Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

28 червня 2023 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просить суд постановити рішення, яким розірвати договори оренди земельних ділянок, кадастровий номер 5121482000:01:002:0204 площею 2,88 га. укладений 20.12.2015 року та кадастровий номер 5121482000:01:002:0209 площею 2,2.9580 га, укладений 20.08.2016 року між нею, позивачем та ПП «Кара Дон», а також стягнути з відповідача ПП «Кара Дон» судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 20.12.2015 року та 20.08.2016 року, між нею, позивачем та ПП «Кара Дон» були укладені договори земельних ділянок, які 19.04.2016 року та 19.07.2018 року зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Сторонами договору були визначені їх умови, а саме строк дії договорів 10 років, розмір орендної плати - 3% нормативно-грошової оцінки земельної ділянки. Проте відповідачем як орендарем земельної ділянки, в порушення умов договору взагалі не сплачується орендна плата, що є порушенням умов договору та вимог закону. Систематичність несплати відповідачем орендної плати за землю та порушення умов договору надає їй позивачу, орендодавцю [PERSON] , право звернутись до суду з зазначеними вимогами. Ухвалою суду від 30.06.2023 року було відкрито провадження по справі і призначено підготовчий розгляд на 18.07.2023 року (а.с.19), про що повідомлено сторін по справі (а.с.20). В підготовче засідання 18.07.2023 року: - позивач та її представник не прибули, причини неявки не повідомили, будь-яких заяв, клопотань до суду не надсилали; - представник відповідача до суду прибув. З цих підстав судом було відкладено підготовче засідання та призначено вдруге підготовче засідання на 09:00 годину 24.08.2023 року (а.с.21), та вжито заходів для належного сповіщення сторін по справі (а.с.22-23). В підготовче засідання 24.08.2023 року: - позивач не прибула, причини неявки не повідомила. Повідомлення суду повернулося без вручення з відміткою листоноші, що «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.27-30). - представник позивача - адвокат Брагарчук О.Р. також не прибула. Суд надсилав повідомлення на електронну адресу представника, яка нею зазначена в позовній заяві: [INFO] (а.с.23), яке було доставлено адресату. Крім того, суд надсилав судову повістку-виклик на поштову адресу представника: вул. Фонтанська дорога, буд.49/1, офіс 10Н (а.с.45). На електронну адресу суду надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.46); - представник відповідача - не прибув, уся поштова кореспонденція надіслана на адресу: [ADDRESS] , повернулася до суду без вручення з відміткою листоноші, що «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.24-26, 31-34). Ухвалою суду від 24.08.2023 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду на 10:00 годину 18.09.2023 року (а.с.48), про що повідомлено сторін по справі (а.с.49). Від представника позивача - адвоката Брагарчук О.Р. до суду надійшло 14.09.2023 року клопотання про участь в розгляді справи в режимі відеоконференції (а.с.50-52), в задоволенні якого судом було відмовлено (а.с.54). За клопотанням представника (а.с.56-57) судове засідання на підставі ухвали суду було відкладено на 10:00 годину 24.10.2023 року (а.с.59-60), про що повідомлено сторін по справі (а.с.61). 18.10.2023 року представником позивача - адвокатом Брагарчук О.Р. було надіслано клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.65-67), яке ухвалою суду від 23.10.2023 року було задоволено, та надано можливість представнику позивача [PERSON] - адвокату Брагарчук Ользі Русланівні приймати участь в судовому засіданні по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Приватного підприємства «Кара Дон» про розірвання договору оренди землі, призначеному на 10:00 годину 24.10.2023 року в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з використанням електронної пошти: [INFO] (а.с.69). Разом з цим, в судове засідання 24.10.2023 року: -позивач - не прибула; -представник позивача - не вийшла в судове засідання в режимі відеоконференції; -представник відповідача - не прибув, хоча був сповіщений належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с.62). З цих підстав, протокольною ухвалою суду судове засідання відкладено на 10:00 годину 13.11.2023 року (а.с.71-74), про що повідомлено сторін по справі (а.с.75). В судовому засідання 13.11.2023 року: -позивач - підтримала свої вимоги та наполягала на їх задоволенні. Пояснила, що відповідач не виконує взяті на себе обов`язки за договорами оренди земельних ділянок, не виплачує орендну плату. Вона позивач бажає укласти договір з іншим підприємством «Прогрес Владичень»; -представник позивача - адвокат Брагарчук О.Р., яка приймала участь в судовому розгляді в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з використанням електронної пошти, підтримала вимоги позивача, надала пояснення з підстав зазначених в позові. Пояснила, що відповідач не виконує обов`язки з вказаними договорами оренди землі, що є підставою для їх розірвання. До відповідача з цього приводу письмово не зверталися; -представник відповідача до суду не прибув, суд неодноразово надсилав судові повістки повідомлення на адресу: [ADDRESS] . Повідомлення на 18.07.2023, на 24.08.2023 року - не отримано, повернулися без вручення з відміткою листоноші, що «Адресат відсутній» (а.с.24-26, 31-34). Повідомлення на 24.10.2023 року - отримано відповідачем (а.с.62). А відтак, суд вважає, що відповідач обізнаний про розгляд справи судом, втім будь-яких пояснень, заяв, клопотань, заперечень чи відзиву, до суду не подавав. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, пояснення сторін по справі, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за наступних підстав. Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , уродженка с.Владичень Болградського району Одеської області, громадянка України, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.5-6). Позивач є власником земельних ділянок: - загальним розміром 3.17 га, з кадастровими номерами: 5121482000:01:002:0204 в розмірі 2.88 га та 5121482000:01:001:0204 в розмірі 0.30 га, що розташовані на території Владиченської сільської ради Болградського району Одеської області на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №032071 виданого 23.08.2006 року Болградською районною державною адміністрацією (а.с.12); - загальним розміром 3.28 га з кадастровими номерами: 5121482000:01:002:0209 в розмірі 2.95 га та 5121482000:01:001:0709 в розмірі 0.33 га, що розташовані на території Владиченської сільської ради Болградського району Одеської області на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №858138 виданого 12.01.2006 року Болградською районною державною адміністрацією (а.с.13); Земельна ділянка 2.88 га з кадастровим номером 5121482000:01:002:0204 перебуває в оренді ПП «Кара Дон», код ЄДРПОУ 35434109, на підставі договору оренди землі строком на 10 років, орендна плата в розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, дата реєстрації договору 19.04.2016 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно … від 22.06.2023 року за №336553279 (а.с.9-11). Земельна ділянка 2.95 га з кадастровим номером 5121482000:01:002:0209 перебуває в оренді ПП «Кара Дон», код ЄДРПОУ 35434109, на підставі договору оренди землі строком на 10 років, орендна плата в розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, дата реєстрації договору 19.07.2018 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно … від 22.06.2023 року за №336553048 (а.с.7-8). Вказані договори оренди землі, укладені між позивачем та відповідачем ПП «Кара Дон» на зазначені земельні ділянки, суду надано не було. В зв`язку з цим, суд позбавлений можливості дослідити детально умови цих договору. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частинами першою та другою статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до змісту частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України зазначено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Таким чином, законодавство передбачає як необхідну умову для розірвання договору оренди землі - систематичне невиконання умов договору, в тому числі і щодо несплати орендної плати. Результат аналізу зазначених норм дає підстави для висновку, що положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але повторне порушення вже може свідчити про систематичність. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі N 183/262/17 (провадження N 61-41932сво18). У частинах першій та другій статті 651 ЦК України (у редакції, чинній на момент укладення договорів) визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Слід зазначити, що оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою терміну «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. Іншим критерієм істотності порушення договору у законі зазначається термін «шкода», який слід тлумачити з урахуванням ч.2 ст.22 ЦК України, а істотний негативний вплив на інтереси потерпілої сторони визначається виходячи з розміру завданої порушенням шкоди, який не дозволяє цій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Відтак, суду належить встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та/або упущеної вигоди, а її розмір не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення. Виходячи з системного аналізу наведених положень законодавства та враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі N 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї у постанові від 27 листопада 2018 року в справі N 912/1385/17 Велика Палата Верховного Суду не вбачала. Заявляючи вимоги про розірвання договорів, позивач посилалася на не виконання відповідачем умов цих договорів, який взагалі не сплачує орендну плату. Проте належних, допустимих та достатніх доказів того, що відповідачем не виплачується взагалі орендна плата за земельні ділянки по зазначеним договорам, позивачем не надано. За приписами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до частини другої статті 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом частини 1 статті 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Частиною першою статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, при зверненні до суду з позовом саме на позивача покладається обов`язок доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог, з посиланням на матеріально-правову підставу. Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи, передусім, із доведеності таких вимог позивачем. Беручи до уваги вказані приписи процесуального закону, зважаючи на те, що позивачем [PERSON] не доведено належними і допустимими доказами той факт, що відповідачем допущено систематичну несплату орендної плати за земельну ділянку, суд дійшов висновку, що в задоволенні вимог про розірвання договору оренди земельної ділянки слід відмовити. Інші аргументи, доводи та пояснення позивача суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і не здатні вплинути на рішення суду. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень статті 141 ЦПК України. За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові на позивача. Таким чином, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати позивача у справі суд залишає за позивачем. Відповідач не заявив про наявність у нього будь-яких документально підтверджених судових витрат. Отже, у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу. На підставі наведеного, та

Outcome: dismissed