Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

09 листопада 2022 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Хмельницької обласної дирекції звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.07.2007 року між ПАТ «Укргазбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2752007/4т за умовами якого останній отримав кредит у сумі 19 405,94 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,5 % річних. В якості забезпечення вказаного договору 24.07.2007 року між ПАТ «Укргазбанк» та [PERSON] (нині [PERSON] ) був укладений договір поруки відповідно до якого остання зобов`язалася перед банком відповідати за належне виконання позичальником [PERSON] , взятих на себе зобов`язань за кредитними договором № 2752007/4т від 24.07.2007 року у повному обсязі. У зв`язку із порушенням [PERSON] умов укладеного договору стосовно своєчасного погашення кредитної заборгованості та сплати відсотків, нарахованих за користування кредитними коштами банк звернувся із позовом до відповідачів з вимогою щодо дострокового погашення кредитної заборгованості, нарахованих відсотків та неустойки. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27.08.2010 року вказаний позов був задоволений та стягнуто у солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь банку: 5313,46 доларів США - прострочену заборгованість за кредитними договором, 10 858,20 доларів США - строкову заборгованість за кредитом, 2 771,41 доларів США - прострочена заборгованість по процентах, 34,21 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 23,07 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів , а всього 18 943,07 доларів США та 57,28 гривень. Зазначив, що вказане рішення набуло чинності 07.09.2010 року та відповідачами виконано не було. Зазначено, що оскільки відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання, останні, відповідно до приписів ст.625 ЦК України зобов`язані сплатити три проценти річних від простроченої суми, яка за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 рік становить 2 241,89 доларів США. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, наполягав на його задоволенні з підтяв викладених у позовній заяві. Зазначив, що рішенням суду з відповідачів у солідарному порядку було стягнуто заборгованість за договором кредиту. Вказане рішення станом на даний час відповідачами у повному обсязі не виконано, а отже відповідно до положень ст.625 ЦК України банк має право на отримання від відповідачів вказаної суми боргу, яка визначена рішенням суду з урахуванням 3% річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Щодо посилань відповідачів на пропуск строку позовної давності про стягнення 3% річних за період з 12.03.2017 року по 09.11.2019 рік просив врахувати, що враховуючи, що з 12.03.2020 на території України установлено карантин, на період дії якого строки позовної давності продовжуються на строк дії такого карантину, відповідні вимоги банку щодо стягнення з відповідачів 3% річних, починаючи з 12.03.2017 є обґрунтованими, оскільки трирічний строк позовної давності припадає на початок введення на території України карантину. Представник відповідача [PERSON] адвокат Мамрега В.М. позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що з часу ухвалення 27.08.2010 року рішення, яким банк достроково стягнув з [PERSON] та [PERSON] всю заборгованість за укладеним договором кредиту, відповідний договір кредиту між сторонами був розірваний. Таким чином, будь-яких договірних стосунків між [PERSON] та ПАТ «Укргазбанк» станом на даний час не існує, а отже і підстав для застосування положень ст.625 ЦК України не має. Крім того вважав, що банком не доведено розмір заборгованості, яка не погашена в рахунок виконання відповідного рішення суду, а отже правильність поданого банком розрахунку 3% річних які позивач просить стягнути. Представник [PERSON] позов не визнала у повному обсязі, просила відмовити у його задоволенні. Зазначила, що [PERSON] виступала поручителем за кредитним договором, який був укладений між ПАТ «Укргазбанк» та [PERSON] 24.07.2007 року. Наявність судового рішення про стягнення кредитної заборгованості (тіла кредиту) з поручителя та невиконання такого обов`язку не породжує виникнення у поручителя власного грошового зобов`язання перед кредитором й можливості застосування до нього окремої відповідальності за прострочення такого грошового зобов`язання не має. Таким чином вимоги банку до [PERSON] про стягнення 3% річних за прострочення виконання судового рішення є безпідставними та не можуть бути задоволені. Також зазначила, що банком пропущений строк позовної давності до таких вимог за період з 12.03.2017 року по 09.11.2019 рік, оскільки право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. З таким позовом банк звернувся 09.11.2022 року, а отже вимоги за період з 12.03.2017 року по 09.11.2019 рік заявлені банком із пропуском трирічного строку позовної давності. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що 24.07.2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №2752007/4т за умовами якого останній отримав кредит у сумі 19 405,94 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами 12,5 % річних на строк по 23.07.2014 року. В цей же день, 24.07.2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] був укладений договір поруки №2752007/4т, за умовами якого остання поручилася перед банком відповідати за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №2752007/4т від 24.07.2007 року у повному обсязі. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 27.08.2010 року (справа №2-6287/10) був задоволений позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь банку заборгованість за договором кредиту №2752007/4т від 24.07.2007 року у загальній сумі 18 943,07 доларів США та 57,28 гривень, стягнуто з [PERSON] на користь банку 4900,00 гривень - штраф за невиконання умов договору застави щодо страхування предмета застави; звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2752007/4т від 24.07.2007 року автомобіль марки КІА RІО н.з. [NUMBER] . Вказане рішення набуло чинності 07.09.2010 року. Станом на даний час вищевказане рішення суду не виконано. 19.12.2013 року [PERSON] змінила своє прізвище на « [PERSON] », що підтверджено копією свідоцтва про зміну прізвища. Застосовані норми та правова позиція суду. Відповідно до частини першої статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові . При цьому в статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Зазначений висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від04.06.2019 у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18). Крім того, згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду які викладено у постанові від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (провадження 14-67цс20) закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою. У постанові від 26.01.2021 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого в постанові від 31.102018 у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), згідно з яким наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору; на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки та зазначила, що "наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість. Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення. За таких обставин суд приходить до висновку, що поданий позивачем позов про стягнення з відповідачів 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, які передбачені ч.2 ст.625 ЦК України є обґрунтованими. Згідно представленого позивачем розрахунку 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання (погашення заборгованості за кредитним договором, яка була стягнута згідно рішення суду) за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 рік становить 2 241,89 доларів США. Вказаний розрахунок відповідає представленим даним виписки по особовому рахунку [PERSON] стосовно погашення заборгованості за кредитом. Щодо строків застосування строків позовної давності. Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу - ст.256 ЦК України. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки - ст.257 ЦК України. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Оскільки станом на даний час заборгованість за кредитним договором, яка була стягнута відповідно до судового рішення, не погашена, зобов`язання відповідачів перед банком за Кредитним договором не припинилося. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим і обмежуються останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, в межах загальної позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі. Встановлено що з вказаним позовом банк звернувся 09.11.2022 року, в якому просить стягнути 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 рік. Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України з 12.03.2020 установлено карантин, правовий режим якого діє до сьогодні. Враховуючи, що з 12.03.2020 на території України установлено карантин, на період дії якого строки позовної давності продовжуються на строк дії такого карантину, вимоги банку щодо стягнення з відповідачів 3% річних, починаючи з 12.03.2017 є обґрунтованими, оскільки трирічний строк позовної давності припадає на початок введення на території України карантину. Відповідно до ст.141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 2481 грн., підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача по 1240,50 гривень з кожного відповідно.

Outcome: approved