Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-02 00:00:00

03.05.2023 [PERSON] звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.11.2016, який було розірвано рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05.04.2022. В даному шлюбі у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . Ще до офіційного розлучення мати поїхала проживати та працювати до м. Вінниці, а донька залишилась проживати з батьком у м. Могилеві-Подільському. З того часу відповідач почала влаштовувати своє особисте життя та припинила будь-які стосунки з донькою. З 22.12.2022 позивач перебуває у шлюбі з [PERSON] , в якому разом виховують доньку позивача [PERSON] та сина дружини від першого шлюбу [PERSON] . Відповідач не приймає участі у вихованні спільної з позивачем дитини, ухиляється від виконання своїх обов`язків, не цікавиться життям дитини. Крім того, донька не проти щодо позбавлення батьківських прав відносно своєї матері. За таких підстав позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18.05.2023 відкрито провадження у даній справі, призначено підготовче засідання, надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а третій особі - для подання пояснення щодо позову. 30.08.2023 до суду надійшла заява від [PERSON] , в якій відповідач позовні вимоги визнала повністю та не заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітньої доньки. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28.09.2023 відмовлено в прийнятті визнання позову відповідачем, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні на 27.10.2023. 27.10.2023 в судовому засіданні позивач та його представник адвокат Грабар С.А. позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити з підстав викладених в ньому. Додатково позивач пояснив, що майже з самого народження доньки він самостійно займався ї вихованням, зокрема підготовкою до садочка та школи, піклувався про її здоров`я. Ще з 2013 року позивач намагався зберегти сім`ю заради дитини, хоча мати постійно була в роз`їздах, казала що на роботі, однак допомоги не надавала. З 2018 року відповідач перестала взагалі займатись вихованням дитини. Позивач, зрозумівши, що сім`ю зберегти неможливо, став ініціатором розірвання шлюбу. Також позивач зазначив, що позбавлення відповідача батьківських прав йому потрібно для можливості здійснення ним батьківських обов`язків у законний спосіб та для відстрочки від мобілізації, оскільки якщо він буде призваний до лав Збройних Сил України, займатись дитиною мати не буде і дитина залишиться сама. Крім того і сама донька дуже переживає за можливість настання таких обставин. При цьому у позивача відсутні будь-які сподівання, що відповідач змінить своє ставлення до дитини та виконання своїх батьківських обов`язків. Також зазначив, що повістку про виклик до ТЦК та СП він на даний час ще не отримував. 27.10.2023 в судовому засіданні представник третьої особи служби у справах дітей не заперечувала щодо задоволення позову, додатково пояснила, що представниками служби у справах дітей був здійснений виїзд за місцем проживання дитини та встановлено, що дитина проживає біля батька, забезпечена всім необхідним. Мати дитини на засідання комісії з питань захисту прав дитини не викликалась, оскільки нею було подано нотаріально засвідчену заяву, в якій вона не заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав, якою підтвердила, що дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки. Під час бесіди з дитиною встановлена, що вона бажає, щоб мати була позбавлена батьківських прав. Також представник зазначила, що будь-яких заходів для зміни ставлення відповідача до своєї доньки, зокрема шляхом бесіди з нею, служба не проводила саме через наявність вказаної заяви відповідача, що засвідчена нотаріально. Вважає, що рішення суду про позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме інтересам дитини, оскільки до такого рішення прийшов орган опіки та піклування. 27.10.2023 відповідач, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, до суду не прибула. В заяві про визнання позову від 16.08.2023, яка надійшла до суду 30.08.2023 просила розгляд справи провести без її участі. Заслухавши пояснення позивача та його представника, думку представника третьої особи, малолітню [PERSON] , дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до такого висновку. Суд встановив, що згідно з копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками дитини [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05.04.2022 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 16.11.2007 (а.с. 10-11). Згідно з копією Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] 22.12.2022 (а.с. 16). Відповідно до копії довідки, виданої головою квартального комітету № 103 від 20.09.2022, позивач [PERSON] разом з дочкою [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою [ADDRESS] , а фактично проживають за адресою: [ADDRESS] , разом з ними також проживають [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Також головою квартального комітету 05.10.2022 за № 21 видано довідку-характеристику на [PERSON] , згідно якої [PERSON] має середню спеціальну освіту, зареєстрований в центрі зайнятості, заяв та скарг до голови квартального комітету № 7 від сусідів та мешканців на нього не надходило (а.с. 14). Як вбачається з копії довідки Ліцею № 3 міста Могилева-Подільського за № 01-20/106 від 05.10.2022, [PERSON] , [INFO] , навчається в 6-В класі Ліцею № 3, регулярно відвідує заняття, завжди охайна, доглянута. Батько дитини спілкується з педагогами, цікавиться шкільним життям дитини. Бабусі теж цікавляться успіхами дитини. Мати [PERSON] контакту зі школою не підтримує, з вчителями не спілкується (а.с. 12). Рішенням виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради Вінницької області № 87 від 30.03.2023 вирішено надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 29). З вказаного висновку вбачається, що працівниками служби у справах дітей міської ради 06.03.2023 здійснено обстеження житлово-побутових умов за адресою проживання батька та дитини та встановлено, що [PERSON] вдруге одружився, проживає в будинку теперішньої дружини. Житло складається з трьох кімнат зі всіма зручностями та комунікаціями. В будинку чисто та тепло, всі члени сім`ї мають окремі кімнати облаштовані сучасними меблями та побутовою технікою. Подружжя спільно виховує дітей: сина дружини та доньку чоловіка. Діти забезпечені всім необхідним для повноцінного розвитку та проживання. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 17.03.2023 [PERSON] повідомив, що доньку [PERSON] , [INFO] , виховує самостійно майже з народження. Мати самоусунулась від виконання батьківських обов`язків багато років назад, не цікавиться станом здоров`я та навчанням доньки, не приймає участі у вихованні, не піклується її матеріальним становищем, байдужа до її життя. Ініціатором позбавлення батьківських прав матері [PERSON] , стала донька [PERSON] . [PERSON] не з`явилась на засідання комісії, від неї надійшла заява засвідчена нотаріусом, в якій вказано, що вона не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої доньки. Та засвідченою заявою підтверджує, що дійсно ухилялась від виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки, не проявляла батьківського піклування, не цікавилась і не піклувалась про стан її здоров`я, духовний та моральний розвиток, матеріальної та фінансової допомоги на її утримання не надавала. Виходячи з наведеного вище, з метою захисту прав та інтересів дитини, і так як [PERSON] , [INFO] , тривалий час не виконувала своїх батьківських обов`язків та участі у вихованні дитини не приймала, її долею, життям, навчанням, станом здоров`я не цікавилася, Виконавчий комітет Могилів-Подільської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 29-30). Крім того, до позовної заяви додано копію заяви від 14.03.2023, засвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукіянчин В.Ф. та зареєстрованої в реєстрі за № 206, відповідно до якої [PERSON] визнає та підтверджує, що дійсно ухилялась від виконання своїх обов`язків щодо виховання своєї доньки, не проявляла батьківського піклування, не цікавилась і не піклувалась про стани її здоров`я, духовний та моральний розвиток, матеріальної та фінансової допомоги на її утримання не надавала, аліментів на утримання доньки не сплачувала (а.с. 15). В судовому засіданні 27.10.2023, в присутності батька та представника служби у справах дітей Могилів-Подільської міської ради, суд вислухав думку малолітньої [PERSON] , яка пояснила, що мама не цікавиться її справами, не приймає участі в її житті. Зазначила, що мама дзвонить їй раз в тиждень і лише формально питає як її справи. Пояснила, що хотіла б, щоб мама зустрічалась з нею, більш активно брала участь у її жітті. Зазначила, що коли вона телефонує до мами, та часто не відповідає, а коли передзвонює то говорить, що зайнята на роботі. На день народження мама подзвонила привітати лише ввечері. Крім того, дитина бажає, щоб маму позбавили батьківських прав, оскільки остання приділяє їй мало уваги, поїхала з міста, створила нову сім`ю та рідко приїжджає до неї, востаннє здається зимою. Дитина ображена на матір через те, що остання, створивши нову сім`ю, практично про неї забула, не приділяє їй уваги і не турбується про неї в обсязі, якому б хотіла дитина. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У частині першій статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику ЄСПЛ як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України", заява № 39948/06). У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" Суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) вказано, що звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному и міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Так, доказами, які на думку позивача свідчать про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків і які досліджені судом в судовому засіданні є: рішення про розірвання шлюбу з відповідачем, довідка з навчального закладу де навчається дитина, довідка про місце проживання позивача та склад його сім`ї, довідка-характеристика на позивача, нотаріально засвідчена заява відповідача про підтвердження нею ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини та висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав. При цьому наданий позивачем на підтвердження своїх позовних вимог висновок органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Могилів-Подільської міської ради, затверджений рішенням виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради № 87 від 30.03.2023 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] не є безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки на підставі частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. На думку суду, в даному випадку, висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим, оскільки не містить жодних посилань на докази, з яких виходив орган опіки та піклування при вирішені даного питання. Крім того, висновок суперечить інтересам малолітньої дитини [PERSON] , оскільки даний висновок за своїм змістом лише констатує факт свідомого ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини без його перевірки, а саме: не піклується про її життя та здоров`я, матеріально не допомагає, не цікавиться розвитком дитини. Вказане також було підтверджено представником служби у справах дітей, яка в судовому засіданні зазначила, що відповідач на засідання комісії з питань захисту прав дитини не викликалась у зв`язку з надходженням від неї нотаріально засвідченої заяви про підтвердження нею факту ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини. А тому вказаний висновок було винесено лише на підставі пояснень наданих позивачем без їх перевірки. В інших документах наданих позивачем не міститься даних, які б підтверджували системність ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Крім того, з метою реалізації вимог ст.171 СК України та ст.12 Конвенції про права дитини суд приймає до уваги думку, висловлену дитиною [PERSON] , згідно з її віком та зрілістю. З аналізу якої суд дійшов висновку, що дитина бажає більше спілкуватись з матір`ю, хоча й ображена на неї за те, що мати її залишила та створила нову сім`ю та не піклується про неї у мірі, яку дитина вважає достатньою. Проте, як вже зазначалось вище, самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. А встановлені судом обставини не свідчать про неможливість змінити поведінку відповідача у кращу сторону і про наявність вини у її діях. Також судом встановлено, та підтверджено самим відповідачем в поданій нею заяві, засвідченій нотаріусом, що протягом тривалого часу відповідач дійсно не брала участі у вихованні доньки, однак, суд вважає, що за встановлених обставин невиконання відповідачем батьківських обов`язків на даний час не досягає такого рівня, що потребує застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, оскільки таке невиконання не носить злісний та/або умисний характер. Більше того, з пояснень позивача вбачається, що рішення про позбавлення відповідача батьківських прав потрібно йому для можливості здійснення ним батьківських обов`язків у законний спосіб та для відстрочки від мобілізації, оскільки якщо він буде призваний до лав Збройних Сил України, займатись дитиною мати не буде і дитина залишиться сама. Разом з тим жодні докази неможливості здійснення позивачем батьківських прав відносно доньки за відсутності рішення суду про позбавлення батьківських прав відповідача суду не надано. Так само і посилання позивача як на підставу для задоволення позову на можливу відстрочку від мобілізації в разі призову позивача до лав Збройних Сил України не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог позивача. Таким чином суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які були б підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав, а відтак суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: dismissed