Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Рівненської обласної прокуратури (далі Прокуратура), Управління служби безпеки України в Рівненській області (далі УСБУ в Рівненській області), Державної казначейської служби України (далі ДКС України) у якій просить стягнути з Державного бюджету України на його користь 3000000,00 грн відшкодування моральної шкоди та 75000,00 грн відшкодування витрат за професійну правничу допомогу у судах апеляційної та касаційної інстанцій, понесених під час розгляду кримінальної справи. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 30 жовтня 2012 року щодо адвоката Сохацького А.І., прокурором Рівненської області винесено незаконну постанову про порушення кримінальної справи за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.376-1 КК України, ч.3 ст.15, ч.1 ст.190 КК України, ч 4 ст.27, ч 2 ст.15, ч.4 ст.369 КК України та направлено для досудового слідства до СВ УСБУ в Рівненській області. Цього ж дня працівниками СБУ Рівненської області, в порядку ст.115 КПК України, його було затримано та переміщено в м. Рівне до управління СБУ Рівненської області, де був складений протокол про затримання підозрюваного у вчиненні злочину. Після складення протоколу про затримання позивача було переміщено в ізолятор тимчасового тримання. Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 19 листопада 2012 року його звільнено з-під варти під особисте зобов`язання. 26 грудня 2012 року прокурором Рівненської області на підставі нової редакції КПК України 2012 року [PERSON] повідомлено про підозру у кримінальному провадженні 30 жовтня 2012 року. Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 09 серпня 2019 року у справі №569/10664/13-к [PERSON] визнано невинуватим та виправдано за ч.3 ст.15, ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України, ч.4 ст27, ч.2 ст.15, ч.4 ст.369 КК України за відсутністю в його діях події зазначених злочинів на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України. Ухвалою Волинського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 09 серпня 2019 року без змін. Постановою Верховного Суду від 30 листопада 2022 року ухвалу Волинського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року залишено без змін, а касаційну скаргу з доповненнями прокурора - без задоволення. Вказує, що враховуючи обставини справи та наявність виправдувального вироку суду, який набрав законної сили, позивач, на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» має право на відшкодування моральної шкоди. З 30 жовтня 2012 року до 08 лютого 2022 року, тобто майже 10 років, а саме: 111 місяців і 9 днів, щодо нього здійснювалися неправомірні дії. 21 день він утримувався під вартою, внаслідок чого був ізольований від суспільства, що надзвичайно вплинуло на нього та на його життя. Після цього він також був обмежений у вільному виборі місця перебування, оскільки щодо нього було застосовано підписку про невиїзд. Враховуючи тривалість, тяжкість вимушених змін у життєвих і суспільних стосунках, зниження репутації, час та зусилля, що потрібні для відновлення попереднього стану, враховуючи характер і обсяг його душевних і психічних страждань, тривалу неможливість самореалізації в сферах сімейних та дружніх стосунків, позивач зазнав душевні та моральні страждання і переживання. Судами встановлено, що кримінальне переслідування щодо [PERSON] , припинено з підстав, які його реабілітують, оскільки його вина у вчиненні злочину не була доведена у встановленому законом порядку. Відтак, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позивач вважає за доцільне, що стягненню на його користь підлягає моральна шкода у розмірі 3000000,00 грн. Позивач також вважає, що витрати за надану йому професійну правничу допомогу, які становлять 75000,00 грн, підлягають відшкодуванню за рахунок держави у зв`язку з незаконними діями, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури, що підтверджено виправдувальним вироком щодо нього. Ухвалою від 20 червня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито у справі загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою від 18 липня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. 