Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. Представник позивача [PERSON] - адвокат Аждер В.А. на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі та участі позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: договір купівлі-продажу комплексу нежитлових будівель та споруд від 18.01.2022р.; розписка [PERSON] від 18.01.2022р.; акт приймання-передачі майна від 18.01.2022р.; пропозиція-звернення [PERSON] від 15.02.2022р.; свідоцтво від 21.06.2013р. про право на спадщину за законом; витяг № 34344654 від 21.06.2013р. про реєстрацію видачі свідоцтва про право на спадщину в спадковому реєстрі; витяг № 5230664 від 21.06.2013р. з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] на нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] ; звіт про незалежну оцінку вартості комплексу нежитлових будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] ; технічний паспорт на комплекс нежитлових будівель за адресою: [ADDRESS] . Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач звернувся до суду із позовом до відповідачка про визнання права власності, в обґрунтування якого зазначає, що 18.01.2022 р. між ним та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю належного відповідачу комплексу нежитлових будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] Того ж дня сторони уклали між собою відповідний письмовий договір, позивач передав відповідачу обумовлену суму, а відповідач передала документи на комплекс нежитлових будівель, та саму нерухомість в натурі. На підтвердження виконання умов договору сторони склали та підписали акт приймання-передачі майна за договором купівлі-продажу від 18.01.2022р. У майбутньому відповідач пообіцяла позивачу укласти договір купівлі-продажу нерухомості в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину позивач фактично вступив у володіння та користування нерухомим майном. З метою нотаріального засвідчення правочину позивач неодноразово звертався до відповідача, однак [PERSON] від посвідчення договору ухиляється, на прохання позивача про зустріч не реагує, мотивуючи нестачею часу та подальшим виїздом за кордон. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на нерухомість, позивачу було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушений був звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин. У відповідності до ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, покупець передав продавцю обумовлену суму, продавець передала документи, нерухомість в натурі. Позивач фактично вступив у володіння і розпорядження нерухомістю, після укладання правочину користується комплексом нежитлових будівель та споруд за призначенням - тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, ч. 3 ст. 334 ЦК України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідача щодо комплексу нежитлових будівель та споруд та встановленні права на них у позивача, тому є правові підстави визнати договір дійсним та право власності на нерухомість за позивачем. Позивачем у позові та під час розгляду справи не заявлялись вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладення цих витрат на відповідача.

Outcome: approved