Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» (далі - ДП «Укртелефільм»), просить стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію за не використані дні відпустки у розмірі 128 933,16 грн.; компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати станом на 29.09.2023 року в розмірі 319 065,98 грн.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні станом на день ухвалення рішення суду, враховуючи період з 25.09.2019 року по 29.09.2023 року в розмірі 378 252,40 грн.; моральну шкоду за період з 25.09.2019 року по 29.09.2023 року у розмірі 50 000 грн. Позивач мотивує свої вимоги тим, що він працював у ДП «Укртелефільм» з 30.03.1979 року по 25.05.2018 року на посаді головного енергетика. Позивач звільнився з роботи згідно Наказу № 35/1-к від 25.05.2018 року за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. Однак при звільненні позивачу не була виплачена заборгованість по заробітній платі в сумі 330 040,91 грн., яка була стягнута судовими рішеннями та підлягала виконанню в примусовому порядку. Наразі залишаються несплаченими суми заборгованості із компенсації за невикористані щорічні відпустки (222 днів) за період з 30.03.2010 року по 25.05.2018 року, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, відповідач допустив затримання заробітної плати з 01.01.2015 року до лютого 2023 року, тому відповідач має компенсувати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати. Крім того, позивачем наголошено на тому, що розмір простроченої заборгованості відповідача щодо виплати позивачу при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення становить: 330 040,91 грн. - за судовими рішеннями, 128 933,16 грн. - компенсація за невикористану відпустку, без врахування компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати Посадовий оклад позивача на момент звільнення становив 6 426,00 грн. на місяць, отже заборгованість більше ніж в 71 раз перевищувала його розмір, що, на думку позивача, є критерієм, який виключає підставу для зменшення розміру відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, та відповідно до висновків, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц. Таким чином, невиплата позивачу заробітної плати за 2015 рік тривала понад 8 років, при цьому позивач своєчасно подав всі судові рішення до виконання, про їх існування було відомо відповідачу, який намагався оскаржити судовий наказ у справі № 755/8782/18, оскаржував рішення суду у справі № 755/11315/19. При цьому позивачем у період прострочення виконання судових рішень, попри накладення судом та виконавцями арештів на його рахунки, здійснено численні платежі, що не пов`язані зі сплатою заборгованості із заробітної плати позивачу, на суму 2 337 694,69 грн., що свідчить про наявність можливості погашення заборгованості перед позивачем, та про наявність вини відповідача у невиплаті позивачу заборгованості із заробітної плати. Крім того, позивач вважає, що такими протиправними діями відповідачем завдано йому не тільки матеріальної, але й моральної шкоди, оскільки неповна виплата заробітної плати та в подальшому не проведений повний розрахунок при звільненні позбавило можливості позивача щодо належних умов життя. Крім того, порушення відповідачем трудових прав позивача впливає на його загальний стан морального здоров`я та потребує з боку позивача додаткових зусиль для організації свого життя, у зв`язку з чим позивач оцінює завдану йому моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн., яку просить стягнути з відповідача у встановленому законом порядку. 03 жовтня 2023 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» про стягнення заборгованості по заробітній платі та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. 02 листопада 2023 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник відповідача ДП «Укртелефільм» - Голова комісії з перетворення Аврахов Т.Г. скористався правом подачі відзиву на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечив в повному обсязі, вказуючи на його безпідставність, додатково зауважив, що на підставі наказу Державного комітету телебачення і радіомовлення України від 21.12.2017 року № 519 з 21.12.2017 року було створено комісію з перетворення відповідача. Відповідачем наголошено, що надана позивачем Довідка на підтвердження наявності заборгованості по невикористаній відпустці не засвідчена належним чином, тому не є належним доказом у справі. Відповідачем наголошено, що у 2018 році ним, після проведення службового розслідування подано до органів прокуратури м. Києва заяву про злочин за ч. 1 ст. 367 КК України, оскільки у березні 2018 року посадові особи відповідача відмовились передавати всю кадрову документацію новопризначеному керівництву підприємства. Слідство у кримінальних справах триває, тому відповідач ставить під сумнів вказану Довідку через відсутність її оригіналу на підприємстві. Крім того, відповідачем зауважено, що позивач мав право на компенсацію за невикористані відпустки з 30.03.2010 року по день звільнення 25.05.2018 року, однак з даним позовом звернувся до суду лише 02.10.2023 року, тобто позивач протягом п`яти років не здійснив жодної дії щодо звернення до відповідача з вимогами про надання інформації щодо кількості днів невикористаної відпустки, тому подання позову наразі в цій частині відповідач розцінює як порушення принципів розумності та добросовісності, зловживання своїми правами, та відповідач заперечує факт наявності у позивача невикористаної відпустки та заборгованості з її виплати. В частині стягнення компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку із порушенням термінів її виплати відповідачем зауважено, що позивачем не надано належних доказів, що обґрунтовують його право на заявлену компенсацію станом на 29.09.2023 року. Крім того, відповідачем зауважено, що оскільки ним остаточні розрахунки з позивачем проведено 15.02.2023 року, необґрунтованою є вимога позивача про стягнення компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у період станом на 29.09.2023 року, оскільки позивачем порушено тримісячний строк звернення з такою вимогою до суду, а тому зазначена вимога є недоведеною та такою, що задоволенню не підлягає. А також відповідачем заперечено проти вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди, яку відповідач вважає недоведено та необґрунтованою. (Том 2 а.с. 1-15) Представник позивача [PERSON] скористався процесуальним правом подачі відповіді на відзив на позовну заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяв. (Том 2 а.с. 85-89) Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви. Представники відповідача Аврахов Т.Г. , Павлова О.М. в судовому засіданні проти позову заперечили в повному обсязі, вказуючи на його необґрунтованість з підстав, що містить письмовий відзив на позовну заяву, долучений до матеріалів справи. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку показанням свідків, оцінивши наявні у справі докази, приймаючи до уваги письмові заяви сторін щодо предмета спору, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожний при вирішенні питання про його цивільні права і обов`язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом. Складовою частиною справедливого судочинства є доступ до судової процедури з усіма атрибутами контролю за порушеннями при звільненні з роботи з боку працедавців - власників та керівників господарських товариств, підприємств, установ, організацій. Статтею 43 Конституції України проголошено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. У відповідності до частини 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, однією з підстав для припинення трудового договору є його розірвання з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Судом встановлено, що Наказом Державного комітету телебачення і радіомовлення України від 21.12.2017 року № 519 з 21.12.2017 року було створено комісію з перетворення ДП «Укртелефільм» у ПАТ «Укртелефільм». (Том 2 а.с. 21, 22, 23-27) Згідно трудової книжки [PERSON] , останній працював в ДП «Укртелефільм» на посаді головного енергетика з 30.03.1979 року по 25.05.2018 року. (Том 1 а.с. 35) Наказом Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» № 35/1-к від 25.05.2018 р. [PERSON] звільнений за власним бажанням відповідно ст. 38 КЗпП України (Том 1 а.с. 32). За даними Довідки ДП «Укртелефільм» від 25.05.2018 р. № 1, розмір посадового окладу [PERSON] , який працював на посаді головного енергетика, становив 6 426,00 грн. (Том 1 а.с. 36). Судовим наказом Дніпровського районного суду м. Києва від 18.12.2017 року у справі № 755/19162/17 стягнуто з ДП «Укртелефільм» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року станом на 01.12.2017 року у розмірі 37 425,60 грн. та матеріальну допомогу за 2015 рік у розмірі 77 112,00 грн. (Том 1 а.с. 37-38) Судовим наказом Дніпровського районного суду м. Києва від 21.06.2017 року у справі № 755/9157/17 стягнуто з ДП «Укртелефільм» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з 01.03.2016 року по 31.05.2017 року у розмірі 67 803,37 грн. та компенсацію за затримку заробітної плати в розмірі 5 085,19 грн. (Том 1 а.с. 39) Судовим наказом Дніпровського районного суду м. Києва від 13.03.2018 року у справі № 755/3488/18 стягнуто з ДП «Укртелефільм» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з 01.06.2017 року по 31.12.2017 року у розмірі 38 338,06 грн. (Том 1 а.с. 41) Судовим наказом Дніпровського районного суду м. Києва від 12.06.2018 року у справі № 755/8782/18 стягнуто з ДП «Укртелефільм» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2018 року по 31.03.2018 року у розмірі 90 095,78 грн. (Том 1 а.с. 42-43) Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.09.2019 року у справі № 11315/19, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 10.12.2019 року, стягнуто з Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з 01.04.2018 року по 25.05.2018 року у розмірі 13 007 грн. 94 коп., середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 26.05.2018 р. по 24.09.2019 р. у розмірі 123 246 грн. 63 коп., компенсацію втрати частини доходів у розмірі 1 172 грн. 97 коп., моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. та судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., а всього суму 143 195 (сто сорок три тисячі сто дев`яносто п`ять) грн. 94 коп. з утриманням обов`язкових до сплати в бюджет платежів. (Том 1 а.с. 46-52, 53-61) 19.02.2018 року постановою державного виконавця Дніпровського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 755/19162/17 Дніпровського районного суду м. Києва від 09.02.2018 року. (Том 1 а.с. 62-63) 22.01.2018 постановою державного виконавця Дніпровського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 755/9157/17 Дніпровського районного суду м. Києва від 21.06.2017 року. (Том 1 а.с. 62-64) 02.05.2018 постановою державного виконавця Дніпровського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 755/3488/18 Дніпровського районного суду м. Києва від 25.04.2018 року. (Том 1 а.с. 65-66) 17.07.2018 постановою державного виконавця Дніпровського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 755/8782/18 Дніпровського районного суду м. Києва від 11.07.2018 року. (Том 1 а.с. 67-68) 22.01.2020 постановою державного виконавця Дніпровського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 755/11315/19 Дніпровського районного суду м. Києва від 15.01.2020 року. (Том 1 а.с. 69-70) За даними довідок АТКБ «ПриватБанк» ДП «Укртелефільм» погашено заборгованість перед [PERSON] за вищевказаними судовими рішеннями, зокрема: за судовим наказом від 18.12.2017 року у справі № 755/19162/17 - 10.02.2023 року; за судовим наказом від 21.06.2017 року у справі № 755/9157/17 - 22.03.2023 року; за судовим наказом від 13.03.2018 року у справі № 755/3488/18 - 14.02.2023 року; за судовим наказом від 12.06.2018 року у справі № 755/8782/18 - 15.02.2023 року; за рішенням суду від 24.09.2019 року у справі № 755/11315/19 - 15.02.2023 року, - що визнано сторонами спірних правовідносин. (Том 1 а.с. 71, 72) Згідно Листа Голови комісії з перетворення ДП «Укртелефільм» Аврахова Т.Г. від 04.08.2023 року № 177, вимоги щодо надання інформації та довідки про суму заборгованості по заробітній платі в розрізі періодів і їх складових на [PERSON] станом на 25.08.2023 року не може бути задоволено, оскільки згідно даних бухгалтерського обліку в ДП «Укртелефільм» відсутня заборгованість перед [PERSON] . В частині вимоги щодо надання інформації та довідки про кількість днів невикористаної відпустки [PERSON] станом на 25.08.2023 року не може бути задоволено, оскільки в ДП «Укртелефільм» відсутні необхідні кадрові документи. Щодо надання належним чином засвідченої копії звітів про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнобовязкове державне соціальне страхування, які подав страхувальник ДП «Укртелефільм» за період з січня 2003 року по травень 2018 року включно в частині інформації, що стосується [PERSON] - відсутні витребовувані документи. (Том 1 а.с. 90-91) Однак, Наказом Голови комісії з перетворення ДП «Укртелефільм» Аврахова Т.Г. № 03 від 07.02.2018 року «Щодо виконання планів чергових відпусток» наказано до 15.00 год 08.02.2018 року заступникам генерального директора, керівникам підрозділів надати в письмовому вигляді пояснення щодо невикористаних відпусток кожним працівником ДП «Укртелефільм». (Том 1 а.с. 102) На виконання вищезазначеного Наказу Голови комісії з перетворення ДП «Укртелефільм» Аврахова Т.Г. № 03 від 07.02.2018 року комісією ДП «Укртелефільм» складено Акт від 08.02.2018 року, відповідно до якого на підставі первинних документів 02.02.2018 року була складена Довідка невикористаних відпусток працівниками ДП «Укртелефільм» станом на 01.01.2018 року та через головного спеціаліста (референта) [PERSON] передана Голові комісії з перетворення Аврахову Т.Г. (Том 1 а.с. 103) Крім того, відповідно до Акту від 08.02.2018 року Наказ Голови комісії з перетворення ДП «Укртелефільм» Аврахова Т.Г. № 03 від 07.02.2018 року «Щодо виконання планів чергових відпусток» було видано на підставі Довідки невикористаних відпусток працівниками ДП «Укртелефільм». За даними Довідки невикористаних відпусток працівниками ДП «Укртелефільм» станом на 01.01.2018 року, про яку вище зауважено у Акті від 08.02.2018 року, [PERSON] має 217 днів невикористаної відпустки за період з 30.03.2010 року по 2017 рік. (Том 1 а.с. 100) 04.04.2018 року Головою комісії з перетворення ДП «Укртелефільм» Авраховим Т.