Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

02.06.2023 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача та третьої особи про визнання недійсним іпотечного договору. На підставу своїх вимог спирається на те, що 16.07.2008 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір №354411/2263/0137-8 від 16.07.2008 року, згідно умов якого відповідач зобов`язався надати позивачу кредит за програмою кредитування «кредит під заставу нерухомості» у сумі - 15 000 дол., США 00 центів строком по 16.07.2018 року. 16.07.2008 року між [PERSON] та відповідачем укладено іпотечний договір №354411/2263/0137-8 від 16.07.2008 року, який було посвідчено Приватним нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу Старосвітська О.Г., зареєстрований в реєстрі за №3389. Предметом Договору іпотеки є нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 50,7 кв.м., в тому числі житловою площею 27,6 кв.м., з прибудовами і надвірними будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] . 19.03.2021 року Маньківським районним судом Черкаської області відкрито провадження у справі №701/239/21 за позовом відповідача до позивача про захист порушеного права кредитора, шляхом звернення стягнення на предмет Договору іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором. 23.04.2021 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», яким продовжено строк дії встановленого мораторію на стягнення майна, що віднесено до об`єктів житлового фонду, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя. 26.08.2021 року рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 26.08.2021 року у справі №701/239/21 у задоволенні позовних вимог відповідача відмовлено. 27.09.2021 року, після перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційній та касаційній інстанції, рішення суду першої інстанції набрало законної сили. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що на момент звернення до суду ані відповідач, ані позивач не можуть реалізувати нерухоме майно через відсутність у відповідача прав на його стягнення, а тому і реалізацію цього нерухомого майна, так і позивач через наявність діючого договору іпотеки, зміст якого суперечить чинному законодавству України та діє на сьогодні без настання реальних правових наслідків, не може в повній мірі користуватися та розпоряджатися ним як повноправний власник цього нерухомого майна. У відповідності до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити ЦК України,\~іншим актам\~цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. В пунктах 3.1.4., 3.1.5., 3.1.6., 5.2., 5.З., 5.4. Договору іпотеки передбачено звернення стягнення на нерухоме майно. 23.04.2021 року набув чинності один із актів цивільного законодавства, а саме Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» №1381-IX від 13.04.2021 року, яким встановлено мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. Отже, починаючи з 23.04.2021 року продовжений мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, що був встановлений згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304-УІІ від 03.06.2014 року. Відповідно до п.1 Закону №1304-УІІ: «1. Протягом дії\~цього Закону: 1)\~не може\~бути примусово\~звернено стягнення (відчужене без згоди власника), на майно,\~що віднесене\~до об`єктів\~житлового фонду (далі\~-\~нерухоме житлове\~майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права\~на нього,\~що є\~предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно/обєкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як\~забезпечення виконання зобов`язань\~фізичної особи\~(позичальника\~або майнового\~поручителя)\~за кредитами,\~наданими йому\~кредитними установами\~-\~резидентами України\~в іноземній валюті,\~та за\~умови,\~що: таке нерухоме\~житлове майно\~використовується як\~місце постійного проживання позичальника/майнового\~поручителя або є\~об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або; таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; загальна площа\~такого нерухомого\~житлового майна\~(об`єкта\~незавершеного житлового будівництва)\~не перевищує 140\~квадратних метрів\~для квартири\~та 250 квадратних метрів для житлового будинку». Враховуючи вищевказане позивач вважає, що зміст договору іпотеки суперечить ЦК України та вищезазначеним актам цивільного законодавства, а тому Договір іпотеки слід визнати недійсним за наявності підстави передбаченої ч. 1 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Однак, реальне настання правових наслідків, що обумовлені Договором іпотеки, з урахуванням наявності мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, а також наявності рішення суду першої інстанції яке набрало законної сили та яким у задоволенні позовних вимог, а саме звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором №354411/2263/0137-8 від 16.07.2008 року, відповідача відмовлено, неможливе. Повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Позивач вважає, що договір іпотеки не може бути спрямований на реальне настання правових наслідків, а саме звернення стягнення на предмет іпотеки яким являється нерухоме майно позивача, а тому Договір іпотеки слід визнати недійсним з наявності підстави передбаченої ч. 5 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. З ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). З урахуванням вищевказаних обставин, позивач вважає, що позовні вимоги щодо визнання Договору іпотеки недійсним підлягають задоволенню в повному обсязі. За