Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

В Рівненський міський суд із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересовані особи: [PERSON] , Рівненське районне управління поліції ГУНП в Рівненській області, звернулась [PERSON] . Заявниця просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , на строк 6 (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно [PERSON] , а саме: заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 100 метрів до [PERSON] ; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс повідомлення) з [PERSON] , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. В судове засіданні заінтересована особа - [PERSON] не з`явився, хоча про дачу, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд встановив таке. Відповідно до п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Заявниця у справі є дружиною для заінтересованої особи - [PERSON] . Як зазначає заявниця, вона перебуває у шлюбі з [PERSON] . Проте, спільне життя з чоловіком не складається через його агресивну поведінку, заявниця постійно потерпає від насильницьких дій з боку чоловіка. [PERSON] застосовує психологічне насильства щодо заявниці, ображає її лайкою, погрожує, принижує її, залякує; застосовує фізичне насильство, штовхає її. Заявниця зазначає, що свідком таких протиправних дій зі сторони чоловіка заявниці є їхня онука [PERSON] , що вкрай негативно впливає на її психоемоційний стан та почуття безпеки. Постійна агресивна поведінка та незаконні дії [PERSON] стали підставою постійних звернень заявниці до поліції, останній неодноразово притягався до адміністративної відповідальності та виносились термінові заборонні приписи. Проте, [PERSON] своєї поведінки не змінює та продовжує вчиняти щодо заявниці психологічне насильство. 25 квітня 2023 року Рівненським міський судом Рівненської області в справі №569/3400/23 було визнано винним [PERSON] за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки вчинив конфлікт з дружиною в ході якої лаявся, чим чинив домашнє насильство психологічного характеру. 25 квітня 2023 року Рівненським міський судом Рівненської області в справі №569/3400/23 було визнано винним [PERSON] за ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки вчинив конфлікт з дружиною в ході якого лаявся, чим чинив домашнє насильство психологічного характеру. 28 квітня 2023 року інспектором СПДН відділу превенції Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області старшим лейтенантом поліції було видано тимчасовий заборонний припис стосовно [PERSON] , так як 28.04.2023 близько 14 год. 00 хв. за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] вчинив сварку з дружиною. 19 жовтня 2023 року інспектором СПДН відділу превенції Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області старшим лейтенантом поліції було видано тимчасовий заборонний припис стосовно [PERSON] , так як 19.10.2023 близько 15 год. 30 хв. за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] вчинив психологічне та фізичне насильство відносно своєї дружини, а саме ображав її лайкою та вчиняв фізичне насильство відносно неї. 11 листопада 2023 року СПДН відділу превенції Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області молодшим лейтенантом поліції було видано тимчасовий заборонний припис стосовно [PERSON] , так як 11.11.2023 близько 11 год. 25 хв. за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] вчинив психологічне та фізичне насильство відносно своєї дружини, а саме шарпав, штовхав та погрожував фізичною розправою. Із вказаних вище доказів слідує, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство щодо заявниці [PERSON] , його дії мають ознаки психологічного та фізичного домашнього насильства (образи, погрози фізичною розправою) та є такими, що порушують її психологічну недоторканість. Таким чином, діяння [PERSON] порушують права на життя в безпечному середовищі для заявниці та її внучки, оскільки стання є свідком вчинення домашнього насильства. За приписами ч.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07.12.2017 №2229-VIII (далі - Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Дитина, яка постраждала від домашнього насильства, - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства. Згідно з положеннями п.4 ч.2 ст.3 Закону, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя). Положеннями ст.21 Закону передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Статтею 22 Закону передбачено, що постраждала дитина має всі права постраждалої особи, реалізація яких забезпечується з урахуванням найкращих інтересів дитини, її віку, статі, стану здоров`я, інтелектуального та фізичного розвитку. Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 та п.1 ч.1 ст.26 Закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Частинами 2, 3, 4 ст.26 Закону визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Статтею 350-6 ЦПК України, передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" на строк від одного до шести місяців. З наданих заявницею до суду доказів судом встановлено, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство щодо заявниці, його дії мають ознаки психологічного та фізичного домашнього насильства (образи, погрози фізичною розправою, побиття, штовхання) та є такими, що порушують її психологічну та фізичну недоторканість. Враховуючи усі надані заявницею докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] насильства щодо заявниці, тому суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Відповідно до ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: approved