Г. на ім`я Керівника Київської місцевої прокуратури № 4 подано заяви про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 367 КК України, відповідно до яких за результатами перевірки у приміщенні бухгалтерії комісією було встановлено відсутність первинної бухгалтерської документації. Під час перевірки велася відеофіксація, по факту перевірки були складені відповідні Акти. Головний бухгалтер ДП «Укртелефільм» не належним чином виконує свої посадові обов`язки, що завдало шкоди державним інтересам ДП «Укртелефільм». Крім того, встановлено факт відсутності багатьох документів, зокрема, трудових книжок працівників ДП «Укртелефільм», що свідчить про неналежне виконання посадових обов`язків начальником відділу кадрів ДП «Укртелефільм». (Том 2 а.с. 27-38) Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. (ч. 1 ст. 69, ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ч. 1 ст. 90 Цивільного процесуального кодексу України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що він знайомий з позивачем, оскільки працював в ДП «Укртелефільм» на посаді першого заступника генерального директора, мав доступ до первинної документації кадрової роботи підприємства та був в повному обсязі обізнаним щодо невиплати працівникам підприємства заробітних плат та компенсацій за невикористані відпустки, з огляду на відсутність фінансування. Свідком підтверджено правильність даних Довідки про невикористані відпустки від 02.02.2018 року (Том 1 а.с. 100-101), підтверджено, що Довідка складена начальником відділу кадрової роботи Казаковою О. на підставі первинних документів, а також свідком підтверджено факт підпису ним Акту від 08.02.2018 року (Том 1 а.с. 103), які було одразу передано Голові комісії з перетворення Аврахову Т.Г . Свідком в судовому засіданні підтверджено факт невиплати позивачу заробітної плати та компенсації за невикористані дні відпустки. Крім того, свідком зазначено, що накопичення днів невикористаних відпусток відбулось у зв`язку з тим, що в літній період часу проходила найбільша кількість відеозйомок та працівникам не виплачувались кошти за відпустку. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що працювала в ДП «Укртелефільм» на посаді головного спеціаліста (референта), реєструвала довідки підприємства в журналі, який зберігався свідком в її робочому столі. З травня 2018 року свідок не мала доступу до свого робочого місця. Крім того, свідок також підтвердила складання Довідки про невикористані відпустки від 02.02.2018 року (Том 1 а.с. 100-101), підтверджено факт підпису нею та достовірність даних Акту про складання Довідки невикористаних відпусток від 08.02.2018 року (Том 1 а.с. 103). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він працював в ДП «Укртелефільм» на посаді заступника Генерального директора та керівника Комплексу відеозйомок та монтажу, був глибоко обізнаним щодо питань діяльності підприємства та проблематики відсутності його фінансування, мав доступ до всіх первинних документів, був з ними ознайомлений та виконував всі доручення Генерального директора підприємства та Голови комісії з перетворення Аврахова Т.Г . Свідок дав свідчення, аналогічні свідченням, наданим свідком [PERSON] , підтвердив що Довідка складена начальником відділу кадрової роботи Казаковою О. на підставі первинних документів, а також свідком підтверджено факт підпису ним Акту від 08.02.2018 року (Том 1 а.с. 103), які було одразу передано Голові комісії з перетворення Аврахову Т.Г . В частині стягнення з відповідача грошової компенсації за невикористані дні відпустки суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (станом на дату звільнення позивача) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до частини третьої ст. 94 Кодексу законів про працю України, питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захист визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Оплата праці - це будь-який заробіток, обчислений, як правило, в грошовому виразі, який за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу або надані послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Власник або уповноважений ним орган повинен виплатити у зазначений строк не оспорювану ним суму. Згідно з частиною першою статті 83 КЗпП України та частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Положеннями статей 4, 6 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці, додаткової відпустки за особливий характер праці, інших додаткових відпусток, передбачених законодавством. Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору (частина перша статті 6 Закону України «Про відпустки»). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі статтею 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення. У випадках надання працівникам усіх видів відпусток, передбачених законодавством (крім відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами), або виплати їм компенсації за невикористані відпустки застосовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (надалі - Порядок). Так, згідно п. 2, 3 Порядку, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки. При обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. (п. 5 Порядку) За змістом пункту 7 Порядку нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях, провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Як убачається з матеріалів справи, позивачем доведено факт невиплати роботодавцем в день звільнення позивача [PERSON] грошової компенсації за невикористані 217 днів відпустки, які підтверджено Довідкою невикористаних відпусток від 02.02.2018 року, складеною відповідальним працівником ДП «Укртелефільм» на підставі первинних документів підприємства відповідача, про що комісією ДП «Укртелефільм» складено Акт від 08.02.2018 року та на підставі якої Головою комісії з перетворення ДП «Укртелефільм» видано Наказ № 03 від 07.02.2018 року. (Том 2 а.с. 100-101, 102, 103) При цьому суд не приймає до уваги твердження відповідача, викладені у письмовому відзиві, про невідповідність Довідки від 02.02.2018 року вимогам закону, оскільки дійсність Довідки від 02.02.2018 року та достовірність її даних на підставі первинних документів підтверджено як комісією ДП «Укртелефільм» у Акті від 08.02.2018 року так і Наказом № 03 від 07.02.2018 року Голови комісії з перетворення ДП «Укртелефільм» та показаннями свідків, наданими в судовому засіданні, - що не спростовано останнім у поданому ним письмовому відзиві на позовну заяву. При цьому відповідачем не надано суду первинні бухгалтерські документи, які б підтверджували повну та своєчасну виплату відповідачем ДП «Укртелефільм» на користь позивача [PERSON] компенсацію за невикористані ним дні відпустки. Таким чином, ураховуючи правила Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, підлягає до розрахунку у судовому порядку компенсація за невикористані позивачем 222 дні відпустки. Під час розрахунку та визначення середньоденної заробітної плати, суд приймає до уваги дані Довідки Пенсійного фонду України (форма-ОК-05) (Том 1 а.с. 96), а також неврахований відповідачем судовий наказ Дніпровського районного суду м. Києва № 755/8782/18 від 12.06.2018 року (Том 1 а.с. 42), за якими позивачу за останні перед наданням відпустки 12 місяців (249 днів) нараховано заробітну плату на загальну суму 144 614,73 грн. (Том 1 а.с. 28) Таким чином середньоденна заробітна плата позивача становить - 580,78 грн. (144 614,73 грн./249 днів). Ураховуючи, що відповідно до даних Довідки від 02.02.2018 року позивач [PERSON] станом на 01.02.2018 року має 217 днів невикористаної відпустки, а звільнений позивач 25.05.2018 року (5 днів невикористаної відпустки), тому сума компенсації за невикористану відпустку (222 дні) становить 128 933,16 грн., яка є доведеною та підлягає до стягнення з відповідача в межах розгляду даного спору. В частині стягнення з відповідача компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням термінів її виплати, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до положень ст. 95 Кодексу законів про працю України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Нормами статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» визначено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті. Відповідно ст. ст. 1, 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Згідно затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. N159 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема: заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Верховний Суд у постанові від 16 січня 2018 року у справі № 243/5366/16-цдійшов висновку, що невиплата індексації заробітної плати є обмеженням права позивача на майно, оскільки Конституційний Суд України у рішенні від 15.09.2013 № 9-рп/2013 встановив, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги (пункт 2.2.). Працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців (пункт 2.3). Як встановлено судом вище, позивачем не своєчасно погашено заборгованість по заробітній платі позивачу [PERSON] , що визнано відповідачем в межах розгляду даної справи, тому суд, перевіривши наведений позивачем розрахунок (Том 1 а.с. 29-31) та ураховуючи стягнуту в даному провадженні суму компенсації за невикористану відпустку становить 128 933,16 грн., присуджує до стягнення компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням термінів її виплати у розмірі 319 065,98 грн. В частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні слід зазначити наступне. За вимогами ст. 116 КЗпП Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Статті 116, 117 Кодексу законів про працю України структурно віднесені до розд. VII «Оплата праці» указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов`язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Таким чином, аналiз наведених норм матерiального права дає пiдстави для висновку, що передбачений частиною 1 статтi 117 Кодексу законів про працю України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробiтку за час затримки розрахунку при звiльненнi настає за умови невиплати з його вини належних звiльненому працiвниковi сум у строки, зазначенi в статтi 116 Кодексу законів про працю України, при цьому визначальними є такi юридично значимi обставини, як невиплата належних працiвниковi сум при звiльненнi та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до правового висновку, наведеного у постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі № 570/4522/14-ц: «Доводи касаційної скарги відповідача про помилкове незастосування судом принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку є необґрунтованими, оскільки застосування цього принципу при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду та можливе в разі одночасного вирішення вимог про стягнення належних при звільненні сум за умови часткового задоволення цих вимог. В даному випадку вимоги позивача щодо розміру належних їй при звільненні сум задоволено апеляційним судом у повному обсязі, у зв`язку з чим суд правильно виходив з відсутності підстав для застосування принципу співмірності і зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні.» Таким чином, як встановлено судом вище, факт наявності тривалої заборгованості по заробітній платі позивача відповідачем у поданому письмовому відзиві та у судовому засіданні визнано. Суд вважає, що наведені представником відповідача обставини щодо проведення реорганізації підприємства, відсутність коштів та накладення державним виконавцем арештів на розрахункові рахунки ДП «Укртелефільм» не є поважними причинами невиплати коштів при розрахунку під час звільнення позивача, ураховуючи, що погашення заборгованості по заробітній платі працівника є першочерговим обов`язком роботодавця, який останнім не виконувався протягом тривалого часу (понад п`ять років), що є порушенням конституційно гарантованого та захищеного права працівника на своєчасне отримання належної заробітної плати. У зв`язку з цим вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення підлягають задоволенню, оскільки ґрунтуються на нормах чинного законодавства. При цьому, суд виходить з того, що обчислення середньоденної заробітної плати, відповідно норм Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. № 100 зі змінами, визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, на число відпрацьованих робочих днів (годин), тобто середньоденна заробітна плата позивача становить 370 грн. 11 коп. (0 грн. - заробітна плата за березень 2018 року + 7 032,12 грн. - заробітна плата за квітень 2018 року : 19 робочих днів квітня 2018 р.). Вищенаведений розрахунок середньоденної заробітної плати позивача розраховано також рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 вересня 2019 року у справі № 755/11315/19, яке набрало законної сили, тому є правильним, обґрунтованим та підлягає до застосування у даному провадженні. Позивачем період нарахування середнього заробітку під час затримки розрахунку при звільненні заявлено з 25.09.2019 року по день ухвалення даного рішення суду (1 051 день), тому становить - 388 985,61 грн. При цьому слід зауважити, що на час виникнення спірних правовідносин, тобто на день звільнення позивача з роботи (25.05.2018 року) діяла норма закону ч. 2 ст. 233 КЗпП України, відповідно до якої у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином не заслуговують на увагу твердження відповідача про порушення позивачем тримісячного строку такого звернення відповідно до редакції вказаної статті станом на день розгляду даної справи, оскільки Закон зворотної дії в часі не має. В частині стягнення моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 2371 Кодексу законів про працю України передбачено підстави відшкодування роботодавцем моральної шкоди, яку він заподіяв працівнику. Виходячи з наведеної правової норми під моральною шкодою слід розуміти моральні страждання, втрату нормальних життєвих зв`язків, потребу у додаткових зусиллях для організації свого життя. Правовідносини, що виникають із заподіяння позадоговірної моральної шкоди, регулюються ст.ст. 23, 1167 Цивільного кодексу України, зі змісту яких випливає, що моральна шкода компенсується лише винною особою. Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, за наявності порушень прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Це правило кореспондується зі змістом ст. 2371 Кодексу законів про працю України, яка передбачає відшкодування моральної шкоди працівнику виключно у разі порушення його законних прав, якщо воно призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 2371 Кодексу законів про працю України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об`єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі. З огляду на вищевикладене, встановивши наявність порушень з боку відповідача прав позивача щодо виплати працівникові заробітної плати, в розрізі даного спору суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» про стягнення заборгованості по заробітній платі, підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. В порядку статті 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позову в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 214,72 грн.

Outcome: partial