Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, згідно якої просить суд ухвалити рішення, яким: стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно страхова компанія» майнову шкоду у розмірі 99\~000 грн. 00 коп.; стягнути з відповідача [PERSON] моральну шкоду в розмірі 20\~000 грн. 00 коп.; судові витрати покласти на відповідачів. 01.05.2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з уточненою позовною заявою, згідно якої просить суд ухвалити рішення, яким: стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно страхова компанія» майнову шкоду у розмірі 59 416 грн. 30 коп.; стягнути з відповідача [PERSON] майнову шкоду у розмірі 41\~013 грн. 90 коп. та моральну шкоду в розмірі 20\~000 грн. 00 коп.; судові витрати покласти на відповідачів. На обґрунтування позовних вимог, [PERSON] зазначив, що 24 жовтня 2019 року о 09 год. 08 хв. в м. Кременчуці на проспекті Свободи в районі буд. 12, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водіїв трьох автомобілів, які рухались в попутному напрямку від зупинки громадського транспорту «Водоканал» до зупинки громадського транспорту «Міський сад». Водій автомобіля Toyota Rav4, державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] , рухаючись попереду, раптово загальмувала та змінила напрямок свого руху праворуч, чим створила небезпеку для руху водія автомобіля Toyota Avensis, державний номерний знак [NUMBER] . Своєю чергою, з метою уникнення зіткнення з автомобілем Toyota Rav4, позивач гальмував та виконав маневр ліворуч, в результаті чого відбулося зіткнення з автомобілем ВАЗ 2109, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП, автомобілі Toyota Avensis, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та ВАЗ 2109, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , отримали механічні пошкодження. У ході розгляду Крюківським районним судом м. Кременчука справи про адміністративне правопорушення № 537/4720/19 позивачем було заявлено клопотання про призначення у справі комплексної, комісійної судової автотехнічної та експертизи відео-, звукозапису, виконання якої доручено експертам Харківського НДІ судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса. Висновками експертів № 2273/2274, складених 13.11.2020 року, встановлена невідповідність дій водія [PERSON] з Правилами дорожнього руху та перебування їх у причинному зв?язку з ДТП. 18.12.2020 року Крюківським районним судом м. Кременчука винесено постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за статтею 124 КУпАП закрито за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Суд також постановив направити матеріали справи до Батальйону патрульної поліції в м. Кременчук УПП в Полтавській області для вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності водія автомобіля Toyota Rav4 [PERSON] . На виконання вказаної постанови суду 11.02.2021 року БПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення ДПР 18 № 195072 за статтею 124 КУпАП. Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука від 23.03.2022 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП, на підставі п.7 4.1 ст.247 КУпАП, у зв?язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. Відомо, що за даними Централізованої бази МТСБУ, станом на 24.10.2019 року, відповідальність водія [PERSON] автомобіля Toyota Rav4, державний номерний знак [NUMBER] , застрахована у ПрАТ «УПСК», страховий поліс № AO 4389976. Позивач вказує, що дорожньо-транспортна пригода сталася 24.10.2019 року. Строк позовної давності за вимогами про стягнення шкоди спливає 24.10.2022 року. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу заподіяно майнової та моральної шкоди. Заподіяна моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв?язку із протиправною поведінкою водія [PERSON] , а також у зв?язку із пошкодженням його автомобіля. Душевні страждання виявилися у вигляді раптового стресу, психоемоційному напруженні, страху, занепокоєнні, нервозності. Душевні страждання призвели до втрат немайнового характеру: порушення сну, погіршення стосунків (конфлікти) з рідними та близькими; неможливість реалізації своїх звичок та бажань (пересуватися у звичному для себе режимі). Згідно висновку експерта, вартість відновлювального ремонту Toyota Avensis, державний номерний знак [NUMBER] , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей на момент ДТП, яка сталася 24 жовтня 2019 року, станом на дату ДТП складає 100\~430 грн. 20 коп.; вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Toyota Avensis, державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок пошкодження в результаті ДТП станом на дату ДТП складає 59 416 грн. 30 коп. Із дослідження експерта вбачається, що вартість матеріального збитку в розмірі 59 461 грн. 30 коп. дорівнює вартості відновлювального ремонту автомобіля Toyota Avensis, державний номерний знак [NUMBER] , з урахуванням фізичного зносу вузлів і деталей на момент ДТП. Отже, у разі проведення відновлювального ремонту автомобіля з використання нових складових розмір майнової шкоди становить 100\~430 грн. 20 коп., а у випадку використання складових автомобіля з урахування коефіцієнта фізичного зносу - 59 416 грн. 30 коп. Таким чином, на думку позивача, суд має стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно страхова компанія» майнову шкоду у розмірі 59 416 грн. 30 коп.; стягнути з відповідача [PERSON] майнову шкоду у розмірі 41\~013 грн. 90 коп. та моральну шкоду в розмірі 20\~000 грн. 00 коп.; судові витрати покласти на відповідачів. За викладених обставин позивач [PERSON] і звернувся до суду з вказаним позовом. 02.03.2023 ухвалою судді Крюківського районного суду міста Кременчука Зоріною Д.О. позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Не погодившись з первісними та уточненими позовними вимогами, представник відповідача [PERSON] адвокат Гонтар В.М. надіслав відзиви, зі змісту яких вбачається, що позов є надуманим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Також зазначає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди не підлягають розгляду в рамках даної справи, а позовні вимоги про стягнення моральної шкоди слід вважає такими, що не доведені належним чином. Представник відповідача ПрАТ «УПСК» Нелин Т.М. також скористалася правом на подання відзиву. У своєму відзиві на позов зазначила, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі у зв`язку з порушенням позивачем [PERSON] строку позовної давності та неподанням заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння ДТП. Позивач [PERSON] надіслав до суду відповіді на відзиви представників відповідачів [PERSON] та ПрАТ «УПСК», в яких спростовував обґрунтування щодо відмови у задоволенні позовних вимог. Не погодившись з позицією позивача, викладену в його відповіді на відзив, представник відповідача [PERSON] адвокат Гонтар В.М. направив до суду заперечення, в яких зазначив, що заява позивача про уточнення позовних вимог не підлягає прийняттю. 12.06.2023 року ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука підготовче провадження у справі закрито та призначено для розгляду справи по суті. Представник позивача [PERSON] адвокат Сирота Д.І. у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно страхова компанія» - Нелин Т.М. у судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди з ПрАТ «УПСК» через порушення позивачем строку позовної давності та не подання заяви про страхове відшкодування протягом одного року, а також з підстав, зазначених у відзивах. Представник відповідача [PERSON] адвокат Гонтар В.М. у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди з [PERSON] через необґрунтованість та безпідставність позовних вимог стосовно останньої, а також з підстав, зазначених у відзивах. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Позивач [PERSON] є власником транспортного засобу автомобіля Toyota Avensis, державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] (а.с.41, том 1) Судом встановлено, що 24.10.2019 року о 09 год. 08 хв. в місці Кременчуці Полтавської області на проспекті Свободи в районі будинку 12 сталась дорожньо транспортна пригода за участю транспортного засобу Toyota Avensis, державний номерний знак [NUMBER] , під керування водія [PERSON] , та транспортного засобу ВАЗ 2109, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Транспортний засіб Toyota Rav4, державний номерний знак [NUMBER] , на момент дорожньо транспортної пригоди було забезпечено полісом № АО/4389976 обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який діяв з 00 год. 00 хв. 14.09.2019 до 13.09.2020 року включно,на страхову суму на одного потерпілого, зокрема, шкоду, заподіяну майну в розмірі 100\~000 грн. 00 коп. (а.с. 106, том 1). 13.11.2020 року в рамках справи про адміністративне правопорушення № 537/4720/19, яка перебувала на розгляді Крюківського районного суду міста Кременчука, складено висновок експертів Харківського науково дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса № 2273/2274 за результатами проведення комплексної, комісійної судової автотехнічної експертизи відео-, звукозапису, зі змісту якого вбачається, що водієм автомобіля Toyota Rav4, державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] було порушено вимоги пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, що слугувало причиною виникнення дорожньо транспортної пригоди (а.с.17 28, том 1). 18.12.2020 року Крюківським районним судом міста Кременчука у справі № 537/4720/19 ухвалено постанову про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно водія [PERSON] та направлено матеріали до Батальйону патрульної поліції в м. Кременчук УПП у Полтавській області ДПП для вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності водія автомобіля Toyota Rav4, державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] (а.с. 12- 15, том 1). 14.01.2021 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача ПрАТ «УПСК» із заявою запитом щодо надання інформації про надходження від водія Toyota Rav4, державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] повідомлення про дорожньо транспортну пригоду, яка сталась 24.10.2019 року; щодо визначення суми збитків та виплати позивачу страхового відшкодування (а.с.31- 34, том 1). Листом від 10.02.2021 року ПрАТ «УПСК» Лісняку М.Ю. було відмовлено у виплаті грошового відшкодування у зв`язку з неподанням заяви про страхове відшкодування впродовж одного року (а.с. 35, том 1). 23.03.2022 року Крюківським районним судом міста Кременчука ухвалено постанову, зі змісту якої вбачається, що вина [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення, доведена, однак провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративне правопорушення (а.с. 29-30, том. 1). 11.01.2023 року Полтавським апеляційним судом ухвалено постанову про залишення без задоволення апеляційну скаргу [PERSON] на постанову Крюківського районного суду міста Кременчука від 23.03.2022 року (а.с. 126-130, том 1). 23.03.2023 року судовим експертом Корягіним В.В. по заяві [PERSON] складено висновок експерта № 10-23 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи автомобіля Toyota Avensis, державний номерний знак [NUMBER] , зі змісту якого вбачається, що вартість матеріального збитку, заводного власнику зазанченого транспортного засобу внаслідок пошкодження в результаті дорожньо транспортної пригоди, яка сталась 24 жовтня 2019 року, станом на дату ДТП складає 59 461 грн. 30 коп.; вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota Avensis, державний номерний знак [NUMBER] , з урахуванням фізичного зносу вузлів і деталей на момент дорожньо транспортної пригоди, яка сталась 24 жовтня 2019 року, станом на дату ДТП складає 100\~430 грн. 20 коп. (а.с.131 136, том 1). Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною третьої статті 988 Цивільного кодексу України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). За змістом статті 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 Цивільного кодексу України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Обґрунтовуючи позовні вимоги до ПрАТ «УПСК», [PERSON] посилався на пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тоді як вимоги позивача до фізичної особи [PERSON] про відщкодування матеріальної шкоди ґрунтується на частині 1 статті 1194 Цивільного кодексу України і одночасним посиланням на застосування до зазначених правовідносин рішення ВС № 6 -691цс15 від 02.12.2015 року. Як встановлено судом і не заперечувалось сторонами по справі, страхове відшкодування по страховому випадку, що є предметом даного судового розгляду, не проводилось, кошти позивачу ПрАТ «УПСК» не було виплачено. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Оскільки, як вбачається з матеріалів цивільної справи, позовні вимоги [PERSON] до ПрАТ «УПСК» заявлено в межах визначеним страховим полісом ліміту страхового відшкодування в розмірі 59\~416 грн. 30 коп., то на виконання вимог статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд вважає за необхідне стягнути самостійно визначений позивачем розмір страхового відшкодування в межах заявлених останнім позовних вимог. Разом з\~тим,\~із врахуванням\~того факту,\~що позивачем\~страхове відшкодування\~отримано не\~було,\~то посилання\~на частину\~1\~статті 1194 Цивільного кодексу України як обставину, що слугує підставою задля стягнення з [PERSON] як з винуватця дорожньо транспортної пригоди є незаконним, оскільки розмір майнової шкоди, яку позивач прохає суд стягнути з ПрАТ «УПСК» не перевищує визначеного страховим полісом ліміту. За викладених обставин, суд вважає, що в зазначеному випадку відсутні визначені законом правові підстави щодо стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди, оскільки на виконання вимог статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на ПрАТ «УПСК» у визначений позивачем розмір, оскільки розмір страхового відшкодування, який позивач прохає стягнути з ПрАТ «УПСК» не перевищує визначений полісом ліміт. Суд не приймає до уваги твердження сторони відповідача ПрАТ «УПСК» щодо пропущення визначеного Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування з огляду на наступне. 24.10.2019 року сталась дорожньо - страхова пригода і протокол за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення було складено відносно [PERSON] . Питання щодо вини позивача остаточно вирішено ухваленням Полтавським апеляційним судом постанови від 01.04.2021 року, якою апеляційну скаргу на постанову Крюківського районного суду міста Кременчука від 18.12.2020 року у справі № 537/4720/19 повернуто [PERSON] . Заява про страхове відшкодування до ПрАТ «УПСК» подана 14.01.2021 року. Протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення було складено 11.02.2021 року. 11.01.2023 року Полтавський апеляційним судом залишено без задоволення апеляційну скаргу відповідача [PERSON] на постанову Крюківського районного суду міста Кременчука від 23.03.2022. Отже, 11.01.2021 [PERSON] набула статусу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а винною у завданні шкоди [PERSON] - з 11.01.2023 року. У Постанові\~від 14.12.2021\~року у\~справі №\~147/66/17, Велика Палата Верховного Суду прийшла висновку, що в правозастосовній практиці досить часто виникають ситуації, коли встановлення винуватця ДТП триває довше за один рік, а тому сплив такого строку призводить до втрати потерпілим права вимоги про відшкодування завданої йому шкоди до страховика особи, винної в завданні такої шкоди. Отже, тлумачення наведених норм права таким чином, що сплив річного строку з моменту настання ДТП призводить також і до втрати вимоги до заподіювача шкоди, позбавлятиме потерпілу особу взагалі можливості відшкодувати завдану їй шкоду будь-якою особою. Відповідно до пункту 136 зазначеної Постанови, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку. 17.10.2022 року позовна заява подана до суду. 21.10.2021 ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука позовну заяву залишено без руху, запропоновано усунути недоліки. 22.11.2022 року позовна заява з виправленими недоліками подана до суду. 02.03.2023 ухвалою судді Крюківського районного суду міста Кременчука Зоріною Д.О. позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Отже, днем подання позову є 17.10.2022 року, а відтак позовна заява подана в межах строку позовної давності. Таким чином, позовні вимоги до ПрАТ «УПСК» є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а відтак, заява ПрАТ «УПСК» про застосування строку позовної давності є необґрунтованою. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 20\~000 грн. 00 коп., суд приходить до наступних висновків. З приписів статті 23 Цивільного кодексу України, ссоба має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода\~полягає: 1)\~у фізичному\~болю та\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров`я; 2)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членів її\~сім`ї\~чи близьких\~родичів; 3)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~із знищенням\~чи пошкодженням\~її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Постановою Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової)шкоди»\~визначено що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту частини 3 статті 12, та статті 81 Цивільного процесуального\~кодексу України . Позивач в обґрунтування моральної шкоди в позовній заяві зазначив, що моральна шкода, яка завдана йому, полягає у душевних стражданнях, які виявилися у вигляді раптового стресу, психоемоційному напруженні, страху, занепокоєнні, нервозності. Заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки під час експлуатації транспортного засобу в умовах інтенсивного дорожнього руху, що вказує на підвищену небезпеку для життя та здоров`я, вид пошкодженого майна та неможливість його використання, вартість пошкодженого майна та неможливість його негайного відновлення та інших факторів, які виникли внаслідок дорожньо транспортної пригоди, призвели до втрат немайнового характеру, а саме порушення сну, погіршення стосунків з рідними та близькими, неможливість реалізації своїх звичок та бажань. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»). Суд приймає до уваги доводи позивача про завдання йому моральної шкоди, що виразилася в душевних стражданнях, які він зазнав внаслідок пошкодження майна. Вина відповідача в заподіяні моральної шкоди позивачу підтверджується матеріалами справи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Між тим розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 20\~000 грн., на думку суду, достатніми доказами не обґрунтований та не відповідає фактичним обставинам справи. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, враховує характер та ступінь її завдання, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що дана позовна вимога підлягає задоволенню частково, а саме стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 10\~000 грн. Щодо розподілу судових витрат, суд установив наступне. Згідно зі статтею 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. \~ \~ \~ \~Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 Цивільного процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 Цивільного процесуального кодексу України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно зі статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу;? 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються \~у разі задоволення позову - на відповідача (пункт перший частина друга статті 141 Цивільного процесуального кодексу України). Частиною восьмою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 01.05.2023 року позивачем було уточнено позовні вимоги та додано до матеріалів справи висновок експерта № 10-23 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи автомобіля Toyota Avensis, державний номерний знак [NUMBER] , складений 23.03.2023 року судовим експертом Корягіним В.В. по заяві [PERSON] . Відповідно до пункту 3.1 Договору про надання юридичних послуг від 17.03.2023 року, укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] , сума сплати за надання послуг, а саме за проведення автотоварознавчого дослідження, становить 8\~000 грн. Судом встановлено, що позивач [PERSON] поніс витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи автомобіля Toyota Avensis, державний номерний знак [NUMBER] та сплатив вартість такого дослідження, що підтверджується платіжною інструкцією 0.0.2912899557.1 Враховуючи докази щодо понесених витрат, пов`язаних з проведення експертизи, з огляду на те, що дослідження проводилось щодо вартості матеріального збитку та відновлювального ремонту та задоволення позовних вимог щодо стягнення матеріального збитку виключно з Приватного\~акціонерного товариства\~«Українська пожежно\~ страхова\~компанія», беручи до уваги стягнення таких витрат у відповідності до норм процесуального законодавства з відповідача на користь позивача у разі задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача Приватного\~акціонерного товариства\~«Українська пожежно\~ страхова\~компанія» та користь позивача [PERSON] витрати, витрати пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 8\~000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок. Щодо стягнення\~з відповідачів\~ [PERSON] \~та ПрАТ\~«УПСК» на\~користь позивача\~ [PERSON] судових витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час? (стаття 30 зазначеного Закону). Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частин першої та другої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19). Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Представник позивача [PERSON] адвокат Сирота Д.І. на підтвердження надання професійної правничої допомоги надав договір № 229 про надання правничої допомоги від 13.01.2021 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Сипротою Д.І., квитанцію до прибуткового касового ордера № 1 від 13.01.2021 року на суму 4\~000 грн., акт № 1 приймання передачі надання юридичних послуг від 13.10.2022 року, остаточний розрахунок суми судових витрат на загальну суму 29\~066 грн. 00 коп., з яких витрати на професійну правничу допомогу складає 19\~000 грн., додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги № 229 від 13.01.2021 року, платіжні інструкцію 0.0.2920937068.1, 0.0.2973731585.1, 0.0.3043076288.1, 0.0.3150568180.1 на суму 2\~000 грн. , 2\~500 грн., 3\~500 грн., 1\~500 грн. відповідно. Зі змісту частини четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 Цивільного процесуального кодексу України). Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого ?2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Суд приймає до уваги клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу представника відповідача ПрАТ «УПСК» Нелин Т.М. в частині визнання обсягу наданих адвокатських послуг та виконаних ним робіт завищеними та необґрунтованими, однак не погоджується із зменшенням судових витрат до 5\~000 грн., а вважає за доцільне стягнути з відповідачів судові витрати в розмірі 10\~000 грн. Також, суд вважає, що час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, збір доказів у цій справі було направлено переважно щодо позовних вимог, які стосувались стягненню з відповідