Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

У серпні 2022 року представник позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернувся до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу), просив суд стягнути з відповідача на користь товариства суму в якості страхового відшкодування у розмірі 22 316,01 грн. та судовий збір в розмірі 2 481 грн. В обґрунтування поданого позову зазначено, що 24 квітня 2020 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ.9249951, яким було забезпечено автомобіль «GAZ», державний реєстраційний номер [NUMBER] . За цим договором (поліс ЦВ) ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» взяло на себе обов`язок, в разі настання події, яка є страховим випадком, і внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором, здійснити виплату страхового відшкодування. Страхувальник, в свою чергу зобов`язався, дотримуватись умов договору страхування, передбачених ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 18 серпня 2020 року у м. Кропивницькому, по вул. Юрія Коваленка, 2-А, трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Hyundaі», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керування [PERSON] та забезпеченого автомобіля «GAZ», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 вересня 2020 року, у справі №404/5075/20, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу. Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 вересня 2020 року, у справі №404/5075/20, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу. 20 серпня 2020 року до позивача звернувся потерпілий з заявою про пошкодження транспортного засобу в зв`язку з дорожньо-транспортною подією, яка є страховим випадком, відповідно до умов договору. Позивач на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього здійснив виплачу страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 22 316,01 грн., що підтверджується платіжним дорученням. Станом на 19 серпня 2022 року загальна сума страхового відшкодування становить 22 316,01 грн. Станом на 19 серпня 2022 року страхове відшкодування не повернуто. Отже, враховуючи вище викладене з відповідача на користь позивача, підлягає стягненню 22 316,01 грн. Ухвалою судді Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2022 року цивільну справу передано на розгляд до Кіровського районного суду м. Кіровограда. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 жовтня 2022 року прийнято з Кіровоградського районного суду Кіровоградської області матеріали справи, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, а також не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся належним чином. Відзив на позов від відповідача до суду не надходив. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч.3 ст.131 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. За згодою представника позивача, у відповідності до вимог ст.280 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного висновку. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Як визначено у ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вимогами статі 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд встановив, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «GAZ», державний реєстраційний номер [NUMBER] , застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів\~ №АМ.9249951. За цим договором (поліс ЦВ) ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» взяло на себе обов`язок, в разі настання події, яка є страховим випадком, і внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором, здійснити виплату страхового відшкодування. Страхувальник, в свою чергу зобов`язався, дотримуватись умов договору страхування, передбачених ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 18 серпня 2020 року у м. Кропивницькому, по вул. Юрія Коваленка, 2-А, трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Hyundaі», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керування [PERSON] та забезпеченого автомобіля «GAZ», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 вересня 2020 року, у справі №404/5075/20, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягненню у вигляді штрафу. Також, вказаною постановою, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП. Частиною 6 статті 82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 20 серпня 2020 року до позивача звернувся потерпілий з заявою про пошкодження транспортного засобу в зв`язку з дорожньо-транспортною подією, яка є страховим випадком, відповідно до умов договору. Позивач на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього здійснив виплачу страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 22 316,01 грн., що підтверджується платіжним дорученням. Частиною1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом,іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. За ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Ст.29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. За змістом ст.38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п.13.1 ст.13 цього Закону. Із роз`яснень, викладених в п.26 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України. Ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що відповідач не спростував вимоги позивача, суд при розгляді справи по суті виходив із доказів наданих позивачем в їх сукупності. Таким чином, надані докази свідчать, що позивач відшкодував шкоду, заподіяну з вини відповідача, тому набув право зворотної вимоги саме до відповідача у зв`язку з тим, що його цивільно-правова відповідальність не була застрахована на момент ДТП, а отже позов підлягає задоволенню. Понесені позивачем судові витрати у справі, як документально підтверджені, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved