Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

20.06.2023 року [PERSON] - позивач у справі, звернулася до суду з позовом та просила постановити рішення суду, яким визнати за нею право власності на добудову до квартири [ADDRESS] . В обґрунтування свого позову зазначає, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Квартира розташована на приватизованій земельній ділянці площею 0,0154 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1811000000:00:040:0379. У 2014 році вона здійснила добудову до квартири загальною площею 10,6 м.кв. Дозвільних документів на добудову у неї відсутні. З метою досудового врегулювання спору, вона звернулася до компетентних органів та подала декларацію про готовність об`єкта до експлуатації. Проте, їй було відмовлено у прийнятті в експлуатацію вказаної добудови, тому вона звернулася до суду з даним позовом. 22.06.2023 року ухвалою суду прийнято до розгляду дану позовну заяву, відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження, визначено дату та час підготовчого судового засідання. 27.07.2023 року залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління ДІАМ у Житомирській області, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті, визначено резервну дату розгляду справи. 15.09.2023 року до суду надійшли клопотання про заміну третьої особи з Управління ДІАМ у Житомирській області на Державну інспекцію архітектури та містобудування України та письмові пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, в яких представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 04.10.2023 року замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору з Управління ДІАМ у Житомирській області на Державну інспекцію архітектури та містобудування України, встановлено третій особі строк подачі письмових пояснень. 08.11.2023 року у судове засідання учасники справи не з"явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені поштою. Сторони у судове засідання не прибули. У заяві до суду позивач просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримала, які просять задовольнити. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника. Причини неявки представника третьої особи суду невідомі. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу заявлених вимог та заперечень, дослідивши докази якими вони підтверджуються, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що слідує із свідоцтва про право на спадщину та договору дарування 1\\2 частки квартири, та власником земельної ділянки, на якій розташована дана квартира, що слідує із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.71-13). 12.10.2022 року на ім`я [PERSON] КП "Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] (а.с.20-25). Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У частині четвертій статті 373 ЦК України зазначено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Нормативно регламентованим є право власника на забудову земельної ділянки, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (частина третя статті 375 ЦК України). Відповідно до змісту частини четвертої статті 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Частинами третьою, п`ятою, сьомою статті 376 ЦК України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. За загальними правилами кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та істотних правил. На підставі частини третьої статті 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК України). При вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону). Аналогічну позицію наведено у постанові Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі №760/21223/17-ц. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (пункт 5 частина п`ята стаття 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»). Частиною восьмою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію забороняється. Аналогічна норма закріплена пунктом 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №461. Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виготовленого 12.10.2022 року КП "Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради на ім`я [PERSON] , на земельній ділянці кадастровий номер 1811000000:00:040:0379, площею 0,0154 га, спірна прибудова "а7", загальною площею 10,6 кв.м., побудована у 2014 році. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.04.2017 року щодо [PERSON] внесено запис про право власність на земельну ділянку, кадастровий номер 1811000000:00:040:0379, площею 0,0154 га, за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.14-19). Відтак, [PERSON] побудувала спірну прибудову на земельній ділянці значно раніше, ніж ця земельна ділянка була передана їй у власність. Інформація про наявність у позивача [PERSON] дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об`єкту чи затвердженої у встановленому порядку проектної документації - відсутня. [PERSON] вказує на ту обставину, що вона зверталася до компетентних органів (Управління ДІАМ у Житомирській області) з метою введення спірного об`єкта до експлуатації (декларація про готовність до експлуатації об`єкта за амністією). Однак, декларація про готовність до експлуатації об`єкта за амністією, зокрема: добудови прибудова "а7", загальною площею 10,6 кв.м., до квартири [ADDRESS] , - повернута їй на доопрацювання (а.с.28-30). Оскільки декларація про готовність до експлуатації об`єкта повернута на доопрацювання, відтак, за відсутності рішення щодо відмови компетентного органу у введені в експлуатацію спірної будівлі, підстав стверджувати про незаконність такого рішення - немає. Відповідно до пунктів 19, 20 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №461, у разі подання чи оформлення декларації з порушенням установлених вимог орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає її замовнику (його уповноваженій особі) у спосіб, відповідно до якого були подані документи, з письмовим обґрунтуванням причин повернення у строк, передбачений для її реєстрації. Після усунення недоліків, що спричинили повернення декларації, замовник (уповноважена ним особа) може повторно звернутися до органу державного архітектурно-будівельного контролю для реєстрації декларації. Натомість, [PERSON] не надала належних і допустимих доказів, що вона надалі після повернення декларації виконала вимоги стосовно необхідного доопрацювання, усувала недоліки з метою введення спірного об`єкта до експлуатації (надавала відповідні документи чи повідомляла про їх відсутність) та зверталася до компетентного органу (Управління державної інспекції архітектури та містобудування у Житомирській області, на зараз - Державної інспекції архітектури та містобудування України). Так, позивачем не надано доказів відмови третьої особи, яка не заявляє вимоги на предмет спору - Державної інспекції архітектури та містобудування України, у вирішенні питання стосовно введення спірного об`єкта до експлуатації чи відсутності відповідного рішення такого органу після повернення декларації останній. У свою ж чергу, позивач звернулася до суду із даним позовом про визнання права власності на самочинно збудовану прибудову "а7", загальною площею 10,6 кв.м., до квартири [ADDRESS] , що знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 1811000000:00:040:0379, площею 0,0154 га. Так, судом встановлено, що після повернення декларації про готовність до експлуатації об`єкта [PERSON] не зверталася до Державної інспекції архітектури та містобудування України з метою введення об`єкту до експлуатації у встановленому законом порядку, а одразу звернулася до суду з позовом про визнання права власності. Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Наведений висновок узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах: від 27.05.2015 у справі №6-159цс15, від 02.12.2015 у справі №6-1328цс15, а також висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 04.06.2018 у справі №640/13030/16-ц (провадження №61-1073св17) та від 18.02.2019 у справі №308/5988/17 (провадження №61-39346св18). Зважаючи на викладене, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed