Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

ОСББ «Старонаводницька 6-Б» звернулось до Печерського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 8703,26 грн, з яких: 3500,00 грн - по цільовому одноразовому внеску на організацію режиму контролю доступу на прибудинкову територію, 3805,50 грн - по цільовому одноразовому внеску на організацію контрольно-пропускного режиму на прибудинковій території (встановлення шлагбаумів, системи відеоспостереження і т.д.) та нараховані за період з 01.04.2018 року по 31.01.2022 року 994, 87 грн інфляційних втрат, 3% річних - 402,89 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . 02.063.2016 відбулися установчі збори співвласників вказаного будинку та створено ОСББ «Старонаводницька 6-Б». Як зазначає позивач, фактичну діяльність з управління вказаного будинку ОСББ «Старонаводницька 6-Б» почало з 01.04.2018. Порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників багатоквартирного будинку затверджені рішеннями загальних зборів членів ОСББ «Старонаводницька 6-Б», зокрема: в період з 01.04.2018 до 31.12.2018 - 5,47 грн./м.кв. щомісячний внесок кожного співвласника житлових і нежитлових приміщень на утримання будинку та прибудинкової території - на підставі рішення установчих зборів ОСББ «Старонаводницька 6-Б», оформленого протоколом установчих зборів ОСББ «Старонаводницька 6-Б» 02.06.2016; в період до 30.06.2021 у розмірі 50% та до 31.07.2021 у розмірі 50 % цільового одноразового внеску на організацію режиму контролю доступу на прибудинкову територію у розмірі 43,00 грн./м.кв. (43 грн *88,05 кв.м.= 3805,50 грн) - на підставі рішення загальних зборів ОСББ «Старонаводницька 6-Б», оформленого протоколом загальних зборів ОСББ «Старонаводницька 6-Б» 31.05.2021. Відповідач проживає, користується та отримує в повному обсязі послуги з утримання будинку та прибудинкової території, однак, не виконує свого зобов`язання щодо оплати наданих послуг, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 7305,50 грн., чим завдає позивачу майнової шкоди. Ухвалою судді від 08.08.2023 у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 03.10.2023 відповідач [PERSON] подав відзив на позов з викладенням своїх міркувань по суті предмету позову з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк позовної давності по нарахуванню заборгованості в період з 01.04.2018 по 31.12.2020. Щодо нарахування інфляційних втрат та 3 відсотків річних за період з 01.01.2021 по 31.01.2022 відповідач просить відмовити в задоволенні вказаних позовних вимог посилаючись на п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19) на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги». 03.10.2023 відповідач подав заяву про розгляд справи у його відсутність, а також клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. 08.11.2023 представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги викладені в позовній заяві підтримав в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є нездійснення оплати за надані йому послуги, у розмірі та у валюті, визначеними договором. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Крім того, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язання. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що не заперечується відповідачем при подачі відзиву на позовну заяву. Згідно наданого позивачем розрахунку відповідач має заборгованість з одноразового цільового внеску на організацію режиму контролю доступу на прибудинковій території у сумі 3500,00 грн. та 3805,50 грн - по цільовому одноразовому внеску на організацію контрольно-пропускного режиму на прибудинковій території (встановлення шлагбаумів, системи відеоспостереження і т.д.). Закон України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначає правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 4 вказаного Закону, об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Згідно абзацу 5 частини дев`ятої статті 10 Закону до виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься: затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту. Згідно абзаців 1-5 частини 20 статті 10 Закону до компетенції правління відноситься: підготовка кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; здійснення контролю за своєчасною сплатою співвласниками внесків і платежів та вжиття заходів щодо стягнення заборгованості згідно з законодавством; розпорядження коштами об`єднання відповідно до затвердженого загальними зборами об`єднання кошторису; укладення договорів про виконання робіт, надання послуг та здійснення контролю за їх виконанням. Згідно частини третьої статті 13 Закону у разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду. Згідно ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаній брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Утримання будинку та прибудинкової території об`єднання співвласників багатоквартирного будинку забезпечується як самим об`єднанням, так і відповідними підприємствами-виконавцями послуг. Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління. Згідно частини першої статті 15 Закону співвласник зобов`язаний: виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; використовувати приміщення за призначенням, дотримуватися правил користування приміщеннями; забезпечувати збереження приміщень, брати участь у проведенні їх реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення; забезпечувати дотримання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин; не допускати порушення законних прав та інтересів інших співвласників; дотримуватися вимог правил утримання житлового будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі; відшкодовувати збитки, заподіяні майну інших співвласників; виконувати передбачені статутними документами обов`язки перед об`єднанням; запобігати псуванню спільного майна, інформувати органи управління об`єднання про пошкодження та вихід з ладу технічного обладнання; дотримуватися чистоти у місцях загального користування та тиші згідно з вимогами, встановленими законодавством. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Враховуючи викладене, та, зважаючи на те, що відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо сплати цільових внесків, що не заперечується самим відповідачем, оскільки останній у відзиві вказує, що особисто звертався до ОСББ «Старонаводницька, 6-б» з метою досудового врегулювання спору, позовні вимоги підлягали б задоволенню, однак, відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності. Щодо пропуску позивачем строку позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості по оплаті послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період часу з квітня 2018 року по 31.12.2020 слід зазначити наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Як визначено у ч 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Оскільки заборгованість по оплаті послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій нараховувалася позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності у вказаних правовідносинах слід відраховувати від кожного щомісячного платежу, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18) зазначено, що «Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України)». «Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи є порушеним право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем Отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону». Подібні за змістом висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18) та від 07.11.2018 у справі № 575/476/16-ц (провадження № 14-306цс18). За таких обставин, суд дійшов висновку про доцільність застосування наслідків пропуску строку позовної давності до позовних вимог ОСББ «Старонаводницька 6-Б» про стягнення заборгованості по оплаті цільового одноразового внеску на організацію режиму контролю доступу на прибудинкову територію в розмірі 3500,00 грн, оскільки рішенням загальних зборів членів ОСББ «Старонаводницька 6-Б» затверджено сплату внеску з кожної квартири/нежитлового приміщення на організацію контрольно-пропускного режиму на прибудинковій території в період з 01.01.2019 до 01.02.2019 в розмірі 2800,00 грн, а у випадку прострочення сплати одноразового внеску до 01.04.2019 - затверджено підвищений розмір внеску - 3500,00 грн. Відтак, враховуючи що строк позовної давності в три роки з моменту коли позивач дізнався про порушення свого права, тобто з 01.04.2019 коли відповідач не сплатив внесок, сплив 01.04.2022, а ОСББ «Старонаводництка 6-б» звернувся з позовними вимогами 26.07.2023, підстави для задоволення позовних вимог ОСББ «Старонаводницька 6-Б» в цій частині відсутні, як і підстави для стягнення інфляційних втрати та 3 відсотків річних за несвоєчасну сплату внеску в розмірі 3500,00 грн. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що строк позовної давності про стягнення цільового одноразового внеску на організацію режиму контролю доступу на прибудинкову територію у розмірі 43,00 грн./м.кв. (43 грн *88,05 кв.м.=3805,50 грн) в період до 30.06.2021 у розмірі 50% та до 31.07.2021 у розмірі 50 % на підставі рішення загальних зборів ОСББ «Старонаводницька 6-Б», оформленого протоколом загальних зборів ОСББ «Старонаводницька 6-Б» 31.05.2021 позивачем не пропущено, відтак вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3 відсотків річних за несвоєчасну сплату цільового одноразового внеску на організацію режиму контролю доступу на прибудинкову територію у розмірі 3805,50 грн з 31.07.2021 по 31.01.2022 слід зазначити наступне. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 зі змінами «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 12.03.2020 року на всій території України запроваджено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» було установлено з 22.05.2020 до 31 07.2020 на всій території України карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» було установлено з 01.08.2020 до 31.12.2020 на всій території України карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 12.2020 до 31.03 2022 на території України продовжено дію карантину. Законом України № 530-ІХ від 17 03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України № 540-ІХ від 30.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Разом з тим, згідно п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. 21.07.2021 у справі № 752/24896/20 Київський апеляційний суд зазначив, що нарахування та стягнення 3% річних та інфляційних втрат на суму боргу, який виник у період карантину, порушує норми матеріального права, оскільки під час карантину штрафні санкції не нараховуються в силу імперативної вказівки Закону № 530-IX. Аналізуючи викладене, у позивача відсутні правові підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості у період дії карантину, тобто з березня 2020 року по січень 2022 року, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), штрафних санкцій за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Так, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Щодо вимог сторони позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5907,36 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Зі змісту позовної заяви вбачається, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу був вказаний у сумі 5907,36грн. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Нормами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Згідно п. 3.1. Договору про надання правової допомоги № 03/05/2023-2 від 03.05.2023 сторони погодили, що вартість послуг складає 2000,00 грн за одну годину надання послуг. Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг АБ «Тарас Кулачко та Партнери» останнім було надано [PERSON] послуг на суму 5907,36 грн, які були сплачені позивачем адвокатському бюро, що підтверджується копією квитанції № 1532 від 19.05.2023. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу, підтверджені договором про надання правової допомоги від 01.03.2021 р., актом наданих послуг від 01.03.2021 р., та копією платіжного доручення від 01.03.2021 року в розмірі 5907,36 * 43,72%=2582,70 грн. Загальна сума задоволених вимог позивача складає 3805,50 грн, відтак з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 938 грн. 76 коп. (3805,50 х 100% : 8703,26 = 43,72% х 2147,20=938,76). На підставі наведеного,

Outcome: partial