наявних обставин позивач звернувся до суду із даним позовом. Згідно ухвали Маньківського районного суду Черкаської області від 5 червня 2023 р. по даній цивільній справі відкрито провадження. Відповідно до ухвали Маньківського районного суду Черкаської області від 14.08.2023 р. залучено в якості відповідача у справі правонаступника крелитора (іпотекодержателя) АТ "ОКСІ БАНК", а АТ "Райфайзен Банк" залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - АТ "ОКСІ БАНК". Позивач до суду не з`явився, але згідно письмової заяви просить справу слухати в її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача\~-\~АТ "ОКСІ\~БАНК" в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи попереджений належним чином у процесуальний спосіб, причини неявки визнані поважними невідомі, заяв та клопотань не надходило, але його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі зібраних доказів у його відсутність. Представник третьої\~особи -\~АТ "Райфайзен\~Банк" в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи попереджений належним чином у процесуальний спосіб, причини неявки визнані поважними невідомі, заяв та клопотань не надходило, але його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі зібраних доказів у його відсутність. Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. 16.07.2008 р. укладений кредитний договір №354411/2263/0137-8 між [PERSON] та ВАТ "Райфайзен Банк Аваль" (а.с.7-11). 16.07.2008 р. укладений іпотечний договір №354411/2263/0137-8/і між [PERSON] та ВАТ "Райфайзен Банк Аваль" (а.с.12-14). Згідно п.1.1. даного іпотечного договору, даний договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору№354411/2263/0137-8 між [PERSON] та ВАТ "Райфайзен Банк Аваль". Згідно п.1.2. предметом іпотеки є нерухоме майно: житловий будинок розташований в [ADDRESS] та належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Маньківською державною нотаріальною конторою 07.10.2004 р. за реєстром №2447 (а.с. 15, 16). Згідно рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 26.08.2021 . по справі №701/239/21 за позовом АТ "Райфвйзен Банк Аваль" до [PERSON] , третя особа6 [PERSON] про захист порушеного права кредитора, шляхом звернення сттягнення на предмет іпотеки в рахунок погашеня заборгованості, що виникла за кредитним договором № 354411/2263/0137-8 від 16.07.2008 року в задоволенні даного позову відмовлено. (а.с.17-21). Проте із даного судового рішення від 26.08.2021 р. вбачається, що згідно з рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 12.05.2016 р. по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 354411/2263/0137-8 від 16.07.2008 року та зустрічним позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про припинення договору поруки №354411/2263/0137-8 укладеного 09.07.2008 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Райффайзен Банк Аваль прийнято рішення про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 354411/2263/0137-8 від 16.07.2008 року. Але відповідно до рішення Апеляційного суду Черкаської області від 02.08.2016 р. рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 12 травня 2016 року скасовано в частині солідарного стягнення із [PERSON] , як поручителя, на користь ПАТ "Райфайзенбанк Аваль" в особі Черкаської обласної дирекції публічного акціонерного товариства «Райфайзенбанк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 354411/2263/0137-8 від 16.07.2008 року в сумі 16 835,05 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 472 156,35 грн. та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено публічному акціонерному товариству «Райфайзенбанк Аваль» у задоволенні позовних вимог в частині солідарного стягнення із [PERSON] , як поручителя, на користь ПАТ «Райфайзенбанк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 354411/2263/0137-8 від 16.07.2008 року в сумі 16 835,05 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 472 156,35 грн. В решті рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 12 травня 2016 року залишено без змін. Проаналізувавши як рішення першої інстанції так апеляційної інстанції вбачається, що предметом позову у справі №701/453/15 було стягнення заборгованості за кредитним договором № 354411/2263/0137-8 від 16.07.2008 року та припинення договору поруки №354411/2263/0137-8 укладеного 09.07.2008 року. Тобто під час розгляду даного позову ні суд першої інстанції, ані суд апеляційної інстанції не встановили підстав недійсності саме іпотечного договору. Проаналізувавши рішення\~Маньківського районного\~суду Черкаської\~області від\~26.08.2021\~р.\~вбачається,\~що предметом\~позову було\~захист порушеного\~права кредитора,\~шляхом звернення\~стягнення на\~предмет іпотеки\~в рахунок\~погашення заборгованості,\~яка виникла\~за кредитним\~договором,\~вбачається що\~суд відмовляючи\~в задоволенні\~позову як\~підставою до\~відмови зазначає\~відсутність підтвердження\~отримання вимоги\~про усунення\~відповідного порушення\~у певні\~строки,\~відсутність належних\~та допустимих\~доказів щодо\~розміру заборгованості\~ [PERSON] ,\~відсутність доказів\~щодо досудового\~врегулювання спору\~чи відсутності\~такого,\~відсутність доказів\~того,\~що протягом\~2016-2020\~р.р.\~позивачем здійснювалися\~дії щодо\~примусового стягнення\~заборгованості.\~Також в\~даному рішенні\~зазначено,\~що позиваччем\~обрано неефективний\~спосіб захисту\~та поновлення\~своїх прав.