Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

\~\~\~\~\~\~ Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні власним житловим приміщенням, а саме квартирою, розташованої по [ADDRESS] , шляхом визнання відповідачів таким, що втратили право користування квартирою, та виселення без надання іншого житлового приміщення відповідачів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначив,\~ що право власності позивача на вказане нерухоме майно підтверджується, зокрема, виходячи з наступного: свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради 12 вересня 2002 року, посвідчує, що об`єкт, який розташований за адресою: [ADDRESS] , в цілому належить гр. [PERSON] , на праві приватної власності; об`єкт в цілому складається з чотирьох кімнат, житловою площею 56,7 кв.м., загальною площею 91,6 кв.м.; свідоцтво видане на підставі технічного паспорту від 26.09.2002 року, довідки ЖБК «Вимпел-20» про виплату паю за № 646 від 25.07.2002 року, розпорядження УЖКГ Одеського міськвиконкому від 12 вересня 2002 року № 1942. Відповідно до Витягу про реєстрації права власності на нерухоме майно власником майна, по [ADDRESS] , є позовач по справі [PERSON] . Дата прийняття рішення про реєстрацію права власності 05.10.2009 року. Відповідач по справі [PERSON] була дружиною позивача, з якою позивач розірвав шлюб 21.02.2006 року, про що в Книзі розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 109 , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 21.02.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси. Відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] є синами позивача [PERSON] , та які на даний час уже повнолітні, що підтверджується свідоцтвами про народження. Власник майна має право вимагати від осіб , які не є членами його сім`ї , а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Оскільки відповідачі в добровільному порядку не виселяються з будинку за адресою: [ADDRESS] , а їх проживання за вказаною адресою створює позивачу [PERSON] перешкоди як власнику в користуванні та розпорядженні нерухомим майном , тому вважає, що права позивача порушені і підлягають захисту в судовому порядку Позивач просить позов задовольнити. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.128,\~131 ЦПК України. \~\~\~\~\~\~Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, стверджувала, що відповідачі проживають в квартирі, позивачу перешкод не чинять, вона є співвласницею спірного майна. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце його проведення повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило.\~\~\~ Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Як встановлено по справі, квартира за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право власності, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради 12 вересня 2002 року, посвідчує, що об`єкт, який розташований за адресою: [ADDRESS] , в цілому належить гр. [PERSON] , на праві приватної власності Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що станом на 25.07.2002 року було повністю внесено пайовий внесок за квартиру. Сторони не заперечували, що пайові внески за вказану квартиру були виплачені ними під час шлюбу. Таким чином, право власності на пай, крім члена житлово-будівельного кооперативу, який завершив сплату цього внеску, мала його подружжя - дружина [PERSON] , у якої виникло право спільної власності на пай відповідно до розміру часток у загальній сумі пайового внеску. Згідно роз`яснення наданого у пунктах 6 і 6-1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» № 9 від 18 вересня 1987 року, при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися ст. 146 ЖК України, ст. 15 Закону України «Про власність», п. 43 Примірного статуту ЖБК і чинним законодавством про шлюб та сім`ю (статті 22, 24, 28, 28 КпШС України), враховуючи таке: пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира є їх спільним майном. Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім`ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім`ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю. Пунктами 1 і 2 розділу «Прикінцеві положення» Сімейного кодексу України визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, а Кодекс про шлюб та сім`ю України втрачає чинність з вступом у дію Сімейного кодексу України. Пунктами 1 і 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України визначено, що цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року та застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони на інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. У зв`язку із набранням Цивільним кодексом України чинності з 1 січня 2004 року, Сімейний кодекс України також набрав чинності з 1 січня 2004 року, тому нормами цього Кодексу регулюються відносини, які виникли починаючи з дня набрання ним чинності, а спірні правовідносини, які виникли до 1 січня 2004 року регулюються нормами Кодексу про шлюб та сім`ю України. За правилами статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. За правилами статей 145 і 146 ЖК України члени сім`ї, які проживають разом з членом житлово-будівельного кооперативу, мають рівне з ним право користування жилим приміщенням. До членів сім`ї члена житлово-будівельного кооперативу належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з членом кооперативу не позбавляє колишніх членів його сім`ї права користування займаним жилим приміщенням. У разі відсутності угоди між членом кооперативу і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені частиною п`ятою статті 144 цього Кодексу. З урахуванням наведених норм матеріального права та встановлених обставин, у тому числі повної сплати пайових внесків під час сумісного проживання у шлюбі за рахунок спільних коштів, суд дійшов висновку до висновку про те, що внесений подружжям пай за квартиру являється їх спільним майном. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Висновки Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 8 Конвенції свідчать про гарантування кожній особі права на повагу до її житла. Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі «Gillow v. the U.K.» від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення у справі «Larkos v. Cyprus» від 18 лютого 1999 року). Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Встановивши, що відповідач\~\~ [PERSON] є законним власником частки у спірній квартирі, суд зазначає про те, що позбавлення права користування особи житлом, яке належить їй на праві спільної власності, є порушенням реалізації права одного із співвласників займати житло і не бути позбавленим свого житла. Стосовно відповідачів [PERSON] , [PERSON] , сторонами не заперечувалося, що вони постійно проживали і на даний час проживають у спірному житловому приміщення; таким чином, правових підстав для визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, немає.\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~ З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.\~

Outcome: dismissed