Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

До суду звернувся позивач ПАТ «Страхова група "ТАС» до відповідача [PERSON] про стягнення страхового відшкодування. Вимоги позову обґрунтовано тим, що позивач ПАТ «СГ «ТАС», як страховик уклало з [PERSON] , як страхувальником, договір добровільного страхування наземного транспорту від 13.06.2018, яким був забезпечений транспортний засіб «BMW M2», д/н [NUMBER] , 2018 троку випуску. 08.09.2018 о 23.30 водій [PERSON] , рухаючись по бул. Перова, буд.25, керуючи автомобілем «Равон», д.н.з [NUMBER] , повертаючи ліворуч, при зеленому сигналі світлофора не надав дорогу транспортному засобі, що рухався у зустрічному напрямку прямо та здійснив зіткнення з автомобілем «БМВ» д.н.з [NUMBER] . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.п. 16.6ПДР, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП України. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.10.2018 у справі № 755/14678/18 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, КУпАП. У вересні 2018 [PERSON] звернувся до позивача із заявою про настання події. ПрАТ «СГ «ТАС» на виконання умов договору страхування ПК/21, виплатило за заявою представника потерпілого [PERSON] на рахунок СТО- ТОВ «АВТ Баварія Київ» страхове відшкодування у розмірі 412 169,66 грн. У зв`язку з цим у ПрАТ «СГ «ТАС» виникає право вимоги до водія [PERSON] , щодо стягнення виплачено страхового відшкодування, що складає 412 169,66 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12.10.2021 відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10.11.2022 позовну заяву залишено без розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 08.06.2023 ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 10.11.2022 скасовано та справу направлено для продовження розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, до суду неодноразово надходили заяви про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання у встановленму законом порядку. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду позовної заяви, суд розглядає справу без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що сторона позивача не заперечувала щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, про що свідчить п. 3 прохальної частини позову, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. 08.09.2018 о 23.30 водій [PERSON] рухаючись по бул. Перова, буд.25, керуючи автомобілем «Равон», д.н.з [NUMBER] , повертаючи ліворуч, при зеленому сигналі світлофора не надав дорогу транспортному засобі, що рухався у зустрічному напрямку прямо та здійснив зіткнення з автомобілем «БМВ» д.н.з [NUMBER] . Вина відповідача у вчиненні вказаного ДТП підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Києва №755/14678/18 від 12.10.2018. З вказаної постанови вбачається, що відповідача визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 20 неоподаткованим мінімумів доходів громадян у розмірі 340 грн., а також стягнуто судові витрати. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з матеріалів справи, 13.06.2018 року між ПрАТ «СГ «ТАС» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспортуПК/21, за яким страховик зобов`язується відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобілю «BMW M2» д/н [NUMBER] . [PERSON] (представник страхувальника) звернулась до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою на виплату страхового відшкодування. У зв`язку з цим ПрАТ «СГ «ТАС» на виконання умов договору страхування ПК/21, виплатило за заявою представника потерпілого [PERSON] на рахунок СТО- ТОВ «АВТ Баварія Київ» страхове відшкодування у розмірі 412 169,66 грн. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникання цивільних прав та обов`язків є завдання матеріальної та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України "шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Спеціальним законом, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України є Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон). Пунктами 1.4, 1.7 статті 1 Закону визначено, що особами, відповідність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який визначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно до ст. 3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою азбезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до підпункту «в» підп. 38.1.1 п. 38.1 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспорту пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» (із змінами і доповненнями) передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», роз`яснено судам, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Враховуючи наведене та положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України суд дійшов висновку про те, що здійснивши виплату страхового відшкодування, позивач набув права зворотньої вимоги до відповідача, та обгрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. . Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідачем не надано до суду доказів на спростування розрахунку страхового відшкодування, наданого позивачем та обставин викладених в позові. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що здійснивши виплату страхового відшкодування, позивач набув права вимоги до відповідача, а тому з [PERSON] підлягає стягненню виплачена сума страхового відшкодування у розмірі 412 169, 66 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 6 182,54 грн.

Outcome: approved