Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

представник позивачки [PERSON] адвокат Сабура С.О. звернулася до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 15 грудня 2018 року Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 484, та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 3\~000 гривень щомісячно, починаючи з дати подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтовує тим що між сторонами укладено шлюб 15.12.2018. Подружні відносини між сторонами повністю припинені, спроб для їх відновлення вони не здійснюють. Кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Шлюб між ними існує лише формально. Збереження шлюбу є неможливим. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою. За 2022 рік відповідач передав сукупно грошові кошти в розмірі 2\~300 гривень та за 2023 рік сукупно 6\~700 гривень. Сума, яку раніше надавав відповідач донці є дуже замалою і не забезпечує навіть мінімальних потреб дитини. Виросли ціни на продукти харчування, медичного обслуговування, ліки та одяг. При цьому ніяких додаткових витрат відповідач не сплачував ніколи. На даний момент дитина проживає у комфортабельних умовах, користується всіма необхідними комунальними та іншими благами такого проживання, одягнута у дорогий фірмовий одяг. Враховуючи той факт, що дитина і до розлучення, і після нього мала певні гарні умови проживання та розвитку, і той факт, що батько має всі необхідні кошти для підтримання таких умов проживання для дитини, буде вірним стягнути аліменти у розмірі 3\~000 гривень. Адвокат є кандидатом юридичних наук та має необхідний досвід в роботі з подібних питань, має гарну репутацію та є досить кваліфікованим представником, надані послуги позивачка оплатила гонорар в розмірі 4\~000 гривень відповідно до Договору. Відповідач [PERSON] подав відзив на позов, в якому зазначив, що підстави розлучення викладені в позовній заяві не відповідають дійсності, оскільки в березні 2022 року позивач з дитиною виїхали до Румунії та з того часу вони не бачилися. Позивачем створювалися перешкоди у спілкуванні з дитиною і він був змушений звернутися до Тлумацької міської ради, як органу опіки та піклування, з питанням визначення днів та годин спілкування з дитиною, про що було винесене відповідне рішення, на даний час з дитиною має можливість бачитися по відеозв`язку два-три рази на тиждень. Позовна заява про розлучення стала для нього неприємною несподіванкою. Оскільки шлюб ґрунтується на взаємному бажанні проживати разом, ніхто не може бути примушений до спільного проживання, тому він не заперечує проти розлучення. Дитина здорова, позивачка працює та отримує дохід та також зобов`язана утримувати дитину. У зв`язку з введенням на території України воєнного стану він з матір`ю були змушені виїхати з м. Запоріжжя та тимчасово проживають у м. Тлумачі Івано-Франківської області. Не має постійного місця праці, тому не має постійного джерела доходу, несе фінансові витрати на своє проживання в належних умовах, жодного нерухомого майна у власності у нього немає. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Щодо відшкодування сплаченого судового збору він не заперечує, витрати на правову допомогу адвоката просить зменшити, оскільки вони є реально завищеними. Представник [PERSON] адвокат Сабура С.О. подала відповідь на відзив, в якому зазначила, що 03.03.2022 через обстріли території міста Запоріжжя позивачка разом із відповідачем, незважаючи на те, що їх стосунки фактично були припинені та абсолютно погіршені ще до повномаштабного вторгнення Російської Федерації на територію України, погодилася виїхати до м. Чернівці. Після того як позивачка разом із дитиною та своєю матір`ю опинилася в м. Чернівці, відповідач зник, не телефонував, про нього позивачка нічного не чула на протязі двох тижнів. З причини нестабільної обстановки в країні, позивачка разом із іншими вимушено переміщеними особами вимушена була поїхати закордон, а саме в Румунію в місто, що недалеко від кордону з Україною (місто Сучава). Деякий час від відповідача не було жодної звістки, він не цікавився життям дитини та не допомагав фінансово. Факт здійснення позивачкою перешкод відповідачу у спілкуванні з дитиною жодним чином не підтверджений, адже не заважаючи на те, що позивачка вимушена була працевлаштуватися в Румунії з причини браку грошових коштів на утримання дитини, вона приймала необхідних заходів, щоб дитина могла спілкуватися із батьком. Позивачка повністю виконує свої обов`язки по утриманню та вихованню дитини, але Сімейним кодексом України передбачений обов`язок обох батьків утримувати та забезпечувати достатній рівень проживання дитини. Інформація про відсутність постійного місця праці відповідача ніяк не може впливати на його обов`язок утримувати дитину, а може стати стимулом для пошуку постійного місця роботи. В разі відсутності заробітку існує відповідна система Центрів зайнятості, відвідування яких надає можливості працевлаштування та є можливістю знайти робоче місце. Враховуючи необхідність опрацювання та аналізу, викладеному у відзиві, складання, відправку відповідачу екземпляру відповіді на відзив та подання її в електронному вигляді, між позивачкою та адвокатом Сабурою С.О. було складено Акт прийому-передачі наданих послуг № 2 від 20 вересня 2023 року до Договору про надання правничої допомоги, відповідно до якого розмір судових витрат збільшився на 1\~200 гривень. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 19.07.2023 справа передана за підсудністю Ленінському районному суду міста Запоріжжя. Ухвалою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 15.08.2023 відкрите провадження у справі та справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов та обставини, якими він обґрунтований, підтримала. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Жидецька С.Р. в судовому засіданні проти позову заперечили за обставин, викладених у відзиві. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 15.12.2018 сторони уклали\~шлюб,\~зареєстрований 15 грудня 2018 року Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 484, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 15.12.2018. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.03.2019. Відповідно до рішення виконавчого комітету Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 98 від 06.07.2023 «Про визначення способів участі у вихованні малолітньої дитини» [PERSON] встановлено для спілкування по телефону та відеозв`язку на період військового стану з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , наступний графік зв`язку: вівторок, четвер кожного тижня з 19.00 години до 20.00 години, субота з 10.00 години по 12.00 годину. Згідно з інформаційною довідкою з ДРРП на нерухоме майно від 31.08.2023 № 344822246 у власності [PERSON] відсутнє нерухоме майно. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 30.08.2023 у [PERSON] відсутні доходи. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їх дитини, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (стаття 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відмова в його розірванні буде примушенням, що є неприпустимим та суперечитиме інтересам останньої. Суд, вирішуючи справу про розірвання шлюбу, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з даним позовом. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач заперечень проти цього не надав, позов підлягає задоволенню, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Згідно зі статтею 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд дійшов висновку про необхідність залишення позивачці шлюбного прізвища « [PERSON] », оскільки вона в позові зазначила, що не бажає змінювати шлюбне прізвище. Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені частиною другою статті 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та згідно зі статтею 181 СК України одним із способів виконання батьками свого обов`язку щодо утримання дитини є стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), які присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Верховний Суд у своїй постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18) наголосив на тому, що відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Суд встановив, що дитина проживає з позивачкою [PERSON] , що визнається сторонами. Відповідач [PERSON] свій обов`язок по утриманню дитини не виконує. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позов в цій частині необхідно задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 3\~000 гривень щомісячно, яка щорічно підлягає індексації відповідно до закону, починаючи стягнення 17 липня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Аргументи [PERSON] та його представника адвоката Жидецької С.Р. щодо відсутності у відповідача постійного джерела доходу суд не приймає до уваги, оскільки батько зобов`язаний виконувати, покладений на нього батьківський обов`язок по відношенню до дитини, передбачений статтею 180 СК України. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Як передбачено у статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України) та становлять одну із складових судових витрат (частина перша статті 133 ЦПК України). Відповідно до частини п`ятої статті 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Приписами частини першої статті 26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно зі статтею 30 Закону № 5076-VІ гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Відповідач просив зменшити їх розмір, оскільки вважає їх завищеними. Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Судом встановлено, що 06.07.2023 між [PERSON] та адвокатом Сабурою С.О. укладений Договір про надання правничої допомоги (далі - Договір). Професійна правнича допомога, обумовлена Договором, надавалась адвокатом на підставі ордерів на надання правничої (правової) допомоги від 13.07.2023 та 07.09.2023. Відповідно до актів прийому-передачі № 1 та № 2 на надання послуг за Договором № б/н про надання правничої допомоги від 06.07.2023 від 13 липня 2023 року та 20 вересня 2023 року та рахунків № 1 від 07.07.2023 та № 2 від 12.09.2023, квитанцій № 1Х7Р-Е4К6-АВХ0-СЕ8С від 07.07.2023 та № Н4МА-611Е-5Т4К-2ТР0 від 12.09.2023, позивачкою здійснено оплату правничої допомоги адвокату Сабурі С.О. в сумі 5\~200 гривень. Ураховуючи вищезазначене, оцінивши подані представником позивачки докази на підтвердження понесених позивачкою витрат, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, враховуючи те, що справа визнана судом малозначною та розглянута у спрощеному позовному провадженні, суд дійшов висновку про відмову позивачці [PERSON] у відшкодуванні понесених нею витрат на професійну правничу допомогу частково в сумі 2\~200 гривень та відповідно не покладання таких витрат у відповідній частині на відповідача [PERSON] з покладанням на останнього обов`язку по відшкодуванню 3\~000 гривень витрат на професійну правничу допомогу понесених у зв`язку з розглядом справи. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений нею судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру у сумі 1\~073,60 гривні.

Outcome: approved