\~Крім того\~в даному\~рішенні судом\~зазначено,\~що з 03.06.2021 року на території України встановлений мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, що встановлений згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-УІІ від 03.06.2014 року (надалі - Закон № 1304-УІІ) та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» № 1381-ІХ від 13.04.2021 року. Тобто вбачається, що в даному рішенні суду не зазначаються підстави недійсності безпосередньо іпотечного договору. Обгрунтовуючи даний позов позивач вважає підставами недійсності іпотечного договору те, що під час мораторію не може бути примусово звернено стягнення на майно та зміст іпотечного договору суперечить ЦК України, а саме ч.1 ст. 203 ЦК України, яка визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Також підставою недійсності іпотечного договору позивач зазначає, що даний правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Суд аналізуючи зміст даного позову, а саме твердження позивача про те що наявне рішення суду першої інстанції яке набрало законної сили та яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, а саме звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, в зв"язку з чим неможливе реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором іпотеки, з урахуванням мораторію на стягнення майна , наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, враховуючи вищевикладений аналіз судових рішень, вважає дане твердження позивача як помилкове. Тобто, наведені позивачем підстави до визнання недійсності іпотечного договору не є у розумінні ст. 203 ЦК України підставами недійсності іпотечного договору. Інших підстав чи доказів існування таких підстав позивачем безпосередньо до суду не надано. Суд вирішуючи даний спір керується наступним. Спірні правовідносини регулюються нормами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 4 ЦПК України та ст.15ЦК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Згідно ст. 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. У відповідності до ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Ст.\~203\~ЦК України закріплено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, в частині п`ятій цієї статті було визначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 3\~ст. 215 ЦК України\~якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як визначено п. 2 ч. 2\~ст.16 ЦК України\~визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч. 1\~статті 216 ЦК України). Згідно\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1\~ст. 546 ЦК України\~виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч.1\~ст. 575 ЦК України\~іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. У\~ст. 1 Закону України «Про іпотеку»\~визначено, що іпотека\~це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Основне зобов`язання\~зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою. Іпотекодавець особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; іпотекодержатель - кредитор за основним зобов`язанням; боржник - іпотекодавець або інша особа, відповідальна перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання. Відповідно до ч.ч.4,5\~ст. 3 Закону України «Про іпотеку»\~іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно ч. 1\~ст. 584 ЦК України\~у договорі застави визначаються суть, розмір і строк (термін) виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, тa (або) посилання на договір чи інший правочин, яким встановлено основне зобов`язання, подається опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору. Ст.\~638\~ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Отже інформація, яка повинна бути надана до моменту укладання договору однією із сторін є частиною пропозиції та істотною умовою договору, оскільки обов`язковість її оприлюднення прямо передбачена Законом. Відповідно до ст.\~651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах (ч. 1\~статті 652 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~статті 1054 ЦК України). Статтею 1055 ЦК України\~передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Судом встановлено, що зі змісту спірного Іпотечного договору вбачається, що він укладений в забезпечення договору кредиту №354411/2263/0137-8 від 06.07.2008 р. укладений між [PERSON] та іпотекодержателем (а.с. 12-14). Відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання, іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, за ст. 11, ч. 2 ст. 509\~ЦК України дійсне зобов`язання повинне ґрунтуватися на чинних правових підставах виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених законом, яким зокрема є договір, і повинне бути спрямоване на реальне настання юридичних наслідків. Таким чином, оскільки іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною за умови його чинності, вона не може існувати самостійно, правовим наслідком встановлення факту нікчемності договорів, забезпечених договорами іпотеки, є недійсність таких договорів іпотеки, приведений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 травня 2018 року у справі № 305/1180/15-ц. Враховуючи той факт, що договір фінансового кредиту, на забезпечення виконання якого було укладено спірний Іпотечний договір, є дійсним в силу закону, то і спірний Іпотечний договір, укладений на забезпечення такого договору фінансового кредиту, є також дійсним. За змістом статей 12, 13\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно положень ст. ст. 77-79 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог позивачки [PERSON] , у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed