Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

04 липня 2023 року до Деснянського районного суду міста Києва, з використанням системи «Електронний суд» звернувся представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (м. Київ, вул.. Харківське шосе, 19, офіс 2005) з цивільним позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про стягнення заборгованості. Ціна позову - 35658,64 гривні. Вимоги позову обґрунтовано наступним. 03 квітня 2020 року [PERSON] уклав із Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» кредитний договір № 830989499 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Комфорт» Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» визначають порядок і умови надання Товариством грошових коштів у Кредит, права та обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання та належного виконання умов Електронного договору, а також регулюють відносини, що виникають між Товариством та Позичальником. Відповідач добровільно за допомогою мережі інтернет перейшов на офіційний сайт Товариства: moneyveo.ua обрав для себе у вбудованому калькуляторі бажану суму грошових коштів та бажаний строк кредитування, зазначив свої персональні дані в тому числі і банківську картку на яку в подальшому отримав грошові кошти у сумі 21 690 грн., пройшов декілька етапів підтвердження наміру вступити у договірні відносини з Товариством та уклав кредитний договір без зовнішнього впливу та примусу. Договорів про надання кредиту підписаний Відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладення між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс - повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Первісним кредитором та Відповідачем не був би укладений. Позивач Звертає увагу суду, що кредитний договір №830989499 від 03.04.2020 року був підписаний Відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор [NUMBER] було направлено Позичальнику 03.04.2020 року, на номер мобільного телефону вказаний ним в Заявці на отримання грошових коштів - [NUMBER] , одноразовий персональний ідентифікатор № [NUMBER] було введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 03.04.2020 року о 15:50:29 годині, після чого Відповідач натиснув кнопку «Відправити/підписати», що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відразу після вчинених дій, Товариством було перераховано грошові кошти в сумі 21 690 грн., на банківську карту № [NUMBER], що належить відповідачу, що в свою чергу слугує доказом того, що Відповідач прийняв пропозицію Товариства з обмеженою відповідальністю « Манівео Швидка Фінансова Допомога». Відповідно до умов Кредитного договору Первісний кредитор надав Відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 21690 грн. строком на 56 днів зі сплатою 1,15 процентів від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми Кредиту Позичальника та до закінчення строку на який видавався Кредит. Первісний кредитор свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним Договором. Виконання Первинним кредитором обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 21690 грн., Відповідачеві підтверджується платіжним дорученням №8b5b8e45-18ae-483c-b071-d359a95fc149 від 03.04.2020 року. В свою чергу Позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені Кредитним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно цього договору. 28 листопада 2018 року між Первісним кредитором та Товариство з обмеженою відповідальністю « Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ « Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором №830989499 від 03.04.2020 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №100 від 22.09.2020 року. 05 серпня 2020 року між ТОВ « Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю « Фінансова Компанія « Онлайн Фінанси» було укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором № 830989499 від 03.06. 2020 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №6 від 15 липня 2021 року. В подальшому, 06 грудня 2021 року між ТОВ « Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «ЕЙС» було укладено Договір факторингу №06/12/2021-01. Відповідно до Реєстру прав вимоги №1 від 06 грудня 2021 року до Договору факторингу №06/12/2021-01 від 06 грудня 2021 року, до Позивача перейшло право грошової вимоги до Відповідача в сумі 35658,64 грн., з яких 21690,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 13 968,64 грн. - сума заборгованості за відсотками. Відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом. Станом на день звернення із даним позовом до суду заборгованість за Кредитним договором № 830989499 від 03.04.2020 року не погашена. Загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором №830989499 від 03.04.2020 року, становить - 35658,64 грн., яка складається з наступного: 21690,00 грн. - заборгованість по кредиту; 13968,64 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04 липня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позову. На виконання вимог ухвали суду 10 липня 2023 року подано заяву. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11 липня 2023 року відкрито провадження в справі. Призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Представником відповідача, адвокатом Санамян О.О. 13.11.2023 року на адресу суду подано письмові пояснення у справі за позовом ТОВ « Фінансова команія «ЕЙС» до [PERSON] , відповідно до яких вважає, що Позивач не довів обставини та факти, на які посилається у позовній заяві, окрім цього, при зверненні до суду не надав належні та допустимі докази, які у своїй сукупності надали можливість зробити висновок про законність та обґрунтованість позовних вимог. Вважають , що позовні вимоги ТОВ «Фінансова команія «ЕЙС» не підлягають задоволенню у повному обсязі. Від сторони позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач, представник відповідача в судове засідання не з`явились. За даних обставин суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Заяв/клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. З урахуванням викладеного, ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд у судовому засіданні встановив наступне. 03 квітня 2020 року [PERSON] уклав із Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» кредитний договір № 830989499 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Згідно з пунктом 1.1. кредитного договору, видача, оформлення та обслуговування кредиту здійснюється кредитодавцем в порядку та на умовах, що визначені цим договором, Паспортом споживчого кредиту, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Комфорт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало [PERSON] у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 21 690 грн. строком на 56 днів зі сплатою 420,90 % річних від суми кредиту за весь час користування кредитом (п. 1.4. договору), починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку на який видавався кредит. Розрахунок сукупної вартості кредиту, суми та дати платежів, які здійснюються в ануїтетній формі зазначаються в графіку платежів, який є невід`ємною частиною цього договору (додаток № 1 до договору). 28 листопада 2018 року між Первісним кредитором та Товариство з обмеженою відповідальністю « Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ « Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором №830989499 від 03.04.2020 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №100 від 22.09.2020 року. 05 серпня 2020 року між ТОВ « Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія « Онлайн Фінанси» було укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором № 830989499 від 03.06. 2020 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №6 від 15 липня 2021 року. В подальшому, 06 грудня 2021 року між ТОВ « Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «ЕЙС» було укладено Договір факторингу №06/12/2021-01. Відповідно до Реєстру прав вимоги №1 від 06 грудня 2021 року до Договору факторингу №06/12/2021-01 від 06 грудня 2021 року, до Позивача перейшло право грошової вимоги до Відповідача в сумі 35658,64 грн., з яких 21690,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 13 968,64 грн. - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України). Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Щодо переходу прав вимоги, які перейшли до позивача, як нового кредитора, від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» від ТОВ «Таліон Плюс», та в свою чергу до ТОВ «Таліон Плюс» від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», судом встановлено наступне. Так, з матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 830989499 був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] 03 квітня 2020 року, натомість договір факторингу №28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28 листопада 2018 року, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником [PERSON] , відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року. Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно [PERSON] , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не було передане цим товариством на підставі договору факторингу від 06 грудня 2021 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», яке в свою чергу не передало таке право позивачу ТОВ «ФК «ЕЙС» за договором факторингу № 06/12/2021-01 від 06 грудня 2021 року. Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЙС» є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від [PERSON] сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 03 квітня 2020 року між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення. Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача. Відсутність порушеного, не визнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Зокрема, встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 910/15262/18, від 03 березня 2020 року у справі № 910/6091/19, від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17. Таким чином, з наданих позивачем документів, судом не встановлено розмір заборгованості та наявність у позивача права вимоги до відповідача за кредитним договором №830989499 від 03.04.2020 року тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Відповідно до пункту другого частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed