Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час судового засідання 16 травня 2023 року, по справі №636/4274/21, під головуванням судді Чугуївського міського суду Харківської області Гуменного З.І. за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, представник позивача [PERSON] неодноразово висловлювала неправдиві вислови, а саме те, що він тисне та погрожує відповідачу, як адвокату, погрожує суддям України, та те що вона «посадить його за решітку», які ганьблять його честь та гідність, що підтверджується аудиозаписом судового засідання. Відповідач поширював свідомо неправдиві відомості, у присутності учасників справи, інших працівників суду та відвідувачів суду, що порочать його честь, гідність та ділову репутацію, відповідач [PERSON] давала непристойну оцінку його поведінки і особистості у формі, яка суперечить формі спілкування між людьми, тим самим заподіяла йому моральну шкоду, у зв`язку з чим просить зобов`язати відповідача привселюдно принести вибачення за свої дії, зокрема на місці розгляду справи, а також у письмовому вигляді, стягнути з [PERSON] на його користь суму понесених витрат у розмірі 50,00 грн, визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до його гідності, честі та недоторканості, ділової репутації неправдиву інформацію, розповсюджену [PERSON] , про те, що він погрожує суддям України, адвокату та іншим особам. Розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді від 07.07.2023 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. У судовому засіданні позивач надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала та просила суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що вони не відповідають дійсності, вона виконувала свої обов`язки, як адвокат Орлової Г.В. при розгляді справи №636/4274/21, під головуванням судді Чугуївського міського суду Харківської області Гуменного З.І. за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, відповідача, оцінивши докази, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд встановив наступне. Статтею 15\~ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статей 28, 68\~Конституції України кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до частини четвертої статті 32\~Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Судом встановлено, що 16 травня 2023 року, в судовому засіданні під головуванням судді Чугуївського міського суду Харківської області Гуменного З.І. розглядався позов [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, приймали участь сторони по даній справі, а саме позивач [PERSON] , в якості відповідача, та відповідач [PERSON] , в якості представника позивача [PERSON] . З аудиозапису судового засідання вбачається, що фактично відбувся обмін власними оціночними судженнями між сторонами стосовно відомої їм обом ситуації. Суд вважає, що при цьому з боку відповідача не було розповсюдження недостовірної інформації, яка б наносила шкоду честі та гідності позивача, оскільки крім сторін по справі в судовому засіданні більш сторонніх осіб не було. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , за клопотанням відповідача, суду не спростували та не підтвердили доводи, викладені в позовній заяві, оскільки в судовому засіданні 16 травня 2023 року присутні не були. Згідно ст.ст.270, 297\~ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи відносяться в тому числі і право на повагу до честі і гідності. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем. Відповідно до частини першої\~статті 30 Закону України «Про інформацію»\~ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. У пунктах 1, 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~судам роз`яснено, що беручи до уваги положення статей\~32,\~34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Європейський суд із прав людини неодноразово підтверджував, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження. Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. У частині другій\~статті 30 Закону України «Про інформацію»\~визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Отже, згідно зі\~статтею 277 ЦК України\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень\~статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого\~статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1986 року у справі «Lingensv. Austria» («Лінгенс проти Австрії»)). Верховний Суд у своїй постанові від 22 листопада 2021 року у справі № 761/32924/19-ц констатував, що судження це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом\~це передумова плюралізму поглядів. Суд враховує, що за характером висловлювань і вжитих словосполучень та мовно-стилістичних засобів зазначена відповідачкою в судовому засіданні від 16 травня 2023 року по справі №636/4274/21, під головуванням судді Чугуївського міського суду Харківської області Гуменного З.І. за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, інформація про позивача не містить фактичних даних, а містить критику та оцінку дій останнього, отже являється оціночним судженням, що не поширювалось на широкий загал, а позивачем не доведено спричинення такими висловлюваннями моральних страждань. За змістом ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 3 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною\~шкодою\~слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних\~явищ, заподіяних фізичній чи юридичній\~особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до\~чинного\~законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у\~приниженні\~честі,\~гідності,\~престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через\~неможливість продовження активного\~громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Частиною 5 п. 19 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 11 встановлено, якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). За доводами позову через поширення неправдивих відомостей відповідачкою під час судового засідання [PERSON] зазнав моральних страждань через нервовий стрес, порушення сну та погіршення самопочуття. Суд виходить з того, що позивачеві недостатньо заявити у позовній заяві, що він пережив або переживає моральні страждання. Цей факт має бути доведений усіма допустимими засобами доказування (показаннями свідків, довідками із медичних закладів, іншими письмовими доказами тощо). Докази це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються поясненнями сторін, показаннями свідків, письмовими доказами, речовими доказами, зокрема звуко- і відеозаписами, висновками експертів. У кожному конкретному випадку звернення з позовом про відшкодування моральної шкоди її слід доводити належними і допустимими доказами заявленого розміру моральної шкоди, оскільки не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження. Всупереч наведеному в ході розгляду справи позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів в контексті ст. 76-80 ЦПК України, які б підтверджували нервовий стрес, порушення сну та погіршення самопочуття через образливі висловлювання [PERSON] .. На підтвердження факту завдання йому моральних страждань [PERSON] до позовної заяви надав лише аудиозапис судового засідання. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Проаналізувавши у повній мірі вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] , позивачем не доведено належними і допустимими доказами, що поширена інформація відповідачем є твердженням останнього про факти, а не його оціночними судженнями. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed