Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого представника [PERSON] , звернулася в суд з даним позовом до [PERSON] в якому просить шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем розірвати, посилаючись на те, що в 2009 році вона виїхала на заробітки в Італійську Республіку, де станом на сьогодні і працює. Додому вона приїжджала часто, оскільки чоловік залишився з неповнолітніми дітьми дома. Водночас, у пошуках роботи чоловік 2 роки проживав та працював у Ізраїлі. Останні два роки відповідач працював у Республіці Польща. Станом на сьогодні їй відомо, що чоловік перебуває у ФР Німеччина. З квітня 2022 відповідач припинив з нею спілкування, з того часу вони не спілкуються жодними засобами зв`язку. З цього часу їхні шлюбні стосунки фактично припинені. Кожен з них живе особистим життя та своїми інтересами. На даний час діти є повнолітніми, однак подати спільну заяву у органи РАЦС вона позбавлена можливості, у зв`язку з відсутністю спілкування з відповідачем та перебуванням його за кордоном. Збереження шлюбу суперечить її інтересам. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 13 лютого 2023\~року, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 27.02.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та вказав, що твердження позивача, на обґрунтування позовних вимог не відповідають дійсності. У 2019 році, з наміром матеріального забезпечення повнолітніх дітей, подружжя спільно вирішили поїхати в Ізраїль, але перебуваючи там, дружина вирішила не залишатися, а повернутися до Італії де з її слів вона відчувала себе комфортніше. За спільною згодою вирішили, що він залишиться в Ізраїлі, оскільки знайшов підходящу роботу, а позивач повертається до Італії на свою попередню роботу. В процесі перебування його в Ізраїлі, а позивача - в Італії вони не припиняли спілкування ні між собою, ні зі спільними дітьми. Він жодного дня не проживав, щоб не думати про дружину та спільних дітей. 21 квітня 2021 року він повернувся в Україну, з метою подальшого наміру переїхати до дружини в Італію для возз`єднання сім`ї, щоб спільно працювати та вести спільне господарство в цій країні. На жаль, поїхати він не зміг, оскільки позивач відговорила, посилаючись на відсутність роботи. В Україні він перебував до лютого 2022 року. Не припиняючи бажання забезпечити достаток для своєї родини, за обопільною згодою з позивачем, було прийнято рішення у лютому 2022 року поїхати на заробітки в Німеччину, де, після облаштування він планував возз`єднати сім`ю, перевізши дружину до себе. В період перебування в Німеччині вони продовжували періодично спілкуватися по телефону і таке спілкування було як чоловіка і дружини. Починаючи з березня 2022 року він періодично пропонував дружині переїхати в Німеччину до нього, але під різними приводами вона відтягувала цей процес, тому отримання позовної заяви про розірвання шлюбу викликало шок, а також негативно відобразилося на його здоров`ї. Він зацікавлений у збереженні сім`ї для чого просив надати максимально можливий час для примирення. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 09.03.2023, у даній справі призначено подружжю строк для примирення терміном шість місяців. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 14.09.2023, провадження у справі поновлено. Позивач [PERSON] в зал судового засідання не прибула, подала письмову заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити, шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] в зал судового засідання не прибув, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, причини неявки суд не повідомив. Дослідивши письмові документи, оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. Сторони уклали шлюб 22 серпня 1996 року, актовий запис №06 зареєстрований виконавчим комітетом Вільховецької сільської ради Борщівського району Тернопільській області (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 28 січня 2022). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. У відповідності до ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. З часом, зважаючи на тривалу розлуку, сімейні стосунки міх сторонами погіршились, що в кінцевому результаті призвело до їх припинення. Сторони спільно не проживають, не ведуть спільне господарство та спільний сімейний бюджет та не спілкуються між собою. Шлюб сторін набув формального характеру. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст.24 СК України). Сторонам надавався строк для примирення, однак до позитивного результату це не призвело, вони не помирились. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини (ч.3 ст.56 СК України). За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. На підставі ст.ст.24,55,56,105,110,112 СК України,

Outcome: approved