Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

17.05.2023 року до суду із позовною заявою звернувся [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи вимоги тим, що у сторін відсутні спільні інтереси, різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. Сторони спільне господарство не ведуть. Подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. Спір з приводу майна, набутого на час перебування у шлюбі, яке належить сторонам на праві спільної сумісної власності на момент звернення з позовом відсутні. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Ухвалою суду від 22.05.2023року провадження по справі було відкрито, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 15.08.2023 провадження в даній справі було зупинено для надання сторонам строку на примирення до 16.10.2023 року. Ухвалою суду від 16.10.2023 провадження в даній справі було поновлено, призначено справу до розгляду. Ухвалою суду від 06.11.2023 в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката\~Чумаченко Святослава\~Олександровичапро врегулювання спору за участю судді у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу відмовлено. До судового засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Також позивач надав до суду заяву, у якій просив не надавати строк на примирення та розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] . Відповідач до судового засідання не з`явилася, її представник адвокат Чумаченко С.О. надав до суду відзив, в якому просив відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог. Також у відзиві представника відповідача зазначив, що відповідач повністю заперечує проти вимоги щодо розірвання шлюбу із позивачем, оскільки сторони завжди намагалися знайти вихід із ситуації, поступалися один одному своїми інтересами задля збереження сім`ї. Однак в зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації в Україну, коли більшість населення країни вже тривалий час занурена у неспокійні події, які дуже виснажують, інколи важко будувати нормальну комунікацію з іншими людьми, проявляти терпимість і розуміння. Постійний стрес, неконтрольовані емоції, підвищений рівень тривоги, загострення страху за своє життя і життя близьких, втрата відчуття безпеки поряд з чоловіком/дружиною під час війни усе це призводить до прийняття поспішних та помилкових рішень, у тому числі і рішень щодо розірвання шлюбу, у зв`язку з відчуттям приглушення почуттів один до одного. Вважає, що підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, відсутні. Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначив, що з початку 2023 року він створив сім`ю з іншою жінкою, з якою спільно проживає, разом веде спільне господарство та планує укласти шлюб. При цьому проти його згоди та в порушення його інтересів 15.08.2023 судом було надано строк на примирення терміном на два місяці. Проте примирення не відбулось та не відбудеться далі, оскільки він фактично створив нову сім`ю. Крім того, відповідач на протязі півтора року проживає в іншій країні, будь яких відносин та зв`язку з відповідачем він не підтримує, спільного господарства не веде. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19.10.2012 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 690, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Проте спільне життя сторін не склалося, у сторін відсутні спільні інтереси, різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. Сторони спільне господарство не ведуть. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. Нормами ст. 51 Конституції України\~встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. З матеріалів\~справи вбачається,\~що фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства між сторонами припинилось, що унеможливило подальше проживання позивача та відповідача однією сім`єю. Сторони проживають окремо. Позивач переконаний, що збереження шлюбу є неможливим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги заяву позивача, суд вважає, що причини, що спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 СК України. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін в розумінні ст.112 СК України, тому позов в частині вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved