Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. 02.11.2007 р. позивачем було укладено шлюб з [PERSON] . Станом на день подачі позову питання про розірвання шлюбу вирішується в Вишгородському районному суд Київської області Сторони разом не проживають та не ведуть спільне господарство. Під час щлюбу сторони у спільну власність набули транспортний засіб - автомобіль Volkswagen Transporter, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску - 2015, об`єм двигуна 1968, колір білий. Даний транспортний засіб 18.01.2020 р. зареєстрований за [PERSON] . Автомобіль перебуває у користуванні відповідача і він в добровільному порядку не виявляє бажання поділити спільне мано. За таких обставин, позивач просить суд поділити спільне майно подружжя, а саме автомобіль Voikswagen Transporter, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску - 2015, залишивши автомобіль в користуванні [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію частини вартості транспортного засобу в сумі 266 100,00 грн., здійснити розподіл судових витрат. Провадження у справі відкрито 10.04.2023 р., відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 28.08.2023 р. клопотання представника відповідача про поновлення процесуального строку на подачу відзиву залишено без задоволення. Представником [PERSON] подано письмові пояснення з яких вбачається, що відповідач не заперечує придбання транспортного засобу у шлюбі. Разом з тим, визначаючи вартість автомобіля в розмірі 532 200,00 грн. позивач посилається на інформаційно-консультативну довідку. Вартість майна визначена без дослідження самого транспортного засобу. У зв`язку із цим у довідці зазначена вартість майна станом на 03.08.2022 р., а не дійсна ринкова вартість. Зазначене підтверджується звітом про проведення незалежної оцінки з визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу від 03.08.2023. Крім того, поділ автомобіля є неможливим без згоди відповідача на викуп у позивачки її частки у спільному майні подружжя та без внесення ним на депозитний рахунок суду відповідної суми. Таким чином заявлені вимоги не можуть бути задоволені. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені вимоги, просили задовольнити. Відповідач та його представник просили відмовити у задоволенні позову. Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши наявні докази та надавши їм належну оцінку суд приходить до наступних висновків. Встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 02.11.2007 р. укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 490. Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень 21.10.2022 р. Вишгородським районним судом Київської області шлюб укладений між сторонами розірвано. Витяг з Єдиного державного реєстру транспортних засобів стосовно зареєстрованих транспортних засобів, належних користувачам за підписом начальника ТСЦ № 8041 (на правах відділу, м. Київ) РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві, свідчить про те, що 31.10.2020 р. за [PERSON] зареєстровано транспортний засіб автомобіль Voikswagen Transporter, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску - 2015, об`єм двигуна 1968, колір білий. Під час розгляду справи стороною відповідача не заперечувалась та обставина що спірний автомобіль було придбано на підставі договору № 7296/20/014184 від 18.01.2020 р., акту огляду № 7296/20/014184 від 18.01.2020 р., договору комісії № 7296/20/014184 від 18.01.2020 р. в період шлюбу. Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України). Так, позивач звернулась до суду з позовом про поділ неподільного майна, яким є спірний транспортний засію, шляхом стягнення з відповідача компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль. Велика Палата Верховного Суду у справі № 209/3085/20 (постанова від 08.02.2022 р.) зробила наступні висновки. Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі N 210/4854/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі N 501/2211/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від3 лютого 2020 року у справі N 235/5146/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 червня 2020 року у справі N 487/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року у справі N 760/789/19). Зважаючи на вищенаведене, спосіб захисту який обрав позивач відповідає вимогам чинного законодавства. На думку сторони відповідача [PERSON] не надано належних доказів вартості спірного автомобіля, що є підставою для відмови у задоволенні позову. За приписами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, як це визначено ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Позивачем на підтвердження вартості автомобіля надано інформаційно-консультативну довідку фахівця оціночної компанії ТОВ «Галтекс Плюс» (сертифікат СОД № 613/19, виданий ФДМУ 01.08.2019 р.). відповідно до якого станом на 03.08.2022 р. ринкова вартість об`єкта дослідження на території України , а саме колісного транспортного засобу Volkswagen Transporter, тип пасажирський, 2015 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , об`єм двигуна - 1968, власником якого згідно Витягу з єдиного державного реєстру транспортних засобів стосовно зареєстрованих транспортних засобів, належних користувачів - [PERSON] складає 532 200,00 грн. Представник відповідача вказує, що невідповідність вартості транспортного засобу зазначеною позивачем підтверджується звітом про проведення незалежної оцінки з визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу, складеного ФОП [PERSON] 03.08.2023 р. Разом з тим, як свідчать матеріали справи зазначений Звіт, на який посилається сторона відповідача, подано разом з відзивом на позов. Проте, зважаючи, що відзив було подано з порушенням положень ч. 7 ст. 178 ЦПК України та за відсутності поважності причин пропуску процесуального строку на подачу відзиву, в судовому засіданні 28.08.2023 р. у його поновленні було відмовлено. [PERSON] , його представник не скористались правом на апеляційне оскарження вищенаведеної ухвали суду. За таких обставин, на виконання вимог п.п. 3,4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, якими визначено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснив відповідачу з метою сприяння реалізації його прав можливість заявлення клопотань, зокрема, про призначення відповідної експертизи та його вирішення у порядку встановленому ЦПК України з урахуванням думки всіх учасників процесу. Разом з тим, інших клопотань ніж поновлення процесуального строку з представником відповідача заявлено не було. Так, за приписами ч. 3 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. За положеннями ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. За таких обставин, суд вважає за можливе не брати до уваги посилання представника відповідача на Звіт, зазначений в письмових поясненнях. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, відповідно до вимог ст. 16 ЦК України. З огляду на обставини встановлені під час розгляду справи, зважаючи на те, що стороною відповідача не спростовується те, що спірний транспортний засіб є спільним майном подружжя, вищенаведені висновки Великої Палати Верховного Суду, наявні підстави для захисту прав [PERSON] способом вказаним в позові. При цьому, суд вважає за можливе прі визначені розміру компенсації за частку в спільній частковій власності, покласти в основу рішення докази вартості транспортного засобу наданих позивачем, оскільки стороною відповідача не було її спростовано належним чином в ході розгляду справи. Крім того, судом береться до уваги і наступні висновки Великої Палати Верховного Суду (справа № 20/3085) - оскільки річ є неподільною, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на це майно. Унаслідок виділення останнього у власність відповідачеві і такого стягнення право спільної сумісної власності на автомобіль припиняється. Окрема вимога припинити право спільної сумісної власності є неефективним способом захисту. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved