Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , Третьої особи: органу опіки і піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав. В позовній заяві позивач зазначає, що вона є матір`ю неповнолітньої доньки: [PERSON] - [INFO] , її батьком є [PERSON] . Після розірвання шлюбу, дитина залишилася проживати з нею, а батько самоусунувся від виховання доньки. Після розірвання шлюбу батько дитини зрідка провідував сина, забирав до себе, проте ні коли не цікавився його справами в школі, не спілкувався з вчителями, не проявляв належну увагу, яку потребує син, зважаючи на його стан здоров`я, погану адаптацію до любих ситуацій, низький рівень засвоювання елементарних звичок, самообслуговування, яке практично відсутнє. Відповідач не бере ніякої участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, не проявляє щодо неї батьківської уваги та турботи, не піклується про фізичний та моральний розвиток дитини. Батько дитини самоусунувся від виховання дитини, яка проживає з матір`ю. Посилаючись на вказані обставини просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки: [PERSON] . Відповідач подав відзив на позовну заяв4у, згідно якого проти позбавлення його батьківських прав заперечив, оскільки вважає, що жодним чином не ухилявся від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї доньки [PERSON] , проте на даний час немає такої можливості оскільки, перебуває за кордоном, обмежений в спілкуванні, при поверненні в Україну обіцяє брати максимальну участь у її вихованні. Зазначив, що дійсно після розірвання шлюбу із [PERSON] , донька залишилася проживати із позивачкою, за 2022 рік у нього виникла заборгованість по аліментах, оскільки [PERSON] заблокувала карточку на яку він сплачував аліменти, для погашення аліментів, він виїхав в Польщу на заробітки і на даний час погашує заборгованість. З донькою завжди намагався спілкуватися, забирав її періодично до себе додому, де вона проводила час із ним та його мамою. Після того як позивачка вдруге вийшла заміж, спілкування із дитиною стало рідшим, оскільки [PERSON] не бажала цього, а згодом заблокувала телефон доньки, щоб він не мав можливості з нею спілкуватися повідомив що на даний час перебуває за кордоном Позивач в судове засідання з`явилася, позов підтримала, надала пояснення алналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву, знаходилося його клопотання про проведення судового засідання у його відсутності, у зв`язку із перебуванням за кордоном, у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Представник органу опіки і піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, при ухваленні рішення просить врахувати висновок органу опіки і піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської рад від.28.07.2023 року. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає до задоволення, мотивуючи це наступним. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є мамою [PERSON] ,, та бабусею [PERSON] , пояснила, що не відповідає дійсності той факт, що [PERSON] з [PERSON] не проживаю на протязі 10 років, оскільки вони періодично проживали разом, [PERSON] приїжджав до доньки, забирав до себе додому доньку, в 2020 році, [PERSON] з [PERSON] були зійшлися і проживали у неї вдома разом із дитиною. Дитина раніше часто спілкувалася із нею, проте останнім часом перестала, бо на її думку дитині заборонили. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснив, що він є другом [PERSON] , [PERSON] дуже добре ставився до своєї доньки [PERSON] , дзвонив до неї, дбав про дитину, забирав до себе додому. Допитаний в судовому засіданні [PERSON] , пояснив, що [PERSON] часто проводив час разом із донькою, особливо на церковні свята, завжди був із нею у церкві, дбав про дитину, сплачував аліменти., Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010р.). Відповідно до ст.164 СК України батьки або один із них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, шкідливо впливають на дітей своєю аморальною, антигромадською поведінкою. Відповідно до копії свідоцтва про народження встановлено, що у [PERSON] та [PERSON] є неповнолітня дочка: [PERSON] - [INFO] . Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21.12.2012 року, встановлено що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27.07.2012 року, стягнено з [PERSON] на користь матері [PERSON] , аліменти на утримання малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 1/3 усіх видів його заробітку, але не менше 1/3 прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 11.07.2012 року до досягнення дитиною повноліття. Актом обстеження матеріально-побутових умов від 31.01.2023 року, встановлено, що [PERSON] проживає разом із дочкою [PERSON] у [ADDRESS] . Згідно заяви [PERSON] , встановлено, що остання зверталася до органу опіки і піклування РДА про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] доньки [PERSON] . Відповіддю Шевченківської районної адміністрації від 21.03.2015 року, встановлено, що на даний час задоволення заяви [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Заявами [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , встановлено, що [PERSON] не проживає із сім`єю близько 10 років, вихованням [PERSON] займається її мати - [PERSON] . Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 18.07.2014 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме за те, що [PERSON] в ніч з 10 на 11 березня 2014 року, під час сварки із [PERSON] , наніс останній удари кулаком по обличчі, шарпав руками, наносив удари ногами, спричинивши [PERSON] , тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості. Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» відображено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, І судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою, а також, що створило загрозу життю дитини. Відповідно до висновку органу опіки і піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 28.07.2023 року, встановлено, що орган опіки і піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, вважає за не доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки: [PERSON] . Верховний Суд у постанові від 23 квітня 2020 року у справі №420/1075/17 прийняв висновок, у якому зазначив, що наявність заборгованості щодо сплати аліментів сама по собі не є підставою для позбавлення батька/матері дитини батьківських прав. Факт стягнення з одного з батьків на користь іншого аліментів на утримання дитини не може свідчити про свідоме ухилення від ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо її утримання, оскільки таке стягнення є одним із способів захисту прав дитини на нележне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька/матері до надання їй належного утримання. Згідно розрахунку заборгованості від 18.10.2023 року, встановлено, що заборгованість [PERSON] перед [PERSON] по сплаті аліментів становить 7 303,19 грн. Також з даного розрахунку встановлено, що станом на січень 2023 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становила 100594,88 грн., а за період часу з квітня 2023 року по жовтень 2023 року, [PERSON] сплатив 127 000,00 грн. Характеристикою виданою Перемишлянською міською радою від 03.07.2023 року, стверджено, що [PERSON] за час проживання в с. Боршів зарекомендував себе з позитивної сторони, в стосунках з жителями села відзначався доброзичливістю скромністю, порядністю, приймав активну участь в громадському житті села. Згідно наданих [PERSON] фотографій на яких останній знаходиться разом із дочкою, та [PERSON] , разом проводять час. Пленум Верховного суду України в пунктах 15 та 18 постанови №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідач проти позбавлення його батьківських прав заперечує, посилаючись на створення позивачкою перешкод у спілкуванні з дитиною та те що він на даний час перебуває за кордоном. Посилається що на даний час фактично оплатив всю заборгованість по аліментах і по приїзді до України планує брати активну участь у вихованні доньки. У вирішенні питання про позбавлення батьківських прав суд має врахувати інтереси дитини. Виходячи з інтересів дитини орган опіки та піклування вважав за недоцільне позбавлення відповідача батьківських прав. Зворонього суду не доведено. Позивачка не обґрунтувала, яким чином позбавлення відповідача батьківських прав буде в інтересах дитини. Таким чином, суду не представлено достатньо доказів злісного, свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, зокрема даних про те, що він притягувався адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків, несплату аліментів, немає, під соціальним супроводом сім`я не перебувала, будь-яких заходів впливу зі сторони державних установ з приводу невиконання батьківських обов`язків до відповідача не застосовувалося. Разом з тим, суд погоджується з тим, що відповідач не вживав достатніх заходів до спілкування з дитиною, не приділяв необхідної уваги та матеріального забезпечення, оскільки почав погашати заборгованість по аліментах, тільки після звернення позивачки до суду із позовною заявою про позбавлення батьківських прав, а тому у цій частині поведінка батька по відношенню до доньки є винною, однак зважаючи на відсутність будь-яких попереджень із сторони державних органів, враховуючи період винної поведінки та обставини її допущення, враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що на даний час відсутні правові підстави для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав, а тому відмовляє позивачці у задоволенні позову як у передчасному, із попередженням [PERSON] про необхідність зміни поведінки. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed