Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

\~ \~ \~ \~26.12.2022 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява [PERSON] до Приватного Акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» про відшкодуваня моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 29.10.2022 року ним на адресу Приватного Акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» було направлено заяву про надання згоди направлення роботодавцем трудової книжки поштою. Відповідач листом від 01.12.2022 № 0195-2022 повідомив його про те, що його трудова книжка загублена. 29 липня 2022 року він був звільнений з займаної посади за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпПУ, в день звільнення відповідач трудову книжку йому не видав з невідомих причин, чим порушив діюче законодавство. Порушенням законодавства та втратою трудової книжки спричинило багато незручностей при його працевлаштуванні, отримання допомоги при безробіттю, тощо, тому він позбавлений будь-яких засобів для власного існування та забезпечення своєї сім`ї, чим йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в 50\~000,00 грн. та просить стягнути цю суму з відповідача. \~ \~ \~ \~Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.12.2022 року для розгляду даної справи визначена суддя Кудрявцева Т.О. \~ \~ \~ \~Ухвалою від 30.12.2022 року за заявою позивача відстрочено йому сплату судового збору до ухвалення рішення у справі. Ухвалою від 30.12.2022 року суддею прийнято справу до провадження, визначено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Відповідачу направлялась копія позовної заяви з додатками до неї, та судом направлялась копія ухвали про відкриття провадження у справі, яка була отримана відповідачем 07.06.2023 року відповідно до Рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до вимог ст. 190, 272 ЦПК України відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався. Розглянувши справу, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до частини третьої\~статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. \~ \~ Згідно\~ст.\~77\~ЦПК України,\~ належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~ У відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. За вимогами частини першої статті 21 Кодексу законів про працю України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187\~цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 6-1) при укладенні трудового договору про дистанційну роботу або про надомну роботу; 6-2) при укладенні трудового договору з нефіксованим робочим часом; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи. При укладенні трудового договору громадянин, який вперше приймається на роботу, має право подати вимогу про оформлення трудової книжки. Статтею 48 КЗпП України передбачено, що облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному\~Законом України\~"Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". На вимогу працівника, який вперше приймається на роботу, трудова книжка оформляється роботодавцем в обов`язковому порядку не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Роботодавець на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі. Порядок ведення трудових книжок\~визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 N 58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві,\~ в\~установі,\~ організації\~(далі\~-\~підприємство)\~усіх форм\~власності або\~у фізичної\~особи понад\~п`ять\~днів,\~у тому\~числі осіб,\~ які\~ є\~співвласниками (власниками)\~підприємств,\~селянських (фермерських)\~господарств,\~ сезонних\~і тимчасових\~ працівників,\~ а\~також позаштатних\~ працівників\~ за\~ умови,\~ якщо\~ вони\~підлягають \~державному \~соціальному \~страхуванню (п.1.1.).\~ При влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку (п.1.3.). Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (п.2.3.). Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (п.2.4.). \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно\~до п.4.1.\~Інструкції,\~у \~разі \~звільнення \~працівника \~всі записи\~про роботу\~і нагороди,\~що внесені\~у трудову\~ книжку\~ за\~ час\~ роботи\~ на\~ цьому\~підприємстві,\~засвідчуються \~підписом \~керівника \~підприємства або\~спеціально уповноваженою\~ним особою\~та печаткою\~ підприємства\~ або\~печаткою відділу\~кадрів.\~ При\~цьому для\~осіб працездатного\~віку необхідно\~вказати \~час,\~тривалість та\~ \~місце \~проходження \~підвищення \~кваліфікації,\~ яке\~пройшов працівник\~за останні\~два роки\~перед звільненням. У разі звільнення осіб, які працювали в селянському (фермерському) господарстві за трудовим договором або припинення членства в селянському (фермерському) господарстві після відповідних записів у трудових книжках, зроблених головою селянського (фермерського) господарства, трудовий стаж у цьому господарстві підтверджується підписом керівника, заступника, іншої уповноваженої на це особи та завіряється печаткою місцевого органу державної виконавчої влади. Трудова книжка заповнюється одночасно українською та російською мовами і засвідчуються окремо обидва тексти. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Відповідно до п.4.2. Інструкції, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової\~книжки поштою\~з доставкою\~ на\~ зазначену\~адресу допускається\~тільки за\~письмовою згодою\~працівника.\~ Особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки (п.5.1.). Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, у період з 25 жовтня 2021 року по 29 липня 2022 року позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з Приватним Акціонерним товариством «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель», працював на посаді заступника генерального директора голови правління АТ «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» з розвитку. Наказом від 29.07.2022 року № 75-ок позивач [PERSON] був звільнений з роботи за угодою сторін, за п.1 ст. 36 КЗпП України. У день звільнення відповідачем не було видано позивачу копію наказу (розпорядження) про звільнення, та не проведено розрахунки у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, а також не видано трудову книжку. 29.10.2022 року позивачем на адресу генерального директора АТ «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» через Укрпошту було направлено заяву, в якій він зазначив, що в зв`язку із звільненням його за угодою сторін 29.07.2022 року із займаної посади заступника генерального директора голови правління АТ «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» з розвитку на підставі наказу від 29.07.2022 року № 75-ОК; та не отриманням трудової книжки у день звільнення і не отриманням розрахунку у день звільнення з лютого 2022 року, на підставі положень ст. 47 КЗпП України, а також п.4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, просить: надіслати йому належним чином оформлену трудову книжку поштою на адресу: [ADDRESS] ; здійснити розрахунок з ним з лютого 2022 року по день звільнення та повідомити його письмово про суми. Нараховані йому при звільнені, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільнені). Зазначив, що відповідно до абзацу другого п.4.2. Інструкції №58 надає згоду на пересилання його трудової книжки поштою на вищевказану адресу. Листом від 01.12.2021 року за № 0195-2022 Приватне Акціонерне товариство «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» на підставі заяви, отриманої 03.11.12022 року, повідомило позивача про те, що його було звільнено 29.07.2022 року за п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін (наказ № 75-ОК від 29.07.2022 р.) згідно заяви про звільнення, отриманої поштовим зв`язком; про те, що у день звільнення йому було надіслано лист про отримання трудової книжки з повідомленням та копія наказу про звільнення, але для отримання трудової книжки та розрахункових виплат він на підприємство не з`явився. Також у цьому листі зазначено про направлення довідки про заборгованість по заробітній платі та повідомлено про те, що трудова книжка позивача загублена, вказано, що згідно п.5.1. р.2 Інструкції №58 ведення трудових книжок, підприємство на його прохання може надіслати дублікат трудової книжки. Таким чином,\~встановлено,\~що \~у день\~звільнення позивача\~йому не\~були виплачені\~належні йому\~від АТ\~«Науково-виробниче\~об`єднання «Созидатель»\~грошові кошти\~та не\~видана трудова\~книжка,\~яка як\~вбачається з\~листа від\~01.12.2021\~року за\~№ 0195-2022\~загублена Приватним\~Акціонерним товариством\~«Науково-виробниче\~об`єднання «Созидатель».\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоду у сумі 50 000,00 грн., посилаючись на те, що втратою відповідачем трудової книжки йому спричинено багато незручностей при його працевлаштуванні, отримання допомоги при безробіттю, тощо, тому він позбавлений будь-яких засобів для власного існування та забезпечення своєї сім`ї. Статтями 16 та 23\~ ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 23\~ЦК України\~моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до положень ст. 1167\~ЦК України\~компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Статтею 237-1\~Кодексу законів про працю України\~передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до змісту наведеної норми, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до частини третьої статті 23\~ЦК України\~розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначено, що\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема:\~у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації;\~ у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до змісту постанови Постанова Верховного Суду\~від 26.11.2020 у справі №826/18130/16: При цьому, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо. Як встановлено в судовому засіданні, втратою відповідачем трудової книжки позивачу дійсно завдано моральну шкоду, яка полягає у спричиненні багатьох незручностей при його працевлаштуванні, отримання допомоги при безробіттю, тощо, тому він позбавлений будь-яких засобів для власного існування та забезпечення своєї сім`ї, чим були порушенні нормальні життєві зв`язки позивача, він перебував в скрутному матеріальному стані та докладав додаткові зусилля для організації свого життя. Вирішуючи питання про розмір компенсації позивачу моральної шкоди, суд виходить з характеру та обсягу душевних страждань, яких позивач зазнав, їх тривалості та враховує, що мова йде про розумне і справедливе відшкодування (компенсацію) моральної шкоди, якої б вистачило для морального задоволення позивача з боку відповідача, а не про покарання останнього за його неправомірні дії, що не відповідало б засадам цивільного законодавства, визначеним статтею 3 ЦК України. Виходячи з цього, суд вважає за можливе визначити доведеною заподіяну моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в іншій частині дані позовні вимоги задоволенню не підлягають., як не доведені У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 2684,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial