Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

У березні\~2023\~року [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом,\~уточненим у\~подальшому,\~до [PERSON] , посилаючись на те, що в 1995 році вона та члени її сім`ї, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рамках процедури приватизації набули в рівних частках право спільної часткової власності на 598/1000 квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначала, що після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилась спадщини у вигляді частини квартири [ADDRESS] , яку вони прийняли, оскільки на час смерті проживали разом з ними. В 2007 році вона та її донька [PERSON] звернулися до суду та просили суд встановити факт прийняття ними спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] та визнати за кожної із них право власності у порядку спадкування за законом на 598/1000 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2007 року було встановлено факт прийняття нею та [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] та визнано за кожною із них право власності в порядку спадкування за законом на 598/1000 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Стверджувала, що після набрання рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2007 року законної сили, вони звернулися до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради з метою реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за кожної з них на підставі вищевказаного рішення суду право власності в порядку спадкування за законом по 598/1000 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , але їм було відмовлено у зв`язку з тим, що розміри часток, визначені у рішенні Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2007 року не є вірними, оскільки загальний розмір часток всіх співвласників вказаної квартири перевищує одиницю. Вказувала, що 24 серпня 2022 року вона звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси із заявою про виправленні описки у рішенні Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2007 року по справі №2-6410 2007 року, але ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01 вересня 2022 року, яка набрала законної сили, їй було відмовлено. Зазначала, що на даний час їй, [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 598/1000 частини квартири по [ADDRESS] ; [PERSON] 598/1000 частини квартири по [ADDRESS] та [PERSON] 402/1000 частини квартири по [ADDRESS] . Отже загальний розмір часток всіх співвласників у праві власності на квартиру перевищує одиницю. Вказана ситуація відбулась через неправильне обчислення їх з [PERSON] часток у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Зі змісту свідоцтва про право власності на житло від 20 листопада 1995 року вбачається, що 598/1000 частини квартири [ADDRESS] належали на праві спільної часткової власності в рівних частках [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , тобто кожному із співвласників належало на праві власності по 299/2000 частини вказаної квартири. [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді 299/2000 частини квартири [ADDRESS] , яку вона прийняла, тому її частка у праві власності на квартиру збільшилася і склала 299/1000. Зазначала, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді 299/2000 частини квартири [ADDRESS] , яку вони разом з донькою померлого, [PERSON] прийняли в рівних частках. Отже їх з [PERSON] частки у праві власності на квартиру збільшилися і склали: [PERSON] - 374/1000; [PERSON] - 224/1000. Стверджувала, що відсутність реєстрації її права власності на частину квартири [ADDRESS] , яку вона отримала у порядку спадкування за законом після смерті матері та чоловіка, порушує її права, оскільки вона позбавлена можливості реалізувати свої права власника щодо розпорядження своєю часткою у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Посилаючись на порушення своїх прав, позивачка просила суд визначити, що її частка у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] складає 374/1000 частини; визначити, що частка [PERSON] у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] складає 224/1000 частини;; визнати за нею право власності на 374/1000 частини квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 224/1000 частини квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 10 травня 2023 року позивачці було відстрочено сплату судового збору в розмірі 1000,00 грн. (а.с. 48). Ухвалою суду від 10 травня 2023 року по справі було відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 49). Ухвалою суду від 05 червня 2023 року по справі було залучено до участі у справі в якості співвідповідача співвласника квартири [PERSON] ( а.с. 61). Ухвалою суду від 14 вересня 2023 року підготовче провадження по справі було закрито, справа призначена до судового розгляду (а.с. 84). Позивачка та її представник, діючий за дорученням для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 24 лютого 2023 року №175 в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надали до суду заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі, та просили суд розглянути справу за їх відсутністю (а.с. 38, 39, 109). Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 82, 103, 104). [PERSON] надала через канцелярію суду заяву, згідно якого позовні вимоги просила задовольнити та розглянути справу за її відсутності (а.с. 108). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 26 книги третьої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належала на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності від 20 листопада 1995 року в рівних частках 598/1000 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). 22 січня 1996 року право власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано в КП «МБТІ та РОН» (а.с. 11 звор.). Отже кожному співвласнику квартири [ADDRESS] належало на праві власності по 299/2000 частини квартири [ADDRESS] . Встановлено, що [INFO] [PERSON] , померла. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 299/2000 частини квартири [ADDRESS] , яку прийняла її рідна донька [PERSON] , яка проживала разом з матір`ю на час її смерті. Отже частка [PERSON] у праві власності на квартиру збільшилася і склала 299/1000 (299/2000 +299/2000). [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 299/2000 частини квартири [ADDRESS] , яку прийняли в рівних частках рідна донька померлого [PERSON] та дружина померлого [PERSON] , оскільки на час його смерті проживали разом з ним. Отже частки у праві власності на квартиру [PERSON] та [PERSON] збільшилися і склали: [PERSON] - 374/1000; [PERSON] - 224/1000. З матеріалів справи вбачається, що в 2007 році [PERSON] та [PERSON] звернулися до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом про встановлення факту прийняття спадщини та визнання за ними право власності на спадкове майно. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2007 року було встановлено факт прийняття [PERSON] та [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] та визнано за кожною із них право власності в порядку спадкування за законом на 598/1000 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12-13). Встановлено, що після набрання рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2007 року законної сили, [PERSON] та [PERSON] звернулися до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради з метою реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за кожної з них на підставі вищевказаного рішення суду право власності в порядку спадкування за законом по 598/1000 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , але їм було відмовлено в реєстрації у зв`язку з тим, що розміри часток у рішенні Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2007 року не можуть бути вірними, оскільки загальний розмір часток всіх співвласників вказаної квартири перевищує одиницю. 24 серпня 2022 року [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси із заявою про виправленні описки у рішенні Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2007 року по справі №2-6410 2007 року. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01 вересня 2022 року, яка набрала законної сили, їй було відмовлено (а.с. 14-15). Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування від 17 листопада 2022 року належить 402/1000 частини квартири по [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 листопада 2022 року (а.с. 24). Отже, на даний час [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 374/1000 частини квартири [ADDRESS] ; [PERSON] -224/1000 частини квартири [ADDRESS] та [PERSON] 402/1000 частини квартири [ADDRESS] . Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 24 квітня 2023 року вартість 40,80 частки квартири [ADDRESS] складає 836585,91 грн. (а.с. 44). Відповідно до висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи від 09 жовтня 2023 року частка [PERSON] у праві власності становить 374/1000 частини квартири [ADDRESS] ; частка [PERSON] у праві власності становить 224/1000 частини квартири [ADDRESS] ; частка [PERSON] становить 402/1000 частини квартири [ADDRESS] (а.с. 90-97). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ст. 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219\~ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). За змістом статті 1268\~ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268\~ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Оскільки [PERSON] \~та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] , то в силу ст. 1268 ЦК України у них виникло право володіння та користування спадковим майном. Відповідно до правової позиції у справі за №6-164 цс12 в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України (Постанова Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 23 січня 2013 року). Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2007 року було встановлено факт прийняття [PERSON] та [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] та визнано за кожною із них право власності в порядку спадкування за законом на 598/1000 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Тобто, право власності [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування за законом на частки у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . визнано рішенням суду. Відповідно до п.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 356\~ЦК України\~встановлено,\~що власність\~двох чи\~більше осіб\~із визначенням\~часток кожного\~з них\~у праві\~власності є\~спільною частковою\~власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до\~ст.\~357\~ЦК України\~частки у\~праві спільної\~часткової власності\~вважаються рівними,\~якщо інше\~не встановлено\~за домовленістю\~співвласників або\~законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Згідно ст. ст. 358, 361 ЦК України право спільної\~часткової власності\~здійснюється співвласниками\~за їхньою\~згодою. Співвласники\~можуть домовитися\~про порядок\~володіння та\~користування майном,\~що є\~їхньою спільною\~частковою власністю. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, визначеною у постанові від 23 січня 2013 року у справі за №6-164 цс12 в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Статтею 1299 ЦК України встановлено, що якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяження,\~що виникли\~до 1\~січня 2013\~року,\~визнаються дійсними\~за наявності\~однієї з\~таких умов: 1)\~реєстрація таких\~прав була\~проведена відповідно\~до законодавства,\~що діяло\~на момент\~їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що позивачка не має можливості оформити своє право власності на спадкове майно, оскільки частки співвласників у праві власності на квартиру [ADDRESS] змінилися. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон України №1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Державний реєстратор відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Відповідно до\~вимог ч.\~9\~п.\~1\~ст.\~27 Закону України\~№1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 ст. 18 Закону України\~№1952-IV встановлено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (далі Порядок), визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Пунктом 66 Порядку встановлено, що для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності - спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи. Статтею 26 Закону України №1952-IV визначено,\~що за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Реєстрація права власності на майно може бути проведена за рішенням суду про визнання права власності на це майно. Відповідачами не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутніми у судових засіданнях відповідачі також розпорядилися на свій розсуд. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.\~ст.\~76,\~77\~ЦПК України доказами є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає грн. 3413,27 грн., який позивачем при зверненні до суду не сплачений. Оскільки позовні вимоги задоволенні, то судовий збір стягується з відповідачки [PERSON] .

Outcome: approved