Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

Представник Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» (м. Київ, вул.. Євгена Чикаленка, 42/4), звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про стягнення заборгованості. Ціна позову - 197417,32 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.08.2021 між ними та [PERSON] укладено комплексний договір (надалі «кредитний договір») № 1/4168849. Банк свої зобов`язання перед відповідачем, відповідно до договору, виконав у повному обсязі, надавши кредит на споживчі потреби в розмірі 150 000,00 грн., строком з 18.08.2021 до 17.08.2021. Однак відповідач порушені умови Кредитного договору, а саме не повертається кредит у строки/терміни, передбачені графіком, не сплачуються проценти/прострочені проценти за користування кредитом та комісія/прострочена комісія у строки/терміни, передбачені Кредитним договором. З метою досудового врегулювання спору Позивач надсилав Відповідачу лист-вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором. Проте, дану заборгованість не погашено. В наслідок чого, станом на 14.07.2023 у відповідача. перед банком наявна заборгованість в розмірі 197 417,32 грн., з яких: - рахунок простроченої заборгованості -20487,68 грн., рахунок строкової заборгованості -111222,40 грн., рахунок простроченої комісії - 45000,00 грн., рахунок прострочених відсотків -15815,75 грн., рахунок комісії - 3750,00 грн., рахунок нарахованих відсотків -1141,49 грн. На підставі наведеного просять стягнути з [PERSON] на користь АТ "Креді Агріколь Банк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 197417,32 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2961,26 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва 15.08.2023 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання по справі. Сторони в судове засідання не з`явились. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, взявши до уваги визнання відповідачкою позову, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. 18.08.2021 між АТ "Креді Агріколь Банк" та [PERSON] укладено комплексний Договір (надалі «Кредитний договір») № 1/4168849. За умовами п. 1.1 вказаного договору банк надав [PERSON] кредит у розмірі 150 000 грн. строком на 72 місяці з 18.08.2021 по7.08.2027 включно. В свою чергу, останній зобов`язався повертати кредит шляхом сплати щомісячних платежів, визначених графіком платежів по кредиту (додаток № 1 до договору, що є його невід`ємною частиною). Відповідно до п.1.2. Кредитного договору, кредит надається Відповідачу на спожиті потреби шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок Позичальника № [NUMBER] . Згідно з п. 1.4.2 договору за користування кредитом позичальник сплачує щомісячно комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2.50 % у місяць від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо. Згідно з платіжної інструкції № 38394653-1 від 18 серпня 2021 року АТ "Креді Агріколь Банк" виконало грошове зобов`язання та перерахувало [PERSON] грошові кошти у розмірі 150 000 грн. Позичальник зобов`язувався погашати кредит та сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту, відповідно до графіку платежів (п.2.2 Договору). За графіком платежів по кредиту Додатку №1, що є таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, вбачається, що погашення здійснюються один раз на місяць (30 числа кожного місяця); платежі є ануїтетними; сума щомісячного платежу становить 6 682,53 грн., у тому числі: сума кредиту за договором та проценти за користування кредитом які є для кожного місяця відмінними; 3 750,00 грн. комісія обслуговування кредитної заборгованості. Згідно з розрахунком заборгованості станом на 14.07.2023 за кредитним договором № 1/4168849 виникла заборгованість у розмірі 197 417 грн. 32 коп., що включає: строку заборгованість за кредитом - 111 222 грн. 40 коп., прострочену заборгованість за кредитом - 20 487 грн. 68 коп., нараховані відсотки - 1 141 грн. 49 коп., нараховану комісію - 3 750 грн., прострочені відсотки - 1 5 815 грн. 75 коп., прострочену комісію - 45 000 грн. 23 коп. Відповідно до справи, наданий відповідачу кредит за кредитним договором № 1/4168849 є споживчим. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 цього Кодексу). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами. Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови оплати комісії, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Убачається, що п.1.4.2 договору фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, надання інших послуг, за вказану плату, умовами договору не передбачено. Указана щомісячна плата за обслуговування міститься й у Графіку щомісячних платежів. Отже, оскільки відповідачу було встановлено щомісячну плату за такі супутні послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, умови пункту 1.4.2 Договору є несправедливими, містять дисбаланс обов`язків на шкоду позичальника та суперечить вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів». Подібні за змістом висновки викладені в постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19, яка одночасно відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20. Докази на підтвердження реального надання банком відповідачу послуг, що обумовлені п.1.4.2 договору, позивачем не надано, до того ж у кредитному договорі була встановлена плата за ті послуги, які відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» повинні надаватися безоплатно. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні в справі докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, а тому позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 181601,57 грн., що включає в себе: 111222,40 грн. строкову заборгованість; 20487,68 грн. прострочену заборгованість; 45000 грн. рахунок простроченої заборгованості; 3750 грн. рахунок комісії, рахунок нарахованих відсотків 1141,49 грн. Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення: 15815,75 грн. простроченої комісії, що визначені позивачем як плата за обслуговування кредитної заборгованості, оскільки такі нарахування є несправедливими, містять дисбаланс обов`язків на шкоду позичальника та суперечить вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів», а відтак є необґрунтованими. Щодо вимоги про стягнення суми судових витрат, суд виходив з того, що ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з платіжного доручення №1113024 від 08.08.2023, позивач при подачі позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 2961,26 грн. Ураховуючи викладене, на підставі ст. 526, 527, 610-612, 627-629, 638, 1054 ЦК України,

Outcome: partial