10 липня 2023 року від Прокуратури надійшов відзив на позовну заяву у якому зазначено, що позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не\~долучено жодного\~доказу на\~підтвердження того,\~що погіршення\~його стану\~здоров`я,\~негативні наслідки\~у вигляді\~захворювань,\~які настали\~саме через\~протиправні дії\~Рівненської обласної\~прокуратури та\~органів досудового\~розслідування. Матеріали справи,\~надані відповідачу\~не містять\~жодних епікризів\~та підтверджуючих\~їх медичних\~досліджень,\~що за\~хронологією настання\~свідчили б\~про чіткий\~взаємозв`язок між\~різким погіршенням\~стану здоров`я\~та вчиненими\~діями чи\~проведеними заходами\~в ході\~конкретного етапу\~досудового розслідування. Вказує, що постановлення виправдувального вироку саме по собі становить справедливу сатисфакцію з відшкодування можливо завданого негативного впливу [PERSON] . Заявлена позивачем до відшкодування сума моральної шкоди в розмірі 3000000,00 грн вищевказаним вимогам не відповідає та жодними доказами не підтверджується, та явно в десятки разів завищена порівняно з сумою, можливою до задоволення. Звертаючи до суду з вимогою про стягнення 75000,00 грн на відшкодування витрат за надання правової допомоги, позивач повинен був надати докази щодо об`єктивного порядку визначення чи обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок і умови його сплати, умови повернення, які мають бути визначені у відповідному договорі про надання правової допомоги. Належні та достатні докази вчинення дій адвокатом Адвокатського бюро «Олександра Печончика», вказаних в акті виконаних робіт, що доданий до матеріалів справи, відсутні. Зазначає, що [PERSON] самостійно здійснює адвокатську діяльність відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», має відповідний статус адвоката з вересня 2011 року, був ознайомлений з усіма матеріалами даного кримінального провадження та матеріалами судового розгляду, міг здійснити їх оцінку та аналіз при розгляді справи у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Позивачем не обґрунтовано неминучості укладання договору про надання йому правничої допомоги, а у матеріалах справи відсутні докази неможливості самостійно захищати порушене право в судах апеляційної та касаційної інстанцій, де відбувався перегляд виправдувального вироку відносно позивача за скаргами органу прокуратури. З урахуванням наведеного просить відмовити в задоволенні позову повністю. 07 липня 2023 року від УСБУ в Рівненській області надійшов відзив на позовну заяву у якому зазначено, що відповідач з позовними вимогами не погоджується повністю, вважає їх безпідставними та необгрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню, та заперечує проти позову. Вказує, що [PERSON] стверджує про незаконність дій працівників органу досудового слідства, прокуратури та суду, надаючи таким чином суб`єктивну оцінку обставинам справи, проте дії відповідачів не містять таку ознаку як незаконність, що є підставою для відшкодування моральної шкоди, адже не оспорювались позивачем у судовому порядку раніше. При винесенні 09 серпня 2019 року вироку у справі №569/10664/13-к Рівненський міський суд не засвідчив, що будь-які дії, вчинені органами, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, під час досудового розслідування, були протиправними. В ухвалі Волинського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року та у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року також відсутні відомості, за аналізом змісту яких, вбачалось встановлення судом неправомірних (незаконних) дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Вважає, що позивач не надав жодних належних, допустимих та достатніх доказів, які підтверджують викладені у позовній заяві обставини і підстави, які зумовлюють наявність моральної шкоди, зокрема відсутні докази про ступінь його моральних чи фізичних страждань або шкоди завданої здоров`ю, докази щодо страждань заподіяних внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків, моральної втрати, порушення нормальних життєвих зв`язків, що вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Викладене в позовній заяві є лише суб`єктивними, надуманими твердженнями позивача. Нічим не підтверджено твердження позивача про втрату заробітку як адвоката, оскільки, дію свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю виданого [PERSON] припинено (зупинено) не було, що в свою чергу не позбавляло його можливості здійснювати свою професійну діяльність. [PERSON] жодними доказами не підтверджено розірвання з ним як адвокатом укладених договорів про надання правничої допомоги. [PERSON] не доведено усіх обов`язкових ознак та підстав, які підлягають обов`язковому з`ясуванню при вирішенні питання про відшкодування шкоди. Відповідач вважає, що позивачем, не обґрунтовано неминучості факту укладання договору з Адвокатським бюро «Олександра Печончика», у матеріалах справи відсутні докази неможливості самостійно захищати порушене право у суді апеляційної та касаційної інстанції, тобто відсутні фактичні докази неминучості уникнення витрат на правничу допомогу з боку позивача, який має статус адвоката та здійснює діяльність з надання правничої допомоги. З урахуванням\~викладеного вище,\~УСБУ в\~Рівненській областіпозовні вимоги не визнає, а позовну заяву вважає не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. 13 липня 2023 року від ДКС України надійшов відзив на позовну заяву у якому зазначено,\~що казначейство\~не вступало\~у будь-які\~правовідносини з\~позивачем,\~своїми діями\~чи бездіяльністю\~не завдавало\~позивачеві шкоди.\~Вказує,\~що позивач\~звертається з\~позовом про\~стягнення моральної\~шкоди,\~завданої незаконними\~діями органів\~досудового слідства,\~прокуратури і\~суду,\~хоча законність\~дій та\~рішень такого\~органу також\~не оспорювалась\~позивачем у\~судовому порядку\~раніше. Стверджує, що виправдувальний вирок суду не є\~безумовною та\~обов`язковою підставоювідшкодування шкоди, оскільки є лише причиною для виникнення в особи правана таке відшкодування, тоді як факт заподіяння шкоди потребує окремого обґрунтованого доведення позивачем. У вироку не вказано та не описано, які дії працівників правоохоронних органів були протиправними, принижували честь\~і гідність\~позивача або\~будь-яким\~іншим чином\~могли негативно\~вплинути на\~його стан.\~Усі дії\~під час\~досудового розслідування\~здійснювались відповідно\~до вимог\~чинного процесуального\~законодавства на\~момент проведення\~слідчих (розшукових)\~дій,\~на підставі\~рішень компетентних\~та уповноважених\~органів та\~осіб,\~ухвал суду. В матеріалах справи відсутні будь які належні, допустимі та достатні докази, які підтверджували б викладені у позовній заяві обставини, а тому такі твердження є лише суб`єктивною думкою позивача. ДКС Українивважає, що позивачем не доведено усіх обов`язкових ознак та підстав, які підлягають обов`язковому з`ясуванню при вирішенні питання про відшкодування шкоди, разом з тим постановлення виправдувального вироку повністю відновлює звичайний стан позивача до моменту початку досудового розслідування. Вказує, що позивач використав своє право на захист, зробив вибір і звернувся до адвоката, що займається приватною адвокатською практикою, а отже, свідомо та добровільно взяв на себе обов`язок особисто оплатити послуги адвоката. В той же час, позивач не звернувся до адвоката, який надає безоплатну правову допомогу та послуги якого оплачує держава. Враховуючи наведене вище, ДКС Українивважає\~позовну заяву\~необгрунтованою та\~такою,\~що не\~підлягає задоволенню,\~у зв`язку\~з не\~доведенням обставин,\~які підлягають\~обов`язковому з`ясуванню\~під час\~вирішення питання\~про відшкодування\~шкоди,\~та просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Представники відповідачів у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у відзивах. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши та оцінивши надані суду докази, суд дійшов наступних висновків. 30 жовтня 2012 року відносно адвоката [PERSON] за фактом умисного несвоєчасного внесення відомостей до автоматизованої системи документообігу Володимирецького районного суду, іншого втручання в роботу автоматизованої системи документообігу суду, вчиненого ним за попередньою змовою групою осіб з невстановленою службовою особою суду, яка має право доступу до цієї системи, а також за фактом замаху на заволодіння шляхом обману або зловживання довірою грошовими коштами [PERSON] та за фактом підбурювання [PERSON] до замаху на давання хабара судді Володимирецького районного суду, прокурором Рівненської області порушена кримінальна справа за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.376-1 КК України, ч.3 ст.15, ч.1 ст.190 КК України, ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.4 ст.369 КК України. 30\~жовтня 2012\~року о\~20\~год.\~00\~хв.\~в порядку\~ст.115\~КПК України\~ [PERSON] \~був затриманий\~за підозрою\~у вчиненні\~злочину,\~передбаченого ч.2\~ст.376-1\~КК України\~(протокол\~затримання підозрюваного\~у вчиненні\~злочину від\~20\~жовтня 2012\~року). 05 листопада 2012 року заступником начальника слідчого відділу УСБУ в Рівненській області винесено постанову про притягнення [PERSON] як обвинуваченого у кримінальній справі № 35, пред`явлено йому обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.376-1, ч.3 ст.15, ч.1 ст.190, ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.4 ст.369 КК України. Постановою Рівненського міського суду 08 листопада 2012 року у справі N1715/19896/12 відмовлено в\~задоволенні подання\~заступника начальника\~слідчого відділу\~Управління СБ\~України в\~Рівненській області\~про обрання\~запобіжного заходу\~у вигляді\~взяття під\~варту відносно\~ [PERSON] .Постановлено негайно звільнити затриманого [PERSON] з ізолятора тимчасового тримання. 09 листопада 2012 року о 17 год. 00 хв. в порядку ст.115 КПК України [PERSON] був затриманий за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених ч.1\~ст.190,\~ч.4\~ст.27,\~ч.2\~ст.15,\~ч.4\~ст.369\~КК України (протокол\~затримання підозрюваного\~у вчиненні\~злочину від\~09\~листопада 2012\~року. Відповідно до постанови Рівненського міського суду від 12 листопада 2012 року [PERSON] обрано запобіжний захід у виді взяття під варту. Постановлено утримувати його під вартою в СІЗО м.Рівне. Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 19 листопада 2012 року постанову Рівненського міського суду від 12 листопада 2012 року відносно [PERSON] скасовано, в обранні щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовлено. Звільнено [PERSON] з під варти, обрано йому запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. 26 грудня 2012 року прокурор Рівненської області у кримінальному провадженні №22012190000000001 повідомив [PERSON] про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.190, ч.3 ст.15, ч.2 ст.190, ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.4 ст.369 КК України. Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2014 року у справі №569/10664/13-к [PERSON] визнано винним та засуджено за ч.4 ст.27 ч.2 ст.15 ч.4 ст.369 КК України на 4 роки позбавлення волі без конфіскації майна, за ч.3 ст.15 ч.1 ст.190 КК України на 2 роки обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без конфіскації майна. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2-4 ч.1 ст.76 КК України. Запобіжний захід [PERSON] до набрання вироком законної сили залишено без змін особисте зобов`язання. [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч.4 ст.27 ч.4 ст.369, ч.1 ст.190 КК України, виправдано. Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 15 квітня 2015 року вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2014 року стосовно [PERSON] змінено. В частині засудження [PERSON] за ч.4 ст.27, ч.2 ст.15 ч.4 ст.369 КК України скасовано за відсутністю події кримінального правопорушення та закрито кримінальне провадження у цій частині. В решті вирок залишено без зміни. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2015 року ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 15 квітня 2015 року скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області 19 квітня 2016 року вирок Рівненського міського суду від 23 грудня 2014 року по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.27, ч.4 ст.369; ч.4 ст.27, ч.2 ст.15-ч.4 ст.369; ч.1 ст.190; ч.3 ст.15 ч.2 ст.190 КК України скасовано, призначено новий розгляд у суді першої інстанції. Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 09 серпня 2019 року [PERSON] визнано невинуватим та виправдано за ч.4 ст.27, ч.4 ст.369; ч.4 ст.27 ч.2 ст. 15 ч.4 ст.369; ч.1 ст.190, ч.3 ст.15 ч.2 ст.190 КК України за відсутністю в його діях події зазначених злочинів на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України. Ухвалою Волинського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 09 серпня 2019 року щодо [PERSON] - без змін. Постановою Верховного Суду від 30 листопада 2022 року ухвалу Волинського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року стосовно [PERSON] залишено без змін, а касаційну скаргу з доповненнями прокурора - без задоволення . Відповідно до повідомлення судді Рівненського міського суду Даш`ян К.Е. №569/10664/13 [PERSON] роз`яснено, що за захистом свого порушеного права йому необхідно звернутися у порядку цивільного судочинства до Рівненського міського суду Рівненської області, з позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відтак, [PERSON] незаконно перебував під слідством та судом з 30 жовтня 2012 року (дата винесення постанови про порушення кримінальної справи) до 08 лютого 2022 року (дата набрання законної сили виправдувальним вироком), що складає 111 місяців 09 днів, з них 21 день [PERSON] утримувався під вартою. Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (ч.7 ст.1176 ЦК України). Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до\~п.1\~ч.1\~ст.2\~Закону право\~на відшкодування\~шкоди в\~розмірах і\~в порядку,\~передбачених цим\~Законом,\~виникає у\~випадках постановлення виправдувального вироку суду. Положеннями ст.3 Закону передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода. Згідно з ст.4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету (ст.4 Закону). У ч.3 ст.13 Закону зазначено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц зазначено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 6 700 грн. Враховуючи період перебування [PERSON] під слідством та судом, розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим, ніж 745709,97 грн (111 місяців х 6700,00 грн. + 9 днів х 223,33 грн). Оскільки більше 10 років він перебував під слідством та судом, з яких 21 день перебував під вартою, позивачвважає за можливе збільшити гарантований державою мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди до 3000000,00 грн. В обґрунтування\~вказаного розміру\~моральної шкоди\~зазначає,\~що дії\~органів,\~що проводили\~досудове розслідування,\~призвели до\~негативних наслідків\~та пов`язаних\~з цим\~душевних та\~моральних страждань\~і переживань. Внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду йому було завдано страждання у вигляді душевних переживань, занепокоєності, постійного нервування, приниженості, страху, відчаю. Він постійно відчував нервові стреси і тривогу, у тому числі за здоров`я своїх близьких, сильні душевні переживання, приниження, розгубленість, інші негативні наслідки притягнення до кримінальної відповідальності, Неправомірні дії органів досудового слідства, суду позбавили його можливості продовжувати свій звичний розклад життя. Факт незаконного притягнення до кримінальної відповідальності відобразився на взаємовідносинах з близькими та родичами. Час незаконного перебування під вартою негативно відобразився на його здоров`ї він захворів на діабет ІІ типу, переніс інфаркт. У зв`язку з перебуванням під слідством та судом, він втратив заробіток. На час затримання заробіток позивача як адвоката був основним джерелом сімейного бюджету та станом на даний час він не має клієнтів у зв`язку із заплямованою репутацією внаслідок незаконного переслідування та помилкою правоохоронних органів. Вказує, що 8 місяців незаконно відбував покарання у вигляді іспитового строку та на підставі ст.76 КК України виконував покладені на нього обов`язки. 16 листопада 2012 року постановою заступника начальника СВ УСБУ накладено арешт на автомобіль марки «Мерседес-Бенц» державний номер [NUMBER] 2007 року випуску, який був зареєстрований на дружину позивача та був спільним майном подружжя. Зазначене позбавило позивача та його дружину права володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Суд враховує висновок, зроблений упостанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості». У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого убачається, що у 2012 році у [PERSON] діагностовано цукровий діабет ІІ типу. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області задоволено позов [PERSON] \~до Державної\~податкової інспекції\~у м.\~Рівному Головного\~управління Міндоходів\~про звільнення\~майна з-під\~арешту.Звільнено з-під арешту, накладеного 16 листопада 2012 року постановою заступника начальника слідчого відділу УСБУ в Рівненській області Бичкова В.В., автомобіль «Мерседес Бенц», д.н. [NUMBER] , модель Е 220, 2007 року випуску. Інші докази на підтвердження доводів позивача щодо обґрунтування розміру моральної шкоди в матеріалах справи відсутні. Врахувавши ступінь, глибину та характер душевних страждань позивача, істотність вимушених змін у його житті, принципи поміркованості, розумності і справедливості, суд дійшов висновку про визначення відшкодування моральної шкоди у розмірі 800 000,00 грн. Вказаний розмір не більший, ніж достатній для розумного задоволення потреб позивача як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та не призводить до його збагачення. Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у судах апеляційної та касаційної інстанцій, понесених під час розгляду кримінальної справи, суд зазначає наступне. Згідно з п.4 ч.1 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. Визначені наведеним Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим статтею 137 ЦПК України, а тому, у зазначеному випадку, застосуванню підлягає спеціальна норма закону. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у Рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. У Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду надано додатковий договір від 21 вересня 2020 року та акт виконаних робіт від 08 грудня 2022 року. Відповідно до п.1 додаткового договору сторони враховуючи складність справи, кваліфікацію і досвід адвоката та фінансовий стан клієнта дійшли згоди про те, що вартість наданих послуг (гонорар) має бути твердо фіксованою сумою незалежно від затраченого часу і обсягу наданих послуг. У п.1.1. додаткового договору зазначено, що за вивчення матеріалів досудового розслідування кримінального провадження №22012190000000001 в чотирьох томах та виправдувального вироку Рівненського міського суду від 09 серпня 2019 року, аналіз діючого законодавства та практики Верховного Суду, складання процесуальних документів для підготовки до участі та участь в суді апеляційної інстанції (Волинський апеляційний суд) по справі №569/10664/13-к 50000,00 грн (твердо фіксований розмір оплати). Згідно з п.1.2. додаткового договору за вивчення та аналіз ухваленого рішення суду апеляційної інстанції, подачу адвокатом касаційної скарги та/або заперечень на касаційну скаргу прокурора, підготовка до участі та участь в суді касаційної інстанції по справі №569/10664/13-к 25000,00 грн (твердо фіксований розмір оплати). Розрахунки клієнта з виконавцем мають бути проведені по факту виконаних робіт на підставі складеного акту прийому-передачі наданих послуг і не пізніше закінчення 2025 року. Докази на підтвердження фактичного понесення позивачем витрат на правничу допомогу в матеріалах справи відсутні. Отже, у задоволенні вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу слід відмовити, у зв`язку із недоведеністю цієї вимоги належними та допустимими доказами.

Outcome: partial