Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Чорна О.М., звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частки від заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення [PERSON] повноліття, а після досягнення повноліття [PERSON] , аліменти на утримання [PERSON] , у розмірі частини від всіх доходів відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Крім того просила стягнути з відповідача на свою користь понесені витрати на правову допомогу в розмірі 3\~000, 00 грн. Позов мотивований тим, що сторони 27.08.2005 зареєстрували шлюб, який рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 27.04.2015 розірвано. За час шлюбу у подружжя народилися діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу батьків залишилися проживати з матір`ю. Позивач зазначає, що відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання обов`язків щодо належного утримання дітей, до усної домовленості щодо матеріальної допомоги на утримання дітей сторонам дійти не вдалося. Відповідач є молодою, здоровою, працездатною людиною, може працювати, житлом забезпечений. Посилаючись на ст.180 Сімейного кодексу України позивач вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання спільних неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги батька в заявленому позивачем розмірі. Викладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 31.07.2023 у справі відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач відзив на позовну заяву суду не надав. У судовому засідання представник позивача адвокат Чорна О.М. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. На питання суду повідомила, що вона не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі з огляду на неявку в судове засідання відповідача по справі та його представника. На запитання суду повідомила, що їй невідомо де працює відповідач, а так само щодо наявності на його утриманні інших малолітніх, неповнолітніх дітей, непрацездатних осіб. На запитання суду повідомила, що їй невідомо, чи має відповідач у власності автомобіль. На запитання суду чому позивач просить стягнути на утримання дітей саме частку його заробітку (доходу), повідомила, що такий розмір позовних вимог забажала заявити позивач, а її позиція як представника не може суперечити позиції позивача. На запитання суду чи наявні у дітей будь які хронічні хвороби, повідомила, що ні, спільні діти позивача та відповідача є фізично здоровими. В судове засідання відповідач та його представник адвокат Маркова О.В. вчетверте не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом завчасно та належним чином. Відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк стороною позивача також не подано. В день судового засідання представник відповідача на електронну адресу суду надіслала клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з її перебуванням на лікарняному. Поряд з цим будь яких доказів на підтвердження вказаної обставини суду не надала. З огляду на викладене, враховуючи, що має місце четверта поспіль неявка в судове засідання сторони відповідача, суд не встановив підстав, що визначені ст.223 ЦПК України для чергового відкладення розгляду, а тому ухвалив (без винесення окремого процесуального документа) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позиції представника позивача, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 10.03.2006 та серії [NUMBER] від 21.01.2009 (а.с. 10-11). Після розірвання шлюбу між сторонами (рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 27.04.2015) діти залишилися проживати з матір`ю (а.с.8-9). Діти перебувають на повному утриманні матері, доказів надання батьком дітей (відповідачем по справі) будь якої матеріальної допомоги на утримання дітей матеріали справи не містять. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст.51 Конституції України, положень Конвенції про права дитини, що набула чинності для України з 27 вересня 1991 року, статей 5, 154, 257 СК України держава Україна гарантує кожній дитині захист її прав та інтересів, бере під свою охорону кожну дитину як особистість. Частиною 1 ст. 9 Конституції України установлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. У ст.6 Європейської Конвенції закріплено обов`язок судового органу здійснювати все можливе для забезпечення прав дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Як встановлено судом неповнолітні діти сторін по справі проживають разом з матір`ю, перебувають на її повному утриманні, а тому позивач потребує допомоги відповідача в утриманні спільних дітей. Право позивача на отримання аліментів на утримання спільних з відповідачем дітей підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дітей (аліментів). Положеннями ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років до 18 років з 1 січня 2023 року становить 2833 грн. Наразі дітям позивача та відповідача виповнилося 17 років та 14 років. Судом встановлено невиконання відповідачем своїх обов`язків по утриманню дитини, а тому право позивача є порушеним, яке підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дитини (аліментів). Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дітей до їх повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу, а діти потребують такої допомоги. Суд бере до уваги, що відповідач доказів надання матеріальної допомоги на утримання дітей у будь якому розмірі суду не надав. Разом з тим суд враховує також те, що позивачем не надано суду жодного обґрунтування заявленого розміру аліментів на рівні частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, про стягнення якого й заявлено позов. Тому суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дітей, взаємний обов`язок батьків по їх утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає справедливим встановлення розміру аліментів на рівні 1/3 частки від всіх видів доходу (заробітку) відповідача, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття, що буде розумним, справедливим та зваженим, з огляду на спільний обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст.191 СК України з дня пред`явлення позову, тобто в даній справі з 20.07.2023. На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню. Згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Щодо стягнення аліментів на утримання [PERSON] , у розмірі частини від всіх доходів відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, після досягнення повноліття [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 183 СК України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Отже, з огляду на вищевикладене суд констатує, що позовна вимога про стягнення аліментів на утримання [PERSON] , у розмірі частини від всіх доходів відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, після досягнення повноліття [PERSON] , вказує на намагання позивача врегулювати аліментні відносини на майбутнє, з прив`язкою до певного юридичного факту (досягнення старшою дитиною повноліття) який має настати в майбутньому (але не настав станом на час ухвалення рішення). Суд відзначає, що в розумінні ч. 3 ст. 183 СК України, виключно наявність вказаного юридичного факту (досягнення старшою дитиною повноліття) породжує суб`єктивне право того з батьків, разом з яким проживає менша дитина на звернення до суду з позовом про визначення розміру аліментів на іншу дитину, якщо розмір аліментів які стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття не забезпечує належного рівня утримання меншої дитини. З огляду на вищевикладене у даній позовній вимозі слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають до стягнення 1073, 60 гривень судового збору, від сплати якого позивача звільнено. Крім того, згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial