Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

14 липня 2023 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить суд постановити рішення, яким розірвати договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 5121482000:01:001:0409 площею 2,66 га., укладений 20.12.2015 року між позивачем та ПП «Кара Дон», а також стягнути з відповідача ПП «Кара Дон» судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 20.12.2015 року між ним, позивачем та ПП «Кара Дон» був укладений договір оренди земельної ділянки, який 28.03.2016 році зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Сторонами договору було визначено його умови, а саме строк дії договору 10 років, розмір орендної плати - 3% нормативно-грошової оцінки земельної ділянки. Проте відповідачем як орендарем земельної ділянки, в порушення умов договору взагалі не сплачується орендна плата, що є порушенням умов договору та вимог закону. Систематичність несплати відповідачем орендної плати за землю та порушення умов договору надає йому позивачу, орендодавцю [PERSON] право звернутись до суду з зазначеними вимогами. Ухвалою суду від 14.07.2023 року було відкрито провадження по справі і призначено підготовчий розгляд на 21.08.2023 року о 10: 30 годині (а.с.14), про що повідомлено сторін по справі (а.с.15). В підготовче засідання 21.08.2023 року: - позивач та його представник не прибули, причини неявки не повідомили, будь-яких заяв, клопотань до суду не надсилали; - представник відповідача до суду не прибув. Повідомлення суду повернулося без вручення з відміткою листоноші, що «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.16-20). З цих підстав судом було відкладено протокольною ухвалою підготовче засідання та призначено вдруге підготовче засідання на 09:00 годину 11.09.2023 року (а.с.22), та вжито заходів для належного сповіщення сторін по справі (а.с.23). В підготовче засідання 11.09.2023 року: - позивач не прибув, причини неявки не повідомив; - представник позивача - адвокат Брагарчук О.Р. також не прибула. Суд надсилав повідомлення на електронну адресу представника, яка нею зазначена в позовній заяві: [INFO] (а.с.23), яке було доставлено адресату. Крім того, суд надсилав судову повістку-виклик на поштову адресу представника: вул. Фонтанська дорога, буд.49/1, офіс 10Н (а.с.23). На електронну адресу суду представник надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.23); - представник відповідача - не прибув, причини неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань та заяв до суду не надав. Ухвалою суду від 11.09.2023 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду на 09:00 годину 30.09.2023 року (а.с.25), про що повідомлено сторін по справі. Судове засідання 30.09.2023 - не відбулося, оскільки дата була визначена помилково, 30.09 2023 - вихідний день. Тому ухвалою від 02.10.2023 року справу призначено до судового розгляду на 09:00 годину 30.10.2023 року (а.с.33), та повідомлено сторін по справі (а.с.34). 27.10.2023 року судом було розглянуто та задоволено клопотання представника позивача - адвоката Приймачука С.І. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.44-51, 53). В судове засідання 30.10.2023 року: -позивач прибув, підтримав свої вимоги; -представник позивача - адвокат Приймачук С.І., який приймав участь в судовому розгляді в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з використанням електронної пошти, підтримав вимоги позивача, вважав за можливе відкласти судовий розгляд та здійснити повідомлення відповідача шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Болградського районного суду Одеської області; -представник відповідача до суду не прибув, суд неодноразово надсилав судові повістки повідомлення на адресу: [ADDRESS] . Повідомлення на 30.09.2023 року - отримано (а.с.27). Однак усі поштові листи повернулися до суд без вручення з відміткою листоноші, що «Адресат відсутній» (а.с.38-40). Протокольною ухвалою суду було відкладено судове засідання на 09:00 годину 13.11.2023 року, та повторно сповіщено відповідача по справі (а.с.61, 62). Судом було розміщено оголошення про розгляд справи судом на офіційному сайті суду (а.с.64, 65). В судовому засіданні 13.11.2023 року: -позивач прибув, підтримав свої вимоги. Пояснив, що його земельною ділянкою користується ПП «Прогрес Владичень», та саме вони виплачуються йому орендну плату в натуральній формі, надають пшеницю, ячмінь, соняшник, горох, тощо. ПП «Кара Дон» не виконують обов`язки за договором, землю не обробляють та не виплачують орендну плату. Екземпляру договору не має, та з ним не ознайомлений, до відповідача з питання розірвання договору не звертався; -представник позивача - адвокат Приймачук С.І., який приймав участь в судовому розгляді в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів підтримав доводи свого довірителя, наполягав на їх задоволенні. Пояснив, що має місце не виконання умов договору оренди землі з боку ПП «Кара Дон» перед позивачем [PERSON] .. Позивачу не має необхідності доводи свої вимоги, оскільки це має спростувати відповідач, проте останній заперечень не надав, а тому вимоги слід задовольнити. -представник відповідача до суду не прибув, суд неодноразово надсилав судові повістки повідомлення на адресу: [ADDRESS] . Повідомлення на 30.09.2023 року - отримано (а.с.27). Однак усі поштові листи повернулися до суд без вручення з відміткою листоноші, що «Адресат відсутній» (а.с.38-40). Суд розміщував оголошення про розгляд справи на офіційному сайті суду (а.с.64, 65), а відтак відповідач вважається повідомленим належним чином. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, пояснення сторін по справі, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за наступних підстав. Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , уродженець с.Владичень Болградського району Одеської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.5-6). Позивач є власником земельних ділянок загальним розміром 2.66 га, з кадастровими номерами: 5121482000:01:001:0409 в розмірі 2.38 га та 5121482000:01:001:0870 в розмірі 0.28 га, що розташовані на території Владиченської сільської ради Болградського району Одеської області на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №856791 виданого 26.12.2005 року Болградською районною державною адміністрацією (а.с.9) Земельна ділянка 2.38 га з кадастровим номером 5121482000:01:001:0409 перебуває в оренді ПП «Кара Дон», код ЄДРПОУ 35434109, на підставі договору оренди землі строком на 10 років, орендна плата в розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, дата реєстрації договору 28.03.2016 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно … від 07.07.2023 року за №338435342 (а.с.7-8). Договір оренди землі укладений між позивачем та відповідачем ПП «Кара Дон» на зазначену земельну ділянку, суду надано не було. В зв`язку з цим, суд позбавлений можливості дослідити детально умови цього договору. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частинами першою та другою статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до змісту частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України зазначено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Таким чином, законодавство передбачає як необхідну умову для розірвання договору оренди землі - систематичне невиконання умов договору, в тому числі і щодо несплати орендної плати. Результат аналізу зазначених норм дає підстави для висновку, що положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але повторне порушення вже може свідчити про систематичність. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі N 183/262/17 (провадження N 61-41932сво18). У частинах першій та другій статті 651 ЦК України (у редакції, чинній на момент укладення договорів) визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Слід зазначити, що оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою терміну «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. Іншим критерієм істотності порушення договору у законі зазначається термін «шкода», який слід тлумачити з урахуванням ч.2 ст.22 ЦК України, а істотний негативний вплив на інтереси потерпілої сторони визначається виходячи з розміру завданої порушенням шкоди, який не дозволяє цій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Відтак, суду належить встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та/або упущеної вигоди, а її розмір не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення. Виходячи з системного аналізу наведених положень законодавства та враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі N 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї у постанові від 27 листопада 2018 року в справі N 912/1385/17 Велика Палата Верховного Суду не вбачала. Заявляючи вимоги про розірвання договору, позивач посилався на не виконання відповідачем умов цього договору, який взагалі не сплачує орендну плату. Проте належних, допустимих та достатніх доказів того, що відповідачем не виплачується взагалі орендна плата за земельну ділянку по зазначеному договору, позивачем не надано. За приписами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до частини другої статті 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом частини 1 статті 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Частиною першою статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, при зверненні до суду з позовом саме на позивача покладається обов`язок доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог, з посиланням на матеріально-правову підставу. Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи, передусім, із доведеності таких вимог позивачем. Беручи до уваги вказані приписи процесуального закону, зважаючи на те, що позивачем [PERSON] не доведено належними і допустимими доказами той факт, що відповідачем допущено систематичну несплату орендної плати за земельну ділянку, суд дійшов висновку, що в задоволенні вимог про розірвання договору оренди земельної ділянки слід відмовити. Інші усні аргументи, доводи та пояснення позивача суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і не здатні вплинути на рішення суду. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень статті 141 ЦПК України. За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові на позивача. Таким чином, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати позивача у справі суд залишає за позивачем. Відповідач не заявив про наявність у нього будь-яких документально підтверджених судових витрат. Отже, у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу. На підставі наведеного, та

Outcome: dismissed