Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

У серпні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просив позбавити її батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та стягувати з неї аліменти на його користь. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що [PERSON] є матір`ю хлопчика, батько якого помер. Вихованням дитини відповідачка не займається, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування. Вказане свідчить про ухилення та самоусунення нею від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини та є підставою для позбавлення відповідачки таких прав відносно сина. Ухвалою суду від 19.10.2023 до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, було залучено [PERSON] , з яким на момент розгляду справи проживає дитина. Сторони та ІІІ особа в судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про слухання справи, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, у зв`язку з чим розгляд справи проведено у їхній відсутності. Від органу опіки та ІІІ особи [PERSON] надійшли заяви, в яких вони підтримали позов, просили позбавити відповідачку батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] та слухати справу за їх відстуності. Причини повторної неявки відповідачки невідомі, своїм правом на подання до суду будь-яких заперечень щодо змісту і вимог позовної заяви або відзиву, вона не скористалася. Клопотань, які б свідчили про зацікавленість відповідачки у розгляді справи, матеріали справи не містять. Дослідивши письмові матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, крім інших, орган опіки та піклування (ст.165 СК України). Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] . Батько дитини вказаний [PERSON] , який згідно свідоцтва про смерть помер [INFO] . Відповідачка та її син [PERSON] зареєстровані в будинку за адресою [ADDRESS] . Комісією у складі головного спеціаліста служби у справах дітей та фахівця з соціальної роботи 30.01.2023 проводились обстеження матеріально-побутових умов проживання за адресою [ADDRESS] , під час яких було встановлено, що в будинку умови для проживання дитини відсутні, будинок потребує прибирання. Вказане підтверджується зробленими до акту фотосвітлинами. Під час обстеження [PERSON] стверджувала, що вагітна, а її дитину отруюють через воду, продукти та повітря, тому вона його не годує. На момент огляду вони обоє погано себе почували, дитина просила їсти. В подальшому, при повторному відвідуванні комісією будинку Лисицької 13.07.2023 та 15.05.2023, двері будинку ніхто не відчиняв. З інформації Центру первинної медико-санітарної допомоги від 16.02.2023, зокрема доповіді лікаря педіатра, слідує, що з 02.08.2021 [PERSON] знаходився на диспансерному обліку в лікаря невролога з діагнозом нервово-мязева дисфункція сечового міхура. Під час проживання з матір`ю дитина часто хворіла на гострі респіраторо-вірусні інфекції, в 2021 році він переніс бронхіт та ацетонемічний синдром. Мама не завжди виконувала рекомендації медичних працівників. Комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Звягельської міської ради на своєму засіданні від 03.02.2023 було прийнято рішення доручити службі у справах дітей підготувати клопотання до управління соціального захисту населення для звернення до суду щодо визнання [PERSON] недієздатною, а дитину тимчасово вирішено влаштувати проживати до бабусі [PERSON] за її заявою від 30.01.2023. Останньою були створені належні умови для проживання онука, що підтверджується відповідним актом від 30.01.2023, інформацією Звягельського міського центру соціальних служб від 06.02.2023. В подальшому, згідно заяв [PERSON] (тітки малолітнього [PERSON] ) з 07.02.2023 по 27.03.2023 дитина проживала разом з нею в м Києві, де проходила обстеження та лікування. Згідно наданих нею консультаційних висновків лікарів дитина має ряд захворювань та потребує лікування. Після тітки малолітній [PERSON] почав проживати у свого рідного брата [PERSON] в м Хмельницький, який, згідно заяви від 27.03.2023, має бажання та можливості займатись його вихованням. Спеціалістами служби у справах дітей Хмельницької міської ради спільно з фахівцем з соціальної роботи Хмельницького міського центру соціальних служб було проведено обстеження будинку [PERSON] та встановлено, що умови проживання задовільні, хлопчик забезпечений всіма речами необхідними для його повноцінного розвитку, що підтверджено актом обстеження від 01.06.2023. Окрім того, малолітній [PERSON] влітку 2023 року відвідував заклад дошкілької освіти у м. Хмельницьку, його вихованням займається брат, а мати жодного разу не цікавилась життям сина. Спеціалістами центру соціальних служб Звягельської міської ради надавались послуги відповідачці, спрямовані на забезпечення захисту дитини, [PERSON] , який перебуває на обліку, як такий, що опинився в складних життєвих обставинах. З сім`єю проводилась соціальна робота, проводилась оцінка його потреб і відповідно до висновків психічний стан здоров`я [PERSON] погіршився, жінка не визнає проблем зі здоров`ям та потребує кваліфікованого медичного обстеження, потреби дитини задовольняє на мінімальному рівні, перебування дитини разом з матір`ю не можливе. Відповідачка на обліку в центрі зайнятості як безробітна не перебуває, 14.04.2023 притягувалась до адміністративної відповідальності за невиконання передбачених законодавством обов`язків щодо виховання дитини (ст.184 КУпАП). Орган опіки та піклування у своєму висновку від 26.07.2023 вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідачку відносно її малолітньої дитини [PERSON] . Звертаючись до суду з даним позовом, якому передувала виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, позивачем були вжиті усі можливі заходи та міри з метою захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування. Конституцією України (ст.51) визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У Принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Ст.3 Конвенції про права дитини наголошує, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню їх інтересів. Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків (ст.164 СК України). Це є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Безумовно, інтереси дитини є надзвичайно важливими, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, і позбавлення останніх батьківських прав є крайнім, виключним та надзвичайним способом впливу на них. Матеріалами справи підтверджено та не спростовано беззаперечними доказами, що відповідачка самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, переклавши всю відповідальність за життя своєї дитини на інших осіб та державу, що суд сприймає як свідоме нехтування своїми обов`язками. Таку її поведінку, на думку суду, змінити у кращу сторону неможливо. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» зазначено, що коли інтереси дитини суперечать інтересам батьків, органи влади повинні встановлювати справедливий баланс цих інтересів, при цьому особливе значення надається найкращим інтересам дитини. Розуміючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків; враховуючи положення Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд вважає доведеним факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітньої дитини, а позовні вимоги органу опіки та піклування про позбавлення її батьківських прав - обґрунтованими. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.2 ст.166 СК України), який є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві (ст.180 СК України). Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України). Держава Україна, проголошуючи такий принцип сімейного права, як державна охорона кожної дитини, реалізує його в одному із положень ст.182 СК України, яка встановлює мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідачка є працездатною особою 50 років; інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні не має; не приймає участі у вихованні малолітньої дитини [PERSON] та не створює всі необхідні умови для його розвитку і життя; будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання нею матеріальної допомоги на момент розгляду справи не існує, відтак вона спроможна сплачувати аліменти. Виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів [PERSON] , враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку; обов`язок батьків брати участь у забезпеченні благополуччя своєї дитини, - суд приходить до висновку, що відповідачка в змозі сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1416,5 грн щомісячно. Така сума є реальною, не поставить відповідачку у матеріальне становище значно гірше від положення дитини, відповідатиме, як інтересам останньої, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст.191 СК України стягнення аліментів потрібно проводити з дня пред`явлення позову, тобто з 08.08.2023. Рішення в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з відповідачки в дохід держави в розмірі 2147,20 грн. (по 1073,60 грн. за кожну вимогу).

Outcome: approved