Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

11 липня 2023 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, отриманим судом 13 липня 2023 року. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона народилась [INFO] в місті Дніпро (колишня назва - Дніпропетровськ), про що в книзі реєстрації народжень 13 травня 2011 року було зроблено відповідний актовий запис за № 11. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження у відомостях про матір заявника зазначено [PERSON] , відомості про батька - [PERSON] . На момент народження позивача її мати - [PERSON] з батьком [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебували. Під час реєстрації народження позивача батько був записаний зі слів матері як « [PERSON] ». У фактичних шлюбних стосунках без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] перебували з 1997 по 2002 рік. Під час хрещення в Українській православні церкві 10 червня 2001 року батько [PERSON] був присутній та зазначив у свідоцтві про хрещення позивача прізвище « [PERSON] ». Позивач звернулась до суду з цим позовом та просить визнати відповідача її батьком та внести до актового запису про її народження відповідні зміни. Постановленою суддею ухвалою від 20 липня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку загального позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. Позивач у підготовче засідання не з`явилась, 31 жовтня 2023 року представник позивача - адвокат Покотило Д. Ю. подала до суду заяву, в якій просила цивільну справу розглянути у судовому засіданні без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, 01 вересня 2023 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги визнав. Також зазначив, що він перебував у стосунках з [PERSON] без реєстрації шлюбу. У зв`язку з тим, що в них розійшлись погляди на спільне життя та побут, вони припинили близькі стосунки. Під час народження позивача 17 лютого 2001 року відповідач присутній не був, [PERSON] надавала відомості особисто. Відповідач визнає себе батьком [PERSON] , котра народилась [INFO] в місті Дніпро (колишня назва - Дніпропетровськ), про що в книзі реєстрації народжень 13 травня 2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 11. Також просив цивільну справу розглянути без його участі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом установлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої записані: батько - « [PERSON] », мати - « [PERSON] », про що Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис за № 11 від 13 травня 2011 року та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 13 травня 2011 року, надане суду у засвідченій позивачем копії /а.с.5/ Запис про батька здійснено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України /а.с.6/. Згідно з ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Згідно з ч. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі - Постанова) визначено, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). При розгляді спору щодо визнання батьківства, суд має виходити зі змісту ч. 2 ст. 128 СК України, відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Пунктом 5 Постанови роз`яснено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року (ратифіковано Постановою ВР № 789 XII від 27 лютого 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Факт батьківства стосовно позивача визнається відповідачем, про що ним подано відповідну заяву. При вирішенні питання щодо прийняття визнання позову відповідачем, суд виходить з такого. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. За ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. З урахуванням досліджених судом обставин справи та враховуючи той факт, що відповідачем будь-яких доказів на предмет спростування вказаних позивачем у позовній заяві обставин суду не було надано, відповідач надав заяву про визнання ним позовних вимог у повному обсязі, а також з огляду на існуючу необхідність забезпечення законних прав та інтересів, у тому числі й позивача щодо права мати батька, відсутність доказів та сумнівів щодо можливого порушення визнанням позову прав, свобод чи інтересів інших осіб, суперечності такого визнання закону, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині визнання батьківства, а тому вони підлягають задоволенню. Крім того, з дослідженої копії свідоцтва про хрещення в Свято-Покровському храмі с. Таромське м. Дніпропетровська від 10 червня 2001 року вбачається проведення хрещення [PERSON] , прізвище якої вказано « [PERSON] » /а.с.7/. Відповідно до ст. 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (далі - Правила) підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п. 2.16.4 Розділу ІІ Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Таким чином, ураховуючи задоволення судом позову в частині визнання відповідача батьком позивача, суд вважає за необхідне також задовольнити позовні вимоги в частині внесення змін в актовий запис про народження позивача та внести відповідні зміни. Крім того, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи сплату позивачем при зверненні з позовом судового збору, задоволення позову, визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне розподілити судові витрати у справі, понесені позивачем при сплаті судового збору - 536,80 грн з відповідача, та відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову у сумі 536,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved