Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних за невиконання грошового зобов`язання, посилаючись на те, що 25.09.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №2304/0908/55-036, відповідно до умов якого банк надає позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 20000,00 дол. США, на строк по 25.06.2018 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. Цього ж дня, з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором №2304/0908/55-036, між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] укладено договір іпотеки № 2304/0908/55-036-Z-1 (під заставу житлової нерухомості), посвідчений 25.09.2008 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Старовойтовою Л.В. за реєстровим № 3889, відповідно до умов якого Іпотекодавці передають в іпотеку квартиру [ADDRESS] та належить Іпотекодавцям па праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно (серія [NUMBER] ), виданого Органом приватизації виконавчого комітету Соснівської районної ради 24.10.2005 року на підставі рішення (наказу) №591 від 19.10.2005 року, та зареєстрованого Комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднання бюро технічної інвентаризації» 04.12.2005 року в книзі 234, номер запису 661. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбапк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитами, відповідного до якого ПАТ «Сведбанк» передало AT «Дельта Банк» права вимоги за кредитами та забезпечувальними договорами, в тому числі і за кредитним договором із вимогами до [PERSON] 02.09.2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення па предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] в рахунок заборгованості за кредитним договором, яка етапом па 28.07.2015 року складалась з 10 756,43 дол. США по тілу кредиту та 553,46 дол. США за простроченими процентами. У позовній заяві банку значилось, що у зв`язку з порушенням позичальником умов зазначеного кредитного договору банком надіслано іпотекодавцям лист від 27.08.2015 року з вимогою погасити поточну заборгованість в сумі 1307,89 дол. США та попереджено про звернення стягнення па предмет іпотеки на загальну суму заборгованості за кредитним договором, яка станом на 28.07.2015 року становила 11 289,89 дол. США. Зазначені обставини встановлені судами у справах № 712/10315/15 та № 712/4344/21. 31.10.2018 року Соснівським районним судом міста Черкаси у справі №712/10315/15 у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено за недоведеністю, а саме у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи доказів ринкової вартості предмету іпотеки з урахуванням поліпшень станом па час розгляду справи. 09.09.2019 року між AT «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Моргай кепітал» укладено договір № 1886/К купівлі-продажу майнових прав, за яким продавець, в порядку та на умовах визначених договором, передає у власність покупцеві, а покупець приймає у власність майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які зокрема включають право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами (кредитним договором №2304/0908/55-036 від 25.09.2008 року, договором іпотеки № 2304/0908/55-036-Z-1 від 25.09.2008 року.) та/або на інших підставах наведених у додатку № 1 до цього Договору. Цього ж дня між AT «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Моргай кепітал» укладено договір відступлення прав за договором іпотеки №2304/0908/55-036- Z -1, посвідчений 09.09.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. за реєстровим № 2068. Зазначені обставини встановлені у рішенні Соснівського районного суду міста Черкаси від 28.10.2022 року у справі № 712/7871/20. Станом на дату звернення ТОВ «ФК «Моргай кепітал» до суду із цим позовом, заборгованість за кредитним договором №2304/0908/55-036 від 25.09.2008 року у розмірі 11 309,89 дол. США, з яких: 10 756,43 дол. США - тіло кредиту та 553,46 дол. США - прострочені проценти, відповідачами не погашена, а відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних, розрахунок яких за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року здійснено за допомогою програмного комплексу «Ліга Закон» та складає 1018,82 доларів США. 27.12.2022 року ТОВ «ФК «Моргай Кепітал» направило відповідачу пропозицію щодо врегулювання заборгованості. У відповідь представник відповідача повідомив, що реальною на її думку є пропозиція у 10 % від суми боргу, що є неприйнятним для позивача, а відтак позивач звертається до суду з цим позовом про стягнення боргу. Просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмежено відповідальністю «Фінансова компанія «Морган кепітал» 3 % річних за період прострочення грошового зобов`язання з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року у розмірі 1018,82 доларів США. Стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмежено відповідальністю «Фінансова компанія «Морган кепітал» судові витрати по сплаті судового збору за подання до суду цієї позовної заяви у розмірі 2684,00 гри та витрати на професійну правничу допомогу, орієнтовний розрахунок якої складає 10 000,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, скерував до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача адвоката Дмикого Ю.О. Відповідач в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі. Проти позовних вимог заперечує. 09.08.2023 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, який приєднаний до матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 25.09.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №2304/0908/55-036, відповідно до умов якого банк надає позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 20000,00 дол. США, на строк по 25.06.2018 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. Цього ж дня, з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором №2304/0908/55-036, між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] укладено договір іпотеки № 2304/0908/55-036-Z-1 (під заставу житлової нерухомості), посвідчений 25.09.2008 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Старовойтовою Л.В. за реєстровим № 3889, відповідно до умов якого Іпотекодавці передають в іпотеку квартиру [ADDRESS] та належить Іпотекодавцям па праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно (серія [NUMBER] ), виданого Органом приватизації виконавчого комітету Соснівської районної ради 24.10.2005 року на підставі рішення (наказу) №591 від 19.10.2005 року, та зареєстрованого Комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднання бюро технічної інвентаризації» 04.12.2005 року в книзі 234, номер запису 661. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбапк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитами, відповідного до якого ПАТ «Сведбанк» передало AT «Дельта Банк» права вимоги за кредитами та забезпечувальними договорами, в тому числі і за кредитним договором із вимогами до [PERSON] 02.09.2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення па предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] в рахунок заборгованості за кредитним договором, яка станом па 28.07.2015 року складалась з 10 756,43 дол. США по тілу кредиту та 553,46 дол. США за простроченими процентами. У позовній заяві банку значилось, що у зв`язку з порушенням позичальником умов зазначеного кредитного договору банком надіслано іпотекодавцям лист від 27.08.2015 року з вимогою погасити поточну заборгованість в сумі 1307,89 дол. США та попереджено про звернення стягнення па предмет іпотеки на загальну суму заборгованості за кредитним договором, яка станом на 28.07.2015 року становила 11 289,89 дол. США. Зазначені обставини встановлені судами у справах № 712/10315/15 та № 712/4344/21. 31.10.2018 року Соснівським районним судом міста Черкаси у справі №712/10315/15 у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено за недоведеністю, а саме у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи доказів ринкової вартості предмету іпотеки з урахуванням поліпшень станом на час розгляду справи. 09.09.2019 року між AT «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Моргай кепітал» укладено договір № 1886/К купівлі-продажу майнових прав, за яким продавець, в порядку та на умовах визначених договором, передає у власність покупцеві, а покупець приймає у власність майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які зокрема включають право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами (кредитним договором №2304/0908/55-036 від 25.09.2008 року, договором іпотеки № 2304/0908/55-036-Z-1 від 25.09.2008 року.) та/або на інших підставах наведених у додатку № 1 до цього Договору. Цього ж дня між AT «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Моргай кепітал» укладено договір відступлення прав за договором іпотеки №2304/0908/55-036- Z -1, посвідчений 09.09.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. за реєстровим № 2068. Зазначені обставини встановлені у рішенні Соснівського районного суду міста Черкаси від 28.10.2022 року у справі № 712/7871/20. Представником позивача в позовній заяві зазначено, що станом на дату звернення ТОВ «ФК «Моргай кепітал» до суду із цим позовом, заборгованість за кредитним договором №2304/0908/55-036 від 25.09.2008 року у розмірі 11 309,89 дол. США, з яких: 10 756,43 дол. США - тіло кредиту та 553,46 дол. США - прострочені проценти, відповідачами не погашена, а відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних, розрахунок яких за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року здійснено за допомогою програмного комплексу «Ліга Закон» та складає 1018,82 доларів США. Рішенням Соснівського районного суду від 26 січня 2022 року у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтан Золтанович про визнання виконавчих написів, що не підлягають виконанню, (справа № 712/4344/21) встановлено: «Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 грудня 2020 року у справі № 712/3845/20, що набрало законної сили 29.01.2021 р., визнаний таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 616 від 05.03.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком Золтаном Золтановичем щодо звернення стягнення на предмет іпотеки: квартири [ADDRESS] . Судом встановлено починаючи з 2014 року мінімальний платіж по кредиту позивачем сплачувався не в повному обсязі, а, отже у відповідача виникло право достроково стягнути всю заборгованість за кредитним договором. 27.08.2015 року ПАТ «Дельтабанк» направило відповідачу [PERSON] вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 1307,89 доларів США. В той же час, із заявою до нотаріуса про вчинення виконавчого напису, яким звернуто стягнення не предмет іпотеки звернувся 05.03.2020 року, тобто по сплину більше трьох років.» «Що стосується доводів про переривання строку шляхом пред`явлення позову до Соснівського районного суду міста Черкаси у вересні 2015 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до ч.2,3 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Отже, навіть з урахуванням переривання строку позовної давності у вересні 2015 року, трирічний строк позовної давності сплинув у вересні 2018 року. Статтею 263 ЦК України не передбачено зупинення перебігу даного строку на період судового розгляду.» Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3\~\~річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3 % річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18) зазначено, що «в постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2017 року у справі № 3-1522гс16 зроблено висновок, що «зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК), а тому 12 квітня 2016 року (дата здійснення розрахунку за виконані роботи) і є датою, коли зобов`язання припинилося. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим. Зважаючи на викладене, висновок суду першої інстанції про сплив позовної давності за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних у зв`язку зі спливом строку за вимогою про стягнення основного боргу - помилковий, оскільки інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України». У справі № 3-1522гс16 між сторонами не існувало натурального зобов`язання і тому висновок у справі № 3-1522гс16 не може бути застосований у справі, що переглядається. У справі, що переглядається ПАТ «Родовід Банк» просило стягнути з відповідача 3 % річних від суми простроченої заборгованості за тілом кредиту за період з 04 червня 2014 року по 22 жовтня 2015 року. Оскільки рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 липня 2015 року, було\~відмовлено у задоволенні позову АТ «Родовід Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25 грудня 2006 року № 15.3/СЖ-229.06.2 у зв`язку з пропуском позовної давності, то 3 % річних у справі, що переглядається, були нараховані до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні». Особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності (частина перша статті 267 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором (стаття 625 ЦК України). Не допускається зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності (пункт 4 частини першої статті 602 ЦК України). Тлумачення вказаних норм, з урахуванням принципу розумності свідчить, що: натуральним зобов`язання (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, оскільки боржник заявив про застосування позовної давності і яка застосована судом, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном; задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності; законодавець в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України передбачає заборону для зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності в задавненому зобов`язанні для охорони інтересів боржника. Сплив позовної давності при пред`явленій позовній вимозі кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності. Зарахування, яке є по своїй суті замінником належного виконання зобов`язання, не має створювати механізм обходу заборони передбаченої в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України. Така заборона стосується випадку, коли кредитор ініціює зарахування за задавненою вимогою. У такому разі кредитор за допомогою зарахування може обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору в межах пред`явленої позовної вимоги кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, і яка дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності; очевидно, що аналогічний підхід для охорони інтересів боржника при задавненому зобов`язанні має бути й стосовно 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу в задавненому зобов`язанні. Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги; приватне право не може допускати ситуацію за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовну давність, а кредитору надає можливість обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги. Вищевказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 285/3536/20. ТОВ «ФК «Морган Кепітал» позову про стягнення задавненої вимоги (основної заборгованості) не пред`явило. Слід звернути увагу на те, що приватне право не може допускати ситуацію, за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовної давності, а кредитора обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Морган Кепітал» до [PERSON] слід відмовити в зв`язку з тим, що позов про стягнення 3 % річних, які нараховані на задавнену вимогу, допускається тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.\~ Відповідно до ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в позові, понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору та витрати на правничу допомогу не підлягають до відшкодування відповідачем. За положеннями ч. 3 ст. 12\~та ч.1 ст. 82 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно пункту 4 частини 2\~статті 43 ЦПК України\~учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Частиною 1\~ст. 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В п. 27\~постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. При цьому, згідно з частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями\~ст.76 ЦПК України\~встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України\~\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed