Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~04.07.2023 р. до Чернігівського районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява від позивача до відповідача, в якому позивач просить: 1) зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод і дозволити позивачу забирати дитину на два тижні кожні два місяці до м. Києва для проведення належного лікування та організації культурного та освітнього розвитку дитини; 2) зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод і дозволити [PERSON] забирати дитину на Новорічні, Різдвяні та Пасхальні свята до м. Києва строком на один тиждень відповідно На новий Рік, Різдво, Пасху; 3) судові витрати у справі покласти на відповідача. \~ \~ \~ \~Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що після розірвання шлюбу між ним, [PERSON] та [PERSON] їх малолітня донька [PERSON] , [INFO] , залишилась проживати з матір`ю, відповідачем по справі. [PERSON] зазначає, що проявляє належну турботу про свою доньку [PERSON] , забезпечуючи її матеріально та використовуючи вільний від роботи час для спілкування з донькою, забирав дитину до себе на декілька тижнів за будь-якої можливості, коли проти цього не заперечувала її матір [PERSON] . Однак, під час спілкування з своєю донькою [PERSON] , починаючи з осені 2022 р., позивач став помічати, що матір, [PERSON] , не приділяє належної уваги вихованню дитини, не проявляє елементарної материнської турботи, наголошуючи на тому, що відповідачка щоденно ігнорує потреби дитини, турбується про чоловіка з яким проживає, а дитину залишає без догляду. Також у позовній заяві позивач зазначає що для вирішення питання надання дитині належної медичної та психологічної допомоги, той звернувся до приватного медичного центру «Добробут», де медиками було проведено огляд та надано рекомендації щодо продовження лікуваня, однак [PERSON] був змушений повернути дитину до місця постійного проживання її матері, через категоричне наполягання відповідачки. Внаслідок відмови, [PERSON] звернувся до Служби у справах дітей смт. Олишівка для контрою за належним доглядом за дитиною та продовженням своєчасного і належного лікуваня, однак останні проявили цілковиту байдужість до контрою за належним доглядом та вихованням та умовами проживання [PERSON] , а тому, дана обставина змушує позивача звернутися з цією позовною заявою до суду, оскільки вирішити питання спілкування з дитиною та участі у її вихованні, за допомогою Служби у справах дітей смт. Олишівка не вдалося. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді від 20.07.2023 р. позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін на 07.09.2023 р. \~ \~ \~ \~07.09.2023 ухвалою суду, постановленою без видалення суду до нарадчої кімнати, третю особу замінено зі служби у справах дітей Чернігівської обласної адміністрації на службу у справах дітей Олишівської селищної ради. \~ \~ \~ \~Позивач в судовому засіданні позоні вимоги підтримав посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Також додав, що після звернення до суду відповідачка надає йому можливість забирати дитину, але він не впевнений, що так буде і надалі, тому просить задовольнити позов. Погодився нести судові витрати по цій справі. \~ \~ \~ \~Відповідачка в судовому засіданні проти позову не заперечила, зазначила, що вона не перешкоджає позивачу бачитися з дитиною та забирати її до себе, але просить врахувати щоб ці побачення не заважали навчальному процесу у дитячому садку та взяти до уваги, що до цього дитина проводила свята з батьком. \~ \~ \~ \~Третя особа в судове засідання не забезпечила явку свого представника. Дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони з 26.04.2017 року перебували в зареєстрованому щлюбі, який було розірвано рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16.11.2022 року (а.с.10,13). Від шлюби сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Відповідно до\~статті 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За\~статтею 153 СК України\~мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до частин першої-третьої\~статті 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі\~статтею 158 СК України\~за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Частинами першою та другою\~статті 159 СК України\~передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема,\~стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Тлумачення\~статті 159 СК України\~свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга\~статті 159 СК України). Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, \~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України). Зважаючи на викладене, кожна сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивач та відповідач). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам фактичних матеріалів і доказів не збирає. За положеннями ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює докази належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. Доказів того, що відповідачка перешкоджала позивачу зустрічатися з дитиною, не надано. Разом з тим, вона визнала позов та не заперечувала щодо встановлення способу участі батька у вихованні дитини. Позивач посилався на недовіру до відповідачки як підставу для встановлення днів та місця проведення його часу спільно з дитиною. Свої вимоги позивач мотивував проведенням лікування дитини за місцем його проживання в м.Києві, яке він здійснював і до звернення до суду (а.с.19-22). З огляду на викладене, суд доходить висновку про задоволення позову, оскільки відповідачка не заперечувала проти цього, а визначення термінів на які батько зможе забирати дитину буде відповідати інтересам дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved