Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Червонозаводського районного суду м. Харкова із позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , що зареєстрований 22.08.2014 Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 486. Позивач вказує, що під час шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . Однак сімейне життя у позивача з відповідачем не склалося і вони втратили почуття кохання один до одного. Зазначає, що більше року подружжя проживає окремо, шлюбні сімейні відносини припинено, спільне господарство не ведуть, примирення між сторонами не можливе Ухвалою суду від 25.09.2023 відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із відзивом на позовну заяву, в яку проти задоволення позову заперечував та просив надати строк для примирення подружжя. В обгрунтування відзиву на позовну заяву відповідач зазначив, що у березні 2022 вони всією родиною переїхали з Харкова до Німеччини, у зв`язку із повномасштабним вторгненням рф проти України, де і перебуває на даний час у статусі переміщених осіб. Таким чином, відповідач вказує, що між позивачкою і донькою весь час проживають разом, і тільки у вересні 2023 року дружина виїжджала терміном від одного до трьох днів у інше місто у Німеччині, після чого вона знову поверталася. Позивачкою подано до суду відповідь на відзив, в якій вона заперечувала проти заперечень відповідача проти позовних вимог, на розірванні шлюбу наполягала. Зазначила, що категорично не згодна на примирення. Крім того зазначила, що протягом строку з дня відкриття провадження по справі по теперішній час будь-які реальні заходи щодо примирення між подружжям з боку відповідача не вживались. Перевіривши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 22 серпня 2014 року, який зареєстровано Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 486, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] , що видане 22 серпня 2014 року Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Від шлюбу сторони мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] ,\~що \~видане 17\~липня 2015\~року Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Спору про розподіл майна подружжя та місце проживання дитини сторонами не заявлено. Шлюбні відносини між сторонами припинилися, сторони проживають окремо, спільний побут не ведуть, фактично сім`я припинила своє існування. Ч. 3\~ст.\~105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя, на підставі рішення суду, відповідно до\~ст. 110 цього Кодексу. Згідно\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають, істотне значення. Частиною 3, 4\~ст. 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до\~\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований\~Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до\~ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. Під час розгляду справи судом з`ясовано, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та втратили один до одного почуття поваги і любові. З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позову в суді, примирення між сторонами не відбулось. Позивачка не вважає можливим збереження сім`ї, про що прямо зазначає у своїх поясненнях. При таких обставинах суд приходить до висновку, що дальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Що стосується клопотання відповідача про надання сторонам додаткового строку на примирення суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до\~ст. 111 СК України\~суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців (ч. 7\~ст. 240 ЦПК України). У п. 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" N 11 від 21.12.2007 року\~надано роз`яснення, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1\~ст. 111 СК України\~вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі зупинення провадження у справі та надання сторонам строку на примирення (ч. 7\~ст. 240 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Із наведеного вище вбачається, що надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Як було уже зазначено позивачка категорично заперечувала проти надання сторонам додаткового строку для примирення, оскільки таке примирення є неможливим. Аналізуючи взаємини сторін і небажання позивачки поновлювати сімейні відносини, суд вважає що відсутні підстав для надання сторонам строку для примирення. Крім того, клопотання відповідача не містить належного обґрунтування, яким чином та яких заходів він буде вчиняти для примирення та чому він вважає що збереження шлюбу є можливим. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст.\~111,\~112 СК України, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки сім`я фактично розпалась, подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне їх шлюб розірвати. На підставі ст.\~113\~СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка при укладенні шлюбу прізвище не змінювала, клопотань з приводу зазначеної норми не заявляла. Згідно ч. 2 ст.\~114, абз. 2 ч. 3 ст.\~115 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути сплачений нею судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved