Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до Держави України в особі Кабінету Міністрів України (далі - відповідач, Уряд), в якому просив стягнути з Державного бюджету України на його користь шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України майнову шкоду у вигляді недоплаченої суми пенсії за 2018 - 2020 роки у розмірі 164 195 грн. 28 коп. Розгляд справи провести без участі позивача. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з 01 лютого 2000 року останній отримую пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі ЗУ № 2262-ХІІ від 09.04.1992), є підполковником у відставці Збройних Сил України та інвалідом 1-ї групи (захворювання отримано під час проходження військової служби). Перебуває на обліку з пенсійного забезпечення в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує пенсію по інвалідності. До 01 січня 2018 року позивач зазначає що, особиста пенсія, крім основних видів грошового забезпечення обчислювалась ще і з додаткових видів грошового забезпечення та премії. 21 лютого 2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова № 103). Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 103 постановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»(далі Закон №2262) до 01 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01 березня 2018 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704). Пунктом 2 Постанови № 103 постановлено виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 01 січня 2018 року у таких розмірах: з 01 січня 2018 року - 50 відсотків; з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 75 відсотків; з 01 січня 2020року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року. Провівши перерахунок пенсії позивача у відповідності до положень постанови КМУ № 103, Головне управління ПФУ в Черкаській області на підставі постанови КМУ № 103 визначило загальну суму підвищення пенсії у розмірі 3685 грн. 58 коп. З врахуванням поетапної виплати суми підвищення пенсії відповідно до п. 2 постанови КМУ № 103 (з 01.01.2018 - 50%, з 01.01.2019 - 75%, з 01.01.2020 - 100% суми підвищення) розмір пенсії складав: з 01 січня 2018 року 4287, 06 грн., (50% від 3685, 58 грн., а саме 1842, 79 грн. + 2444, 27 грн. (розмір пенсії до 01.01.2018), з 01 січня 2019 року 5208. 46 грн. (75% від 3685,58 грн., а саме 2764,19 грн.+ 2444,27 грн.), з 01 січня 2020 року 6129.85 грн. (100% від 3685,58 грн., тобто 3685, 58 грн.+ 2444, 27 грн.). У вказаних розмірах пенсія фактично виплачувалась позивачу у 2018, 2019 та 2020 роках, що підтверджується даними Перерахунків пенсійного забезпечення з 01.01.2018, з 01.01.2019 та з 01.01.2020 відповідно (копії додаються). 3 додатковими видами грошового забезпечення та премією, які враховувалися при обчисленні пенсії позивача до 01 січня 2018 року та про врахування яких мова йде у частині 3 статті 43 Закону України № 2262 XII від 09.04.1992, загальне підвищення пенсії позивача з 01 січня 2018 року повинно було б становити 7539.26 грн. (3685.58 грн. сума підвищення за розрахунками відповідача). Відповідно, пенсія з 01 січня 2018 року мала б становити 9983. 53 грн. (4287.06 грн. за розрахунками ПФУ), з 01 січня 2019 року пенсія мала б бути 9983. 53 грн. (5208. 46 грн. за розрахунками ПФУ), а з 01 січня 2020 року пенсія мала б бути у розмірі 9983. 53 грн. (6129. 85 грн. за розрахунками ПФУ). Таким чином, позивач вказує, що наслідком застосування прийнятої Кабінетом Міністрів України постанови № 103 від 21.02.2018 стало зменшення розміру пенсії: у 2018 році - на 5696, 47 грн. у місяць, за 2018 рік мені не доплачена пенсія у розмірі 68357 грн. 64 коп., у 2019 році розмір пенсії зменшено на 4775. 07 грн. в місяць, сума недоплаченої за 2019 рік пенсії складає 57300 грн. 84 коп., у 2020 році розмір моєї пенсії зменшився на 3853 грн. 68 коп. за місяць, сума недоплаченої пенсії за 10 місяців 2020 року складає 38536 грн. 80 коп. Загальна сума недоплаченої позивачу пенсії станом на 29 жовтня 2020 року складає 164 195 грн. 28 коп. Посилаючись на положення Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХП «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262), позивач вказує, що у разі якщо на момент призначення або виплати пенсії відбулася зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення або були введені для зазначених категорій осіб нові щомісячні додаткові види грошового забезпечення у розмірах встановлених законодавством, пенсія призначається з урахуванням таких змін підлягає перерахунку у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. Посилаючись на положення ст. 56, 113,117 Конституції України, ст.ст. 1173-1175ЦК України позивач просив про задоволення позову. За наведених обставин, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09 листопада 2020 року в справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 11 січня 2021 року на адресу суду від Кабінету Міністрів України надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач зазначає, що умови та розміри перерахунку пенсії визначаються Кабінетом Міністрів України відповідно до частини четвертої статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тому посилання позивача щодо стягнення з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 164 195,28 грн. є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах законодавства. У задоволенні позову просив відмовити. В судове засідання позивач не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, проте в матеріалах справи міститься заява від позивача про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача - Кабінету Міністрів України в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, проте подав заяву про проведення судового засідання у його відсутності, у задоволенні позову просив відмовити. Згідно з ч. 1 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність інших учасників на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з положеннями ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу у визначений ч. 2 ст. 16 ЦК України спосіб, зокрема, шляхом відшкодування майнової та немайнової (моральної) шкоди. Так, матеріалами справи встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку з пенсійного забезпечення в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує пенсію по інвалідності, відповідно до Закону України №2262-ХІІ. 21 лютого 2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб». Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 103 постановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон) до 01 березня 2018 р. (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01 березня 2018 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова № 704). Пунктом 2 Постанови № 103 постановлено виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 01.01.2018 у таких розмірах: з 01 січня 2018 року - 50 відсотків; з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 75 відсотків; з 01 січня 2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року. Також, Постановою Кабінету Міністрів України № 103 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Постанова КМ України №45), а саме, у Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженому Постановою КМУ № 45: - пункт 5 викладено в наступній редакції: «Під час перерахунку пенсій використовуються такі види грошового забезпечення, як посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років на момент виникнення права на перерахунок пенсії за відповідною або аналогічною посадою та військовим (спеціальним) званням»; - додаток 2 до Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» викладено в новій редакції, в якій довідка про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, не містить такі складові грошового забезпечення, як щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії. Відповідно до копії перерахунку пенсійного забезпечення з 01.01.2018, з 01.01.2019 та з 01.01.2020 року у відповідності до положень постанови КМУ № 103, Головне управління ПФУ в Черкаській області на підставі постанови КМУ № 103 визначило загальну суму підвищення пенсії позивача у розмірі 3685 грн. 58 коп. З врахуванням поетапної виплати суми підвищення пенсії відповідно до п. 2 постанови КМУ № 103 (з 01.01.2018 - 50%, з 01.01.2019 - 75%, з 01.01.2020 - 100% суми підвищення) розмір пенсії позивача складав: з 01 січня 2018 року 4287, 06 грн., (50% від 3685, 58 грн., а саме 1842, 79 грн. + 2444, 27 грн. (розмір пенсії до 01.01.2018), з 01 січня 2019 року 5208. 46 грн. (75% від 3685,58 грн., а саме 2764,19 грн.+ 2444,27 грн.), з 01 січня 2020 року 6129.85 грн. (100% від 3685,58 грн., тобто 3685, 58 грн.+ 2444, 27 грн.). У вказаних розмірах пенсія фактично виплачувалась позивачу у 2018, 2019 та 2020 роках, що підтверджується даними Перерахунків пенсійного забезпечення з 01.01.2018, з 01.01.2019 та з 01.01.2020 відповідно. Згідно зі статтею 116 Конституції України, статтею 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Уряд здійснює, зокрема, внутрішню політику держави, вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина, забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту; розробляє та виконує загальнодержавні програми з економічного та соціального розвитку. Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини 1, 3 статті 113 Конституції України та частини 1 статті 1 та статті 4 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, що у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України. Статтею 117 Конституції України, якій кореспондує стаття 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», передбачено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання. Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Таким чином, умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію регулюється Законом № 2262. Відповідно до положень цього Закону Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист. Статтею 63 Закону № 2262 передбачено, що порядок, умови та розміри перерахунку пенсій, призначених відповідно до цього Закону, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Порядок перерахунку пенсій з 01 січня 2008 року регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393». Згідно з пунктом 1 цього Порядку, перерахунок раніше призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом (далі особи), або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством. Водночас, пунктом 5 Порядку передбачено, що для перерахунку пенсій грошове забезпечення враховується у розмірі, встановленому за відповідною посадою (посадами), в межах визначеної законодавством максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з урахуванням таких його видів, зокрема: щомісячних надбавок, доплат та підвищень, конкретні розміри яких за відповідними посадами (категоріями) установлені Кабінетом Міністрів України у зазначених розмірах на момент виникнення права на перерахунок (підпункт 4 пункту 5 Порядку); та інших щомісячних надбавок, доплат (крім доплати, розмір якої визначається як різниця між розміром грошового забезпечення до і після запровадження нових умов його виплати), підвищень та щомісячних премій у середніх розмірах, що фактично виплачені за місяць, у якому виникло право на перерахунок пенсії за відповідною посадою (посадами) у тому державному органі, звідки особа звільнилася на пенсію (підпункт 5 пункту 5 Порядку). Так, за період, заявлений позивачем, правове регулювання правовідносин у сфері пенсійного забезпечення щодо перерахунку пенсій, включено такі нормативно- правові акти: постанова Уряду від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб»; постанова Уряду від 14.08.2019 № 804 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян»; постанова Уряду від 24.12.2019 № 1088 «Деякі питання виплати пенсій окремим категоріям громадян». Разом із тим, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 у справі № 826/3858/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 та постановою Верховного Суду у складі касаційного адміністративного суду від 12.11.2019, у вказаній постанові Кабінету Міністрів України визнано протиправними та нечинними пункти 1. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військ служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Кабінетом Міністрів України 14.08.2019 було прийнято постанову № 804 Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян». Проте, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.01.2020 у справі № 640/19133/19 залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2020, вказану постанову Кабінету Міністрів України визнано протиправною та нечинною повністю. В подальшому, 24.12.2019 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 1088 «Деякі питання виплати пенсій окремим категоріям громадян». Водночас, нормативно-правовий акт в частині, а саме підпункти 1 та 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 року № 1088 «Деякі питання виплати пенсій окремим категоріям громадян» визнано протиправними та нечинним у судовому порядку у справі № 640/7849/20. Отже, враховуючи вищевказані судові рішення, саме постанова Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45 забезпезпечує реалізацію права на перерахунок пенсій, особам, звільненим з військової служби, деяким іншим категоріям осіб та мають право на пенсію за Законом № 2262. Основною метою прийняття вказаної постанови є перегляд грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, а також визначення умов, порядку та розмірів перерахунку та виплати пенсій, що призначені згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Таким чином, Кабінет Міністрів України реалізував повноваження надані йому Конституцією України, Законом України «Про Кабінет Міністрів України», Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Що стосується відшкодування Державою Україна шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом статті 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, з вини боржника. Наявність перших трьох із зазначених елементів доводиться особою, яка звернулася з вимогою про відшкодування збитків. Частиною 1 статті 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Проте, відповідно до матеріалів справи, посадові особи Кабінету Міністрів України не приймали жодних незаконних рішень та не вчиняли будь-яких дій які в результаті їх реалізації були б направлені на завдання шкоди позивачу. Відповідно до статті 1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. Разом з тим, посилання [PERSON] , викладені у позовній заяві на статтю 1175 ЦК України стосовно відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування у сфері нормотворчої діяльності є безпідставними. Так, у розумінні пункту 1 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, право на звернення до суду та спосіб судового захисту саме визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень, тобто акт повинен бути визнаний незаконним і скасований. Таким чином, стаття 1175 ЦК України не підлягає застосуванню, адже нормативно-правові акти Уряду на які посилається Позивач, (постанови Уряду №№103, 804 та 1088) не були скасовані в порядку адміністративного судочинства. Разом із тим, варто зазначити, що відповідно до матеріалів справи, [PERSON] не був учасником спірних правовідносин щодо оскарження у судовому порядку нормативно- правових актів Уряду. Тобто у розумінні способу судового захисту, в матеріалах справи відсутні будь-які судові рішення які були б ухвалені на користь [PERSON] та які набрали законної сили та якими було б визнано протиправність дій або рішень Кабінету Міністрів України по відношенню до позивача. Враховуючи викладене, можна дійти до висновку, що Урядом у жодному разі не було завдано збитків позивачу не було завдано шкоди як такої, оскільки після перерахунку його пенсія не виплачувалась у нижчому розмірі ніж вона була до перерахунку в силу частини четвертої статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Крім того, твердження позивача щодо того, що йому повинна була виплачуватись пенсія у розмірі із його власних розрахунків є суб`єктивним підрахунком своєї пенсії, оскільки порядок, умови та розміри перерахунку пенсій визначаються Кабінетом Міністрів України відповідно до частини четвертої статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Водночас, відповідно до частини 2 вказаної статті, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Аналіз наведених вище норм законодавства та фактично встановлені обставини у справі вказують на те, що підстави для задоволення позову про стягнення на користь позивача шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України шкоди, завданої актом, що визнаний протиправним та скасовано, відсутні. На підставі викладеного, суд приходить до висновку що позов є безпідставним, а тому у його задоволенні потрібно відмовити. Пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, а тому оскільки у задоволенні позову відмовлено, при цьому, позивач звільнений від сплати судового збору, питання про відшкодування судового збору не підлягає вирішенню та покладається на рахунок держави.

Outcome: dismissed