Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

[PERSON] (зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) звернулася до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] (місце проживання: с. Княждвір, Коломийського району Івано-Франківської області), третя особа без самостійних вимог, щодо предмету спору: Виконавчий комітет\~Коломийської міської\~ради, якою просить визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 14 липня 2023 року у справі було відкрито провадження. Справу вирішено розглянути за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 09 серпня 2023 року, 13 годину 45 хвилин, у приміщенні зали судових засідань Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, та 02 жовтня 2023 року, без виходу до нарадчої кімнати, було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 30 жовтня 2023 року на 09 годину 00 хвилин. 30 жовтня 2023 року в судове засідання учасники справи не з`явились, були повідомлені належним чином. Позивач та його представник подали заяву, в якій просили розгляд справи здійснити за їх відсутності, не заперечували розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Представник третьої особи також просив розглянути справу без його участі. У зв`язку із чим, а також в силу положень частини другої\~статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався, і будь-які докази суду не надав, позивач не заперечує проти розгляду справи та вирішення справи у заочному порядку. Тому суд, на підставі частини 1\~статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. Позиції учасників у справі. Позиція позивача, полягала в тому, що з 2019 року він перебував у фактично шлюбних відносинах з [PERSON] . Під час перебування ними у фактичному шлюбі у них народилась дитина\~ [PERSON] , [INFO] . 24 лютого 2022 року. Стосунками між сторонами не склались у зв`язку із чим сторони спільно не проживають. Їх донька постійно проживає з позивачем за адресою [ADDRESS] , де вони мають постійне місце проживання. Вказує умови проживання дитини задовільні, він здійснює належний догляд за дитиною, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов. Тому просить визначити місце проживання дитини разом із ним. Відповідач правом на подачу відзиву не скористався. Третя особа: виконавчий комітет\~Коломийської міської\~ради, надала висновок про визначення місця проживання дитини [PERSON] разом із батьком [PERSON] . Оцінка суду щодо фактів. Під час перебування [PERSON] та [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, у них народилась дитина: [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Згідно довідки управління «Центр надання адміністративних послуг» [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.14). Характеристикою від 08.06.2023 року виданою Шепарівцівським старостинським округом встановлено, що [PERSON] , по місцю свого проживання характеризується позитивно. Громадський порядок в селі не порушує. З сусідами живе в добрих відносинах та здійснює належний догляд за малолітньою донькою (а.с.15). Згідно з висновком наданим органом опіки та піклування виконавчого комітету Коломийської міської ради, дитина [PERSON] проживає разом із батьком. Мати дитини не проживає з дочкою, перебуває за межами України в Республіці Польща. Батько здійснює належний догляд за малолітньою дочкою, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. [PERSON] на даний час не займається належним вихованням дитини. У зв`язку із чим орган опіки та піклування вважає за доцільне рекомендувати визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , біля батька [PERSON] . (а.с. 64-65). Зміст спірних правовідносин. Таким чином, встановлені судом обставини вказують на те, що між позивачем та відповідачем виникли сімейні правовідносини, у межах яких між ними виник спір з приводу місця проживання їх малолітньої дитини (оскільки вони, як батьки, стали проживати окремо один від одного). Оцінка суду щодо застосовуваних норм права. Положення частини 1\~статті 32 Конституції України\~гарантують, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків передбачених\~Конституцією України. Разом з цим, частина 3\~статті 51 Конституції України\~унормовує, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. А пункт 6 частини 1\~статті 92 Основного Закону України\~вказує на те, що засади сім`ї, охорони дитинства, материнства та батьківства визначаються виключно законами України. Отже, право на сімейне життя, в тому числі і право проживати разом із своєю дитинною, може бути обмежене законами України. Відповідно до положень статті 3 Конвенції ООН про права дитини 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Тому, суд у першу чергу буде виходити з інтересів дитини, а не батьків. На що, звернув увагу суду і Верховний Суд (рішення від 04 квітня 2018 року, справа №756/2109/16-ц). Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, суд вважає, що положеннями статті 9 Конвенції встановлено обмеження права батьків на сімейне життя, в аспекті права проживати разом із своєю дитиною, у тому випадку, якщо батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Тобто, як і у цій справі. Частина 1\~статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, встановлює право кожного на повагу до свого сімейного життя. Але частиною 2 статті 8 передбачає і обмеження такого права, зокрема, право органів державної влади втручатись у здійснення такого права, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві для захисту прав і свобод інших осіб. Положення частини 4\~статті 29 Цивільного кодексу України\~передбачають загальне правило, за яким, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них. Але, частина 1\~статті 161 Сімейного кодексу України\~встановлює, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Отже, вказаним нормативно-правовим актом прямо передбачена підстава для втручання суду у право батьків на сімейне життя, в аспекті права жити разом із своєю дитиною, зокрема, якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. І у справі, що розглядається судом, має місце саме такий випадок. Також суд відзначає, що такий випадок суд розцінює як необхідний у демократичному суспільстві, оскільки його метою є захист права дитини на визначення найбільш сприятливого для неї середовища для зростання. При цьому суд одразу відзначає, що за положеннями частини 1\~статті 161 Сімейного кодексу України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Встановлені судом обставини свідчать про те, що: на час вирішення спору судом, [PERSON] досягла повних 2 років; за час проживання [PERSON] із батьком, його ставлення до батьківських обов`язків суд оцінює як добре. [PERSON] проживаючи разом з батьком забезпечена всім необхідним для фізичного та духовного розвитку. За висновком органу опіки та піклування, батько спроможний виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею. Відтак, зважаючи на всі висновки суду та зважаючи на встановлені судом обставини і положення національних законів, перевагу у проживанні разом з дитиною, має батько. І за даних умов, тільки визначення місця проживання [PERSON] із батьком, буде відповідати найвищим інтересам дитини. Отже право [PERSON] на проживання дитини із ним, як батьком, було порушено, і порушено саме [PERSON] , а тому назване право, як і право дитини на проживання і зростання у найбільш сприятливих умовах, підлягає судовому захисту шляхом визначення місця проживання [PERSON] , із батьком. Тому, позовні вимоги [PERSON] , про визначення місця проживання дитини із ним, підлягають задоволенню. Таким чином,

Outcome: approved