Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-09 00:00:00

22.08.2023 року представник позивача [PERSON] адвокат Березюк В.Г. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на її утримання аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду довічно. Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на те, що до липня 2013 року вона проживала на території російської федерації, перебувала на державному соціальному забезпеченні отримуючи пенсію по втраті працездатності, вона є інвалідом 2 групи. Проте, по приїзду на територію України в 2013 році пенсійну справу не було переведено до пенсійного фонду України і на сьогодні пенсійна справа знаходиться в пенсійному фонді російської федерації та через війну, яку розв`язала російська федерація проти України, будь-які дії щодо переведення справи неможливі, що призвело до скрутного фінансового становища та відсутність засобів для існування. Позивач зазначила, що відповідач [PERSON] є її сином, може надавати їй допомогу, але ухиляється від свого обов`язку. Враховуючи всі свої витрати та доходи сина, вважає що син в змозі платити аліменти в розмірі 1/4 частини від доходу щомісячно, для підтримки її матеріального стану та життя. Ухвалою судді від 06.09.2023 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. 26.09.2023 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що останній не визнає пзовних вимог. Зазначив, що з корисливих причин позивач [PERSON] , не зазначає, що розмір її пенсії становить 200 000 (двісті тисяч рублів), що в доларах становить майже 2 700 (дві тисячі сімсот) доларів США, які сестра позивача, [PERSON] отримувала на підставі довіреності та обмінюючи на долари США надсилала позивачці (його матері) [PERSON] в Україну, що може свідчити про відкладені заощадження ще й у чималому розмірі. На підтвердження своїх слів до відзиву долучив копію нотаріальної довіреності, копією квитанції про тримання пенсії у м. Бєлгород рф, та довідкою Райфайзен Банку аваль про купівлю доларів США. Крім того, відповідач вказав, що йому відомі ці факти зі слів сестри матері, [PERSON] , з якою він підтримує родинні відносини. Разом з тим, з моменту переїзду, а саме з 2013 року по 2023 рік пенсійна справа не буда переведена до Пенсійного Фонду України, хоча на той час така можливість була. Позивач зазначає, що на обліку у ПФ України в Хмельницькій області не перебуває, проте із довідки вбачається, що за призначенням пенсії позивач теж не зверталась, що не виключає такого звернення після прийняттям рішенням суду законної сили, щоб покращити своє фінансове становище та отримувати як і аліменти, так пенсійні кошти з країни агресора та із Пенсійного Фонду України. Враховуючи вище наведене просив відмовити у позові. Після з`ясування всіх обставин справи та перевірки їх доказами в попередніх судових засіданнях, позивач та його представник позивача Березюк В.Г. в заключне судове засідання не з`явилися, проте останній подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі та вказав, що заявлені вимоги підтримує повністю і просить їх задовольнити на основі досліджених судом доказів. Відповідач в попередньому судовому засіданні вимоги не визнав, просив допитати свідків по справі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши свідків та письмові клопотання сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. З матеріалів справи встановлено, що позивачка по справі [PERSON] є матір`ю відповідача [PERSON] . Крім того, довідкою серія МСЄ-2006 №0006566707, підтверджується, що позивачка [PERSON] є інвалідом ІІ групи та не отримує пенсію, що підтверджується довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області. Відповідач працює на підприємстві АТ «Хмельницькобленерго» та його дохід за період з січня 2023 року по серпень 2023 року склав 132 645,96 грн., що підтверджується довідкою, виданою Головним бухгалтером АТ «Хмельницькобленерго» Любою Дарун. Отже, встановлено, що позивач у зв`язку з пенсійним віком, інвалідністю та відсутністю доходів потребує матеріальної допомоги. Разом з тим, суд вважає необґрунтованим розмір аліментів заявлений позивачем, з наступних підстав. Відповідно до статті 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Так, відповідач [PERSON] має ряд захворювань, є пенсіонером по інвалідності ІІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] , виданим Пенсійним фондом України. Крім того, з матеріалів справи також вбачається, що стан здоров"я відповідача [PERSON] досить складний, він систематично стацірнарно лікується в медичних закладах (а.с. 28-31), має на утриманні неповнолітгього сина, дружину та батька (а.с. 27), має незначний матеріальний дохід. Позивачка обґрунтовувала позовні вимоги посиланням на те, що вона є непрацездатною, пенсію не отримує, однак, для нормального життя на придбання продуктів харчування, ліків і оплату комунальних послуг потребує коштів. Разом з тим, зазначила, що коштів, необхідних для забезпечення її життєдіяльності не вистачає, а тому зважаючи на скрутне матеріальне становище вона потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати її повнолітній син. На сьогоднішній день її син, не допомагає їй матеріально, не забезпечує її всім необхідним для нормального проживання. Водночас, позивачка, маючи ще й іншого повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , проживаючого в Україні, не заявила до нього тотожної вимоги щодо стягнення аліментів на її користь, що є несправедливим по відношенню до відповідача [PERSON] , на якого лягає тягар обноособового утримування спільної з братом матері. Разом з тим, із наданої позивачем довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області дійсно вбачається, що [PERSON] на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не перебуває та не зверталась. Проте, позивачка продовжує отримувати нарахування пенсії у достатньому для життя розмірі у російській федерації, однак фактично не отримує її у зв"язку із закінченням строку дії відповідної довіреності на її отримання, виданої позивачкою на ім"я її сестри [PERSON] , яка проживає в рф і до цього часу отримувала пенсію в інтересах позивачки та пересилала її останній в Україну. Таким чином, хоча на момент розгляду цієї справи позивачка дійсно не отримує пенсією, яка б забезпечувала їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, суд також враховує її пасивну незрозумілу поведінку щодо непокращення власного матеріального стану за рахунок отримання належних їй по Закону пенсійних виплат, сподіваючись виключно на аліменти від відповідача. Так, відповідно до ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на наведене, враховуючи, що відповідач має інвалідність ІІІ групи та ряд захворювань, суд вважає необхідним та достатнім стягувати з відповідача на користь позивача аліменти лише у розмірі 1/10 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 22 серпня 2023 року (дати подання позову) - довічно, у зв`язку з чим вказана позовна заява підлягає лише частковому задоволенню. Відповідно до статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви. Розподіляючи судові витрати, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial