано таким, що не підлягає виконанню. Позивач вважає, що правова підстава, на якій ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» набуло кошти від позивача у сумі 11 450,00 грн. внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням виконавчого напису нотаріуса відпала, оскільки рішенням суду зазначений виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Тому, до вказаних відносин можливо застосувати положення законодавства щодо повернення безпідставно набутого майна в натурі, та стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» на користь [PERSON] безпідставно набуті кошти в розмірі 11 450,00 грн. Враховуючи вищенаведене, просив позов задовольнити з наведених вище підстав. 30.12.2022 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 30.12.2022 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху, з наданням позивачу строку для усунення зазначених в ній недоліків. 24.03.2023 року до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви разом з доданими до неї документами. Ухвалою суду від 27.03.2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Відповідачу було направлено копію ухвали про відкриття провадження по справі та копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. 14.08.2023 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог позивача. Наголошує в своїх запереченнях на тому, що позивачем не надано доказів проведення звірки реально здійснених з нього відрахувань за ВП приватним виконавцем. При цьому, відповідачем на погашення заборгованості за договором №210113-33048-1 від 13.01.2021 року отримано лише 5 845,55 грн., а не 11 450.00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Вищевикладене свідчить, що з відповідача не може бути стягнуто суму більшу, ніж ним отримано в порядку ст.1212 ЦК України. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 16.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №22779, згідно якого запропоновано звернути стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» по заборгованості за кредитним договором №210113-33048-1 від 13.01.2021 року. Строк платежу за Кредитним договором №210113-33048-1 від 13.01.2021 року. Боржником допущено прострочення платежів. Сума заборгованості складає 11 450,00 грн. Також, встановлено, що 01.07.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Канцедалом Олександром Олександровичем, на виконання даного виконавчого напису було відкрито виконавче провадження ВП [NUMBER] про стягнення з [PERSON] на користь «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» заборгованості за кредитним договором №210113-33048-1 від 13.01.2021 року в розмірі 11 450,00 грн. Разом з тим, встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02.08.2022, що набрало законної сили, виконавчий напис від 16.06.2021 року за №22779 визнано таким, що не підлягає виконанню. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлено (частина 5 статті 82 ЦПК України). Таким чином, рішенням суду, яке набрало законної сили, виконавчий напис на підставі якого з [PERSON] стягнуто 11 450,00 грн. визнано таким, що не підлягає виконанню і ці обставини, відповідно до частини 5 статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Таким чином, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту, тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст. 11 ЦК України. Отже, право особи, яка вважає себе власником майна, підлягає захисту шляхом задоволення позову до володільця з підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин безпосередньо між власником та володільцем майна, який його набув без достатньої правової підстави. Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Таким чином, в силу вимог ст. ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, позивачем в позовній заяві доведено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02.08.2022, що набрало законної сили, виконавчий напис від 16.06.2021 року за №22779 визнано таким, що не підлягає виконанню. Позивач вважає, що правова підстава, на якій ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» набуло кошти від позивача у сумі 11 450,00 грн. відпала, оскільки рішенням суду зазначений виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Тому, до вказаних відносин можливо застосувати положення законодавства щодо повернення безпідставно набутого майна в натурі, та стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» на користь [PERSON] безпідставно набуті кошти в розмірі 11 450,00 грн. Разом з тим, в позовній заяві відсутні докази, згідно яких ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» набуло від позивача кошти в розмірі 11 450,00 грн. Таких доказів позивач також не надала до суду. У той же час, у відзиву представника відповідача та доданих до нього документів вбачається, що відповідачем від позивача в рахунок погашення заборгованості за виконавчим написом отримано лише 5 845,55 грн. Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження лише в частині, а тому, суд дійшов висновку, що грошові кошти у розмірі 5 845,55 грн. є безпідставно набутими відповідачем і такими, що підлягають поверненню позивачу, відповідно до положень статті 1212 ЦК України. З урахуванням наведеного, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 463,56 грн.

Outcome: partial