Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Ковач Іван Іванович, звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна стоматологічна поліклініка» Закарпатської обласної ради про стягнення недотриманої заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки, у якому просить стягнути з відповідача недоотриману заробітну плату за січень 2022- червень 2023 року у розмірі 306 499,92 грн. Позовні вимоги мотивує наступним. Згідно наказу №103 від 06.08.1987 року [PERSON] прийнята на посаду лікар-стоматолог дитячого відділення в Закарпатську обласну стоматологічну поліклініку, яка в процесі реорганізацій та перетворень є КНП «Закарпатська обласна клінічна стоматологічна поліклініка». Розмір нарахованої та виплаченої заробітної плати позивачу в період з 01.01.2022 по 30.06.2023 відповідачем здійснено в не повному обсязі. Відповідне твердження позивача сформовані на підставі постанови №2 від 12.01.2022 року КМУ «Про деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я». Відповідач подав письмові пояснення на позовну заяву, згідно з якими вказує, зазначена постанова діяла упродовж 2022 року, за цей період колишнім керівником неправомірно ненараховано заробітну плату у заявленому розмірі, а починаючи з 2023 року відповідач наведена постанова не поширюється на відповідача. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.07.2023 провадження у зазначеній справі було відкрито в спрощеному позовному провадженні, розгляд справи призначено на 28.07.2023, розгляд справи було відкладено на 04.10.2023, 30.10.2023, 13.11.2023. У судове засідання позивач та його представник не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. За загальним правилом частини першої\~статті 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини другої\~статті 247 ЦПК України. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Судом установлено, що згідно з відомостями трудової книжки [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , 06.08.1987 була прийнята на роботу на посаду лікаря-стоматолога дитячого відділення Обласної стоматологічної поліклініки м. Ужгород, що перейменована на комунальне некомерційне підприємство «Закарпатська обласна клінічна стоматологічна поліклініка» Закарпатської обласної ради. Згідно з копією паспорта [NUMBER] , такий виданий [PERSON] , [INFO] , Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області 25.10.1995, номер платника податків [PERSON] [NUMBER] . Згідно з доданою копією диплома серії [NUMBER] [PERSON] 22.06.1995 року закінчила Івано-Франківський медичний інститут та здобула спеціальність стоматолога, кваліфікацію лікаря-стоматолога. Згідно з довідкою Пенсійного фонду України форми ОК-7 у 2022 році [PERSON] отримала заробітну плату: січень 2383,33 грн., лютий 1992,71 грн., березень 2307,54 грн., квітень 2841, 54 грн., травень 3510,85 грн., червень 4359,47 грн., липень 4184,87 грн., серпень 3456,63 грн., вересень 1715,84 грн., жовтень 1380,98 грн., листопад 1365,79 грн., грудень 600,70 грн.; у 2023 році: січень- 8537,10 грн., лютий 8537,10 грн., березень 11379,90 грн. Страховий стаж з жовтня 2022 0. До матеріалів справи додано табелі обліку робочого часу за січень 2022 року - січень 2023 року. На підставі постанови КМУ «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» від 12.01.2022 №2 позивач просить стягнути недоотриману заробітну плату за січень - грудень 2022 року, січень-червень 2023 року у розмірі 306499,92 грн, виходячи із розміру посадового окладу, визначеного у даному нормативному акті у розмірі 13500 грн. та отриманою у вказаний період заробітною платою, з яких за 2022 рік - 219059,32 грн, решта за 2023 рік. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров`я роботах забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначена структура заробітної плати, за якою основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Постановою КМУ «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» від 12.01.2022 №2 установлено, що розмір нарахованої заробітної плати медичним працівникам закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності за повністю виконану місячну (годинну) норму праці установлюється у межах фонду оплати праці на 2022 рік: на рівні не менше 20000 гривень лікарям (крім лікарів-інтернів) та професіоналам з вищою немедичною освітою, які допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоров`я; на рівні не менше 13500 гривень для посад молодших спеціалістів з медичною освітою (фахових молодших бакалаврів), фахівцям з початковим рівнем (короткий цикл) вищої медичної освіти, першим (бакалаврський) рівнем вищої медичної освіти і магістрів з медсестринства. Згідно з постановою КМУ від 13.01.2023 №28 «Деякі питання оплати праці працівників державних та комунальних закладів охорони здоров`я» визнано таким, що втратив чинність,\~пункт 1\~постанови Кабінету Міністрів України від 12 січня 2022 р. № 2 Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я, визначено, що ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 1 січня 2023 року. Враховуючи вимоги вказаних нормативно-правових актів, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача за період січня 2022 року по грудень 2022 року у розмірі 219059,32 грн. з урахуванням розміру заявлених позовних вимог. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим особливість трудових правовідносин характеризується тим, що саме у роботодавця залишаються всі дані щодо праці найманого працівника, а тому саме роботодавець зобов`язаний надати такі відомості судові у разі виникнення трудового спору, та довести свої заперечення проти вимог працівника. Зазначене будь-яким чином не суперечить нормам цивільного процесуального законодавства. Практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, зокрема в рішенні "Зубко та інші проти України" від 26 квітня 2006 року, визнавалося таким, що підпадає під захист ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод: рухоме і нерухоме майно, матеріальні і нематеріальні права, зокрема акції, патенти, відшкодування згідно з рішенням суду, право на пенсію, право землевласника на орендну плату, економічні права, пов`язані з веденням підприємницької діяльності, право займатись професійною діяльністю, правомірні очікування щодо певного стану речей у майбутньому, право вимоги. Враховуючи, що сплата заробітної платні і її розмір обов`язково зазначається в трудовому договорі чи контракті, її можливо вважати активом, а порушення роботодавцем умов виплати заробітної платні\~порушенням права власності відповідно до ст.1 Першого протоколу. При цьому, позов працівника до суду про стягнення заробітної плати також вважається активом і прирівнюється до «майна»\~у значенні, закладеному в ст. 1 Першого протоколу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач порушив право на отримання позивачем законної винагороди за виконану роботу у вигляді заробітної плати, що в розумінні ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є також порушенням права на мирне володіння майном. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткову правомірність вимог позивача та вважає їх такими, що підлягають до задоволення частково на суму 219059,32 грн. за період 2022 року, з урахуванням заяви про визнання вимог в цій частині, в задоволенні решти вимог відмовити. Частиною 1\~статті 133 ЦПК України\~передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, зокрема, передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову Таким чином, враховуючи, що позивачка є звільненою від сплати судового збору при зверненні до суду із позовними вимогами про стягнення заробітної плати, а позов судом задоволений частково, з урахуванням заяви про визнання позовних вимог за 2022 рік, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 1642,94 грн.

Outcome: approved