Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив встановити факт його проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , [INFO] , померлою [INFO] , у період з 01 січня 2004 року по 18 січня 2021 року, а також визнати за ним право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . В обґрунтування позову позивач зазначає, що за життя [PERSON] була власником зазначеної квартири та після її смерті [INFO] він, вважаючи себе спадкоємцем четвертої черги, звернувся до нотаріуса для прийняття спадщини. Однак, нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що позивачем не надано документів підтверджуючих спільне проживання з померлою не менш ніж 5 років до дати відкриття спадщини. Зазначає, що ще 05 жовтня 1996 року він познайомився з [PERSON] , а з 1997 року вони почали проживати разом у будинку позивача, вести спільне господарство, укладати договори в інтересах сім`ї, мали спільний бюджет та купували за спільні кошти різну побутову техніку, брали спільну участь у витратах, пов`язаних з оплатою комунальних послуг, за спільні кошти підтримували належний стан будинку, проводили поточний ремонт. Враховуючи викладене, позивач змушений звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2023 року відкрито провадження у даній справі, призначено підготовче судове засідання та задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2023 року цивільну справу прийнято до провадження судді Книш А.В. та призначено підготовче судове засідання у справі. 23 травня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача [PERSON] , в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що самого факту спільного проживання для прийняття спадщини недостатньо, а саме проживання мало б бути постійним. Крім того, зазначає, що відповідач не вважає доказом фотознімки та копії фіскальних чеків, що додані до позову, оскільки на них відсутні будь-які дані, не видно хто і яким чином здійснював оплату, а тому вважає не доведеним факт прийняття позивачем спадщини, у зв`язку чим позовні вимоги є необґрунтованими і недоведеними. Позивач та представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши позивача, представника позивача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 02 листопада 1988 року [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] , внаслідок чого змінила прізвище на « [PERSON] », та 30 січня 1990 року даний шлюб було розірвано (а.с.21, 89-90). Батько [PERSON] [PERSON] помер [INFO] , мати [PERSON] померла [INFO] (а.с.89-90). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 28 жовтня 2002 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори, [PERSON] належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.67). (а.с.67,120). У державному реєстрі актів цивільного стану громадян інформації про народження дітей у [PERSON] не виявлено (а.с.89-90). Також у державному реєстрі актів цивільного стану громадян не виявлено інформації про шлюб позивача (а.с.89-90). Відповідно до довідки від 03 квітня 2013 року, виданої Бабушкінською районною у місті Дніпропетровську радою, з 1997 року позивач проживав разом з цивільною дружиною [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.29). З листа КНП «ДЦПМСД №2 ДМР» №695/22 від 01 серпня 2022 року встановлено, що 15 січня 2021 року сімейним лікарем амбулаторії ЗПСМ №6 [PERSON] було здійснено виїзд до пацієнтки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та в телефонній розмові було з`ясовано, що пацієнтка була госпіталізована до лікарні (а.с.36). [INFO] [PERSON] померла (а.с.66 зворотна сторона). 20 січня 2021 року позивач та ритуальна служба «ЕДЕМ» уклали договір-замовлення на організацію та проведення поховання померлої [PERSON] та позивачем були сплачені витрати за послуги та товари для поховання у сумі 1550 грн та 7350 грн (а.с.37,38). За замовленням позивача [PERSON] була піддана кремації 21 січня 2021 року (а.с.39). З 26 грудня 1988 року по день смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , інші зареєстровані особи за даною адресою на день смерті останньої відсутні (а.с.39 зворотна сторона, 69 зворотна сторона). [PERSON] заповіту не залишила (а.с.68 зворотна сторона). 09 лютого 2021 року позивач звернувся до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , як особа з якою він проживав однією сім`єю не менше ніж 5 років, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17 серпня 2021 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю необхідних документів для видачі свідоцтва про право на спадщину, за адресою: [ADDRESS] , будь-яких інших осіб не було зареєстровано (а.с.64 зворотна сторона, 70). Відповідно до копії спадкової справи №80/2021 до майна померлої [INFO] [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, крім позивача, більше ніхто не звертався (а.с.64-72). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач є дядьком її чоловіка та вона знає, що з 1997 року позивач з [PERSON] проживали разом за адресою: [ADDRESS] , у них був спільний бюджет, вони часто ходили один до одного в гості. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що позивач є його двоюрідним дідусем та те, що [PERSON] він знає приблизно з 2000 року як дружину позивача, вона з позивачем разом проживала в будинку по [ADDRESS] , він часто зустрічався з позивачем та [PERSON] на спільних святах, те що вони не одружені він не знав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що є сусідкою позивача та приблизно з 2001 року їй стало відомо, що позивач живе з [PERSON] , яку вона весь цей час знала як дружину позивача, вони разом вели господарство. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що є сусідом позивача приблизно з 1995 року та знає, що [PERSON] жила з ним в якості дружини, вони разом вели господарство. Вказав, що [PERSON] проживала постійно з позивачем до дня смерті. Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. Стаття 3 СК України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі N 644/6274/16-ц (провадження N 14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Таким чином, обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. У постанові від 03 липня 2019 року у справі N 554/8023/15-ц (провадження N 14-130цс19) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Факт спільного проживання позивача із спадкодавцем з 01 січня 2004 року до дня його смерті ( [INFO] ) підтверджують допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , покази яких узгоджуються з доводами позивача та з дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами. Також на підтвердження факту спільного проживання позивача із спадкодавцем з 01 січня 2004 року до дня його смерті ( [INFO] ) позивачем надано суду фотокартки та копії сервісних сертифікатів, гарантійних талонів, чеків, оригінали яких було досліджено в судовому засіданні, на купівлю побутової техніки. Ураховуючи викладене, доводи позивача щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем є обґрунтованими та позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про визнання в порядку спадкування за законом права власності на квартиру Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України). У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Подібні за змістом висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 03 травня 2018 року у справі N 304/1648/14-ц (провадження N 61-6953св18), від 20 липня 2020 року у справі N 146/1825/18 (провадження N 61-20715св19), від 09 квітня 2021 року у справі N 334/9088/15-ц (провадження N 61-3411св19), від 22 квітня 2021 року у справі N 438/1456/18 (провадження N 61-2740св20), від 03 листопада 2021 року у справі N 310/7480/19 (провадження N 61-7764св21). Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи доведеність факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача із спадкодавцем та фактичного прийняття ним спадщини, а також відсутності інших спадкоємців, позовна вимога про визнання за позивачем у порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , права власності на спірну квартиру також підлягає задоволенню. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved