Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просив стягнути з відповідача заборгованість за укладеним кредитним договором № б/н від 12.11.2014,\~що виникла\~станом на\~23.04.2017\~у сумі\~11\~889,56\~грн.,\~посилаючись на\~неналежне виконання\~відповідачем взятих\~на себе\~зобов`язань\~за договором,\~з яких:\~2\~036,22\~грн.\~ заборгованість\~за тілом\~кредиту;\~3\~380,85\~грн.\~ заборгованість\~про процентам\~за користування\~кредитом;\~5\~430,13\~грн.\~ пеня,\~а також\~штрафи відповідно\~до п.\~2.1.1.7.6\~Умов та\~правил надання\~банківських послуг,\~а саме:\~500,00\~грн.\~ штраф\~(фіксована\~частина),\~542,36\~грн.\~ штраф\~(процентна\~складова). В обґрунтування вимог зазначено про звернення відповідача до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим між сторонами було підписано заяву № б/н від 12.11.2014. Відповідач ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання заяви, що підтверджується його підписом у анкеті-заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Позивач умови договору виконав, надавши кредит відповідачу, однак останній умови договору виконував неналежним чином, що призвело до виникнення кредитної заборгованості, яку позивач просить стягнути на свою користь. У ході розгляду справи позивач вимоги неодноразово уточнював, в редакції уточненого позову від 12.10.2023 просив стягнути з правонаступника відповідача [PERSON] [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.11.2014 у сумі 49\~012,06 грн., станом на 10.08.2023, з яких 5\~967,07 грн. прострочена заборгованість за тілом кредиту; 43\~044,99 грн. пеня. Ухвалою суду від 29 червня 2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 20 березня 2019 року витребувано з Саксаганського районного у місті Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області належним чином засвідчену копію актового запису про смерть № 143 від 22 січня 2019 року про смерть [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 14 травня 2019 року зупинено провадження по цивільній справі № 214/3303/17 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, до вирішення питання про залучення правонаступників після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 06 березня 2023 року поновлено з власної ініціативи провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 04 вересня 2023 року залучено до участі у справі правонаступника відповідача [PERSON] [PERSON] . Ухвалою суду від 02 листопада 2023 року розгляд справи ухвалено проводити в заочному порядку. У судове засідання учасники процесу не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України. Представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, на вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] причини неявки не повідомив, відзиву на позов до суду не подав. У відзиві на позов від 01.10.2018 представник [PERSON] заперечував проти позову, оскільки надані позивачем докази: витяг з Умов та правил надання банківських послуг, не має обов`язкових реквізитів офіційного документа, а саме не містить підпису уповноваженої особи, дати прийняття, підпису самого [PERSON] про ознайомлення з умовами кредитування, тощо. У справі відсутня виписка по рахунку [PERSON] із зазначенням дат та сум отримання кредиту та дат і сум повернення грошових коштів. Банк замовчує про те, що у [PERSON] існувало дві картки універсальна арта та карта для виплат, де на останню зараховувалась щомісячно пенсія [PERSON] . На вимогу пункту 2.1.1.3.3. кредитного договору банк своєчасно не здійснював списання з карткового рахунку коштів у сумі здійснених операцій, тому утворилась заборгованість, яка постійно збільшувалась, а тому вважає, що несвоєчасне повернення запозичених коштів є результатом неналежного виконання зобов`язань з боку кредитора, а не боржника. Тому вважає позов необґрунтованим та просить відмовити у позові. Представник позивача у відповіді на відзив у редакції від 17.10.2018 наполягав на ознайомленні та згоді відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Таким чином сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, тощо. З розрахунку заборгованості чітко вбачається часткове погашення відповідачем заборгованості за договором. При цьому робити списання коштів з рахунку клієнта для часткового погашення боргу є правом банку, а не обов`язком, тобто банк належним чином виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, а тому заперечення відповідача нічим не обґрунтовані. Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як встановлено судом та не оспорюється учасникам и процесу, відповідно до укладеного договору № б/н від 12.11.2014, [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (том 1 а.с. 6 копія анкети-зави). Позивач свої зобов`язання виконав, надавши [PERSON] кредит. [INFO] [PERSON] помер (том 1 а.с. 195 копія актового запису). Згідно наданого до суду розрахунку, станом на дату смерті [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.11.2014 становить 49\~012,06 грн., з яких\~5\~967,07\~грн.\~ прострочена\~заборгованість за\~тілом кредиту;\~43\~044,99\~грн.\~ пеня (а.с. том 2 а.с. 9-14 розрахунок). Доказів на спростування зазначеного суду не надано. Згідно із статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики не припиняються, а включаються до складу спадщини, тому спірні правовідносини мають регулюватися статтями 1281,1282 ЦК України. Відповідно до частини третьої статті 1268, частини першої статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Згідно із вимогами частин першої-третьої статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатись про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Частиною четвертою статті 1281 ЦК України встановлено, що кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою і третьою цієї статті, позбавляються права вимоги. Отже, за змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. При вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24 квітня 2019 року по справі № 280/933/15-ц (провадження № 61-43460св18, яка відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. У постанові Верховного Суду України 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15 зроблено висновок, що згідно зі\~статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм\~статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право, а не є строком позовної давності. Аналогічні висновки щодо застосування положень статей 1281 та 1282 ЦК України викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18). В пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», роз`яснено, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов`язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу. На виконання вимог ухвали суду від 06 березня 2023 року, приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської облсті Лігутою Л.В. надано копію спадкової справи № 10/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] , відповідно до якого із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся його син [PERSON] (том 1 а.с. 227 копія заяви). Таким чином, судом установлено обов`язок [PERSON] , як спадкоємця позичальника [PERSON] , сплатити заборгованість, що виникла за життя спадкодавця [PERSON] за кредитним договором № б/н від 12.11.2014. Разом з тим, за змістом статей 546, 548, 549\~ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений\~законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга\~статті 551 ЦК України). У разі якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя статті 551 ЦК України). Отже, зміст частини третьої статті 551\~ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Такий висновок зробили Верховний Суд України у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15 і Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2018 року в справі № 703/1181/16-ц (провадження № 14-442цс18) та від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19). Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, просив відступити від висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого в постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) щодо застосування в подібних правовідносинах частини третьої\~статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що після прийняття постанови у справі № 761/26293/16-ц вона вже конкретизувала критерій, на підставі якого суд застосовує частину третю\~статті 551 ЦК України, в постановах від 18 березня 2020 року у справі №\~902/417/18 (провадження № 12-79гс19, пункт 8.24) і від 28 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18, пункт\~85). Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551\~ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №\~902/417/18, провадження № 12-79гс19 (пункт\~8.24) та від 28 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, провадження № 14-623цс18 (пункт\~85)). Аналогічна позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20 (провадження № 14-224цс21). Позивачем заявлено вимогу про стягнення пені у сумі 43\~044,99 грн. при наявності боргу за тілом кредиту у сумі 5\~967,07 грн., що майже у вісім разів перевищує суму простроченого зобов`язання, що не можна вважати таким, який би відповідав завданню цивільного судочинства справедливому розгляду і вирішенню справи. Ураховуючи викладене, суд вважає можливим зменшити розмір неустойки до 6\~000,00 грн. (суми тіла кредиту), що відповідатиме принципу пропорційності у цивільному судочинстві та не покладатиме на спадкоємця надмірний тягар за прострочення відповідальності за життя спадкодавцем. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору, сплаченого ним при подачі позову та уточненого позову, які суд вважає можливим стягнути з відповідача з урахуванням пропорційності задоволеним вимогам: 11\~967,07 грн. (сума боргу, задоволена судом) * 2\~684,00 грн. (сума судового збору, сплачена позивачем) / 49\~012,06 грн. (сума боргу, заявлена до стягнення).

Outcome: approved