Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаною заявою згідно якої просила суд стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини сторін у розмірі 1/2 частки від всіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У обґрунтування заявленого вказала, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі за час якого у останніх народилась спільна дитина. Станом на момент звернення позивачки до суду із даним позовом, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, сторони проживають окремо, дитина знаходиться на повному утриманні матері і відповідач у добровільному порядку не надає заявниці жодної матеріальної допомоги на її утримання. Враховуючи наведене, остання вимушена звернутись до суду із даним позовом. Відповідач, будучи належним чином та завчасно проінформованим про існування даного судового спору і проведення у ньому засідань, на розгляд справи не забезпечив явку представника й відзиву на позов не подавав. Позивач не заперечував щодо проведення слухання справи в заочному порядку. Враховуючи такі фактичні обставини справи та приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом вирішено проводити розгляд справи в заочному порядку. Дослідив матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідно ним правовідносини. Позивач є громадянкою України, має зареєстроване місце проживання, отримувала код платника податків та звільнена від сплати судового збору на підставі закону. [INFO] народилась [PERSON] , батьком якої є [PERSON] , а матір`ю- [PERSON] . Спільна дитина сторін проживає разом із матір`ю. Позивач в позовній заяві зазначає, що малолітня дитина [PERSON] страждає хронічним захворюванням із відповідним ступенем порушення життєдіяльності, згідно медичного висновку. Вона потребує реабілітації в центрі соціальної реабілітації для дітей-інвалідів; заняття з логопедом, психологом, дефектологом, корекційним педагогом; спостереження психіатра за місцем проживання; комунікативно-мовної терапії, сенсорно-інтегративної терапії, поведінкової (АВА) терапії; приймання медичних препаратів та пройти повторний курс лікування в умовах ДЦПЗ через 6 місяців - згідно медичних рекомендацій. Правовідносини між сторонами у справі врегульовані наступними положеннями норм матеріального права. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року). Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції про права дитини). Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (частини перша та друга статті 27 Конвенції про права дитини). Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина друга статті 51 Конституції України). Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства"). Батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття (ст. 180 СК України). Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 1, 3 ст. 181 СК України). При визначенні розміру аліментів суд, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ст. 185 СК України). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ст. 191 ЦПК). Проаналізувавши фактичні обставини справи й норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне. Позов заявниці містить обґрунтування й посилання на стягнення з відповідача, як аліментів так і додаткових витрат на дитину. Разом з тим, вимог щодо стягнення з відповідача додаткових витрат не заявлено направленим позовом і відповідної заяви про збільшення вимог не скеровано. За таких обставин й враховуючи принцип диспозитивності, суд позбавлений можливості вирішувати питання щодо стягнення додаткових витрат у даному судовому провадженні. Вирішуючи питання розміру аліментів суд зазначає наступне. Направленим позовом заявниця просить визначити розмір аліментів у розмірі 1/2 частини усіх його видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до її повноліття. Суд вважає, що освітлені раніше фактичні обставини справи дають достатні підстави для часткового задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання спільної дитини в розмірі 1/4 частини усіх його видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання позову про стягнення аліментів, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена при зверненні до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial