Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

У липні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання дітей. Свої вимоги обґрунтував тим, що з 22.09.2007 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Подружні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, основна причина розпаду сім`ї це різниця характерів, відсутність між позивачем та відповідачем взаєморозуміння і довіри. Крім того, з лютого 2022 року у зв`язку з оголошенням воєнного стану в Україні відповідачка проживає на території Норвегії, куди вона виїхала разом з дітьми. Проте, 07 січня 2023 року діти повернулись в Україну для проживання з батьком. Наразі [PERSON] та [PERSON] проживають разом з батьком, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Проте, між батьками немає згоди, де саме мають проживати діти: мати наполягає, що діти мають жити з нею на території Норвегії, а батько - що з ним у місті Києві. Батько повністю усвідомлює свою особисту відповідальність за виховання та піклування про своїх доньок, проводить дуже багато часу з дітьми, самостійного їх утримує і виховує, забезпечує їх всім необхідним, створює для них всі належні соціально-побутові умови проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку. Також важливою обставиною є те, що проживання з батьком, за його адресою є волею та бажанням самих дітей, вони висловлюють повну згоду на проживання саме з батьком. У батька з доньками ще з їх народження зав`язався сильний психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Посилаючись на викладене, просить суд визначити місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 22.08.2023 від позивача [PERSON] надійшла заява про зміну позовних вимог, в якій він просить доповнити позовні вимоги, а саме визначити місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з самостійним вихованням дітей батьком [PERSON] без участі матері [PERSON] . Позивач та його представник, просили суд, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, звернулася до суду із заявою в якій позовні вимоги визнала, не заперечувала щодо визначення місця проживання дітей з батьком, зокрема, через її постійне місце проживання за межами території України. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачки. Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім'ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, вважає за доцільне визначити місце проживання дітей з батьком. Крім того, службою надано висновок про доцільність визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] . Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд дійшов наступних висновків. 22.09.2007 року між сторонами укладено шлюб. [INFO] в м. Києві народилася [PERSON] , а [INFO] народилася [PERSON] , батьком, яких є - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 15,16). В даний час [PERSON] з дітьми проживає за адресою: [ADDRESS] , та є співвласником цієї квартири. Як вбачається з висновку Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, під час проведення відповідної роботи для підготовки висновку, представником Служби спільно з фахівцем Шевченківського районного в місті Києві центру соціальних служб обстежено умови проживання дітей в квартирі за адресою: [ADDRESS] , про що складено акт обстеження житлово-побутових умов проживання. Представниками Шевченківського районного в місті Києві Центру соціальних служб складено акт оцінки потреб родини, відповідно до абз. 3 п. 72 постанови КМУ № 866 від 24 вересня 2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» в порядку розгляду предмету позовних вимог. За результатами складання акту, Службою у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, було отримано висновок оцінювання потреб родини, в якому зазначено, що умови проживання можуть задовольнити базові потреби малолітньої [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . В квартирі для дітей створені належні умови для проживання та навчання, задоволені всі потреби. Наявні окремі ліжка, функціональні меблі, техніка та сантехніка. На момент обстеження умов проживання, в квартирі було прибрано та охайно. Мати дітей [PERSON] постійно проживає за межами України у зв`язку з воєнним станом, куди виїхала ще в квітні 2022 року разом з доньками. Однак діти 07.01.2023 року повернулися, та почали проживати разом з батьком. На даний час [PERSON] навчається в школі І-ІІ ступенів №20 Шевченківського району району м. Києва. Як вбачається з характеристики [PERSON] , учениця 6-А класу, конфліктів у дитини з однокласниками та вчителями немає, виконує обов`язки старости класу, зовнішній вигляд завжди охайний. Вихованням дитини займається батько, цікавиться успіхами та відвідує батьківські збори. Відповідно до характеристики [PERSON] , навчається на І курсі Фахового коледжу Університету «КРОК» спеціальності «Готельно-ресторанна справа». До навчання ставиться відповідально, тактовна в стосунках з однолітками та дорослими, має товаришів у групі, завжди готова допомогти. Позивач офіційно працевлаштований та має стабільний дохід. В судовому засіданні діти [PERSON] та [PERSON] пояснили, що наразі вони проживають разом з батьком. Після того, як 07.01.2023 року діти повернулися з Норвегії до Києва, матір не бачили. Бажають залишитися проживати разом з батьком. Згідно з частинами 2, 8,9 ст.7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами 1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч.1 ст.18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині 1 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і треба прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин 2, 4 ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Ст.160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.161 СК України суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з батьком, позивачем у справі. Відповідачка - мати дитини, проживає окремо. Звертаючись до суду з позовом про визначення місця проживання дітей, позивач вказує на те, що вихованням дітей, займається лише він, а тому очевидно, що місце проживання доньок має бути визначено з батьком. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 160 СК України визначено, що місце проживання дітей визначається за згодою батьків. Спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини у випадку відсутності такої згоди між батьками вирішується органом опіки та піклування або судом (ст.161 СК України). Враховуючи, вищенаведене суд, вважає за доцільне визначити місце проживання дітей разом з батьком. Щодо визначення проживання дітей з батьком за конкретною адресо: [ADDRESS] суд зазначає наступне. За частиною четвертою статті 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання (частина шоста статті 29 ЦК України). Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (частини перша та третя статті 160 СК України). Чинним законодавством не передбачено можливості визначення місця проживання дитини з одним з батьків за конкретною поштовою адресою або зміна у такий спосіб місця проживання дитини. Питання щодо цього підлягає вирішенню в порядку, передбаченому ЖК Української РСР і не може бути вирішено в межах вимог про визначення місця проживання дитини, що заявлені тим з батьків, хто проживає окремо. При цьому, суд звертає увагу на те, що визначення місця проживання дітей з батьком, не впливатиме на їх взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Мати дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для визначення місця проживання дітей з батьком за конкретною адресою та відображення у рішенні суду того, що лише батько самостійно виховує їх. У зв`язку з наведеним, оскільки діти проживають разом з батьком, батько довів свою можливість утримувати доньок, належність виконання своїх обов`язків, належність умов проживання, суд вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial