Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

18 серпня 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь 13 000 грн. моральної шкоди та 15390 грн. матеріальної шкоди, завданих вчиненням кримінального правопорушення відповідачем відносно нього. Свої вимоги мотивує тим, що вироком Залізничного районного суду м. Львова від 27 червня 2023 року по справі №462/4731/23, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190, ч.1 ст.182 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим терміном 2 роки, який не оскаржувався та набрав законної сили. [PERSON] викравши його паспорт, уклав угоду «Про відкриття поточного рахунку» у АТ «Банк Восток» та від його імені отримав банківську картку. Окрім цього, [PERSON] створив заявку на отримання коштів у ТОВ «Манівео», а також оформив кредити на його ім`я в інших установах на загальну суму 120 000 грн. Йому телефонували представники компаній, вимагали погасити заборгованість, якої в нього не було та погрожували йому та його сім`ї. Внаслідок умисних та протиправних дій відповідача, йому завдано значних страждань, погіршилося його самопочуття і він був змушений звертатись до фахівців за медичною допомогою та проходити обстеження, оскільки в нього був підвищений артеріальний тиск, головні болі та безсоння. В результаті вказаних дій відповідача він пережив важкий емоційно-психологічний стан. Враховуючи, що при розгляді кримінального провадження цивільний позов не заявлявся, завдана матеріальна і моральна шкода не відшкодована. В результаті неправомірних дій [PERSON] позивачу було завдано моральних, душевних страждань, що змусили його докласти значних зусиль для організації свого життя, він переніс значний емоційний стрес. Окрім цього, внаслідок протиправних дій відповідача постраждала його репутація. В зв`язку із наведеним просить позов задовольнити. 11 вересня 2023 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачеві було запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов по вказаній справі. Відповідач по справі належним чином повідомлявся судом про розгляд даного провадження у встановленому законом порядку, шляхом направлення поштової кореспонденції суду. Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило. Згідно з вимогами ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи вимоги ст.ст.279, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали кримінального провадження № 462/4731/23, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 27 червня 2023 року по справі №462/4731/23, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 182 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим терміном 2 роки, який не оскаржувався та набрав законної сили. Зазначеним вироком встановлено, що [PERSON] , 13.10.2021 року о 17.39 год., перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , діючи умисно, незаконно використав без належної згоди [PERSON] інформацію, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про інформацію», відноситься до конфіденційної, зокрема щодо адреси, дати і місця народження, серії, номеру та дати видачі паспорта громадянина України та номеру ідентифікаційного коду, здійснив заповнення онлайн заявки №Sooo274231 на сайті мобільного банку «Банк Восток» за допомогою номеру мобільного телефону [NUMBER] , що призвело до укладення угоди «Про відкриття поточного рахунку» у АТ «Банк Восток», рахунок [NUMBER] , з можливістю доступу до нього за допомогою банківської карти від імені [PERSON] , яку у подальшому отримав від фахівця банку «Банк Восток» на вул. В. Чорновола, 161 у м. Львові. Крім цього, [PERSON] 14.02.2023 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи в приміщенні закладу «Кафе бар» за адресою: м. Львів, вул. Чернівецька, 11, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом використання зібраної ним конфіденційної інформації про потерпілого [PERSON] , ввівши працівників ТОВ «Манівео» в оману щодо своєї особи, створив на сайті з онлайн кредитування «Манівео» заявку та уклав із вказаним Товариством договір від 14.02.2023 року № 919751362 про надання послуги кредитування та внаслідок чого отримав на банківську карту № [NUMBER] банку «Таском Банк» грошові кошти у розмірі 19 700 грн. Надалі із зазначеної картки через банкомат, що знаходився поруч Головного вокзалу м. Львова за адресою: м. Лвьів, вул. Двірцева, 1 [PERSON] отримав готівкою вищевказані грошові кошти, якими він заволодів, маючи доступ до вказаної банківської картки та використав на власні потреби, заподіявши тим самим ТОВ «Манівео» збитків на вказану суму. З мотивувальної частини вищевказаного вироку вбачається, що розгляд обвинувального акта відбувався у спрощеному порядку за відсутності учасників судового провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні, оскільки обвинувачений [PERSON] беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорював встановлені в результаті досудового розслідування обставини і погоджувався на розгляд обвинувального акта за його відсутності. В рамках кримінального провадження цивільний позов потерпілим [PERSON] не заявлявся. Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82 ЦПК України). В силу положень статті 82 ЦПК України вказані обставини не підлягають додатковому доказуванню. Відповідно до частини 7 статті 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно зі статтею 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як роз`яснено судам у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Так, позивач в обґрунтування своєї позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди, посилається на те, що внаслідок умисних та протиправних дій відповідача позивачу було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в сумі 13000 тис. грн., оскільки йому було завдано значних моральних, душевних страждань, було порушено звичний для нього ритм життя, принижена його репутація, що полягає у тому, що відносно позивача було вчинено кримінальне правопорушення Судом встановлено, що позивачу дісно спричинено моральну шкоду, внаслідок вчинення відповідачем незаконних дій, встановлено наявність причинного зв`язку між шкодою і незаконними діями [PERSON] та вину останнього в її заподіянні. З огляду на наведене, суд вважає підставними доводи позивача [PERSON] , що внаслідок протиправної поведінки відповідача, позивач зазнав моральної шкоди, що полягає у психологічних стражданнях, які позначили негативні зміни у його житті, такі як негативні переживання, душевні страждання, емоційний стрес, приниження його репутації. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 13000 грн. є підставними, а відтак підлягають до задоволення. Щодо позовної вимоги про стягнення майнової шкоди, суд зазначає наступне. Загальні положення відшкодування шкоди визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з вимогами ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Частиною першою, третьою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди). Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 02 червня 2023 року у справі № 144/1847/21. Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження понесених майнових збитків позивачем надано протоколи ультразвукового обстеження щитоподібної залози, судин шиї, голови та органів черевної порожнини від 13 травня 2023 року, згідно з якими витрати на обстеження становлять 3190 грн., зокрема ультразвукового обстеження судин шиї та голови становить 690 грн./а.с. 5-7, 9/. Разом з цим, позивачем не надано доказів, та з матеріалів справи не можливо встановити наявність причинно-наслідкового зв`язку між поданими доказами у вигляді чеків на оплату за ультразвукові обстеження щитоподібної залози, судин шиї, голови та органів черевної порожнини та протиправною поведінкою відповідача, яка полягала у вчиненні кримінального правопорушення відносно власності позивача та проти права позивача на недоторканість приватного життя. У матеріалах справи відсутні висновки експертів, заключення лікарів, які б свідчили, що необхідність проходження позивачем ультразвукового обстеження була викликана вищевказаними діями відповідача. Окрім цього, позивачем на підтвердження своїх вимог надано копію договору про надання правничої допомоги №15052306 від 15 травня 2023 року, згідно з яким витрати на консультацію, правовий аналіз з написання процесуальних документів, ознайомлення з матеріалами справи та представництво адвоката у суді становлять 12200 грн. /а.с.8/. Згідно з частиною 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктом 1 частини 2 статті 22 ЦК України визначено, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає що без здійснення таких витрат неможливо б було відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Захист порушених, невизнаних або оспрюваних прав, свобод та інтересів здійснюється судом. За змістом статтей 124, 368 та 474 КПК України, питання про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого процесуальних витрат суд вирішує при постановленні обвинувального вироку. Разом з тим, статтею 126 КПК України передбачено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалою. Сторони кримінального провадження мають право оскаржити судове рішення щодо процесуальних витрата, якщо це стосується їхніх інтересів. Таким чином, витрати пов`язані із наданням правової допомоги у кримінальному провадженні є судовими витратами і їх відшкодування вирішується судом лише в порядку, визначеному нормами кримінально-процесуального закону. Відповідно до частини 2, 3 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження факту понесення витрат [PERSON] надано до суду договір про надання правничої допомоги №15052306 від 15 травня 2023 року, укладений з ТОВ «ФПГ «Захист». Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Отже, плата за юридичні послуги належить до судових витрат, пов`язаних із розглядом справи. За своєю правовою природою витрати на правничу допомогу, що ґрунтуються на договірних відносинах, можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством. Витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України і вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні. Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 20 травня 2009 року у справі № 6-3261св08, від 27 січня 2010 року у справі № 6-11633св09, від 03 лютого 2010 року у справі № 6-15773св09. У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2020 року в справі № 925/1196/18 зазначено, що процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються включно за правилами, встановленими процесуальним законодавством. Таким чином, зазначені позивачем витрати на правничу допомогу не є шкодою чи збитками в розумінні вимог ст. 22, 1166, 1173 - 1175 ЦК України, не входять до складу ціни позову та не можуть стягуватися як матеріальні збитки чи шкода, оскільки є судовими витратами, що пов`язані з розглядом в суді справи про кримінальне правопорушення, випливають із процесуальних, а не матеріально-правових відносин. Окрім цього, з аналізу договору про надання правничої допомоги №15052306 від 15 травня 2023 року, неможливо встановити в межах якої конкретної кримінальної чи цивільної справи позивач отримав консультацію у ТОВ «ФПГ «Захист» на підставі вказаного договору. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення майнової шкоди з відповідача у розмірі 15390 грн. Крім того в порядку, визначеному ст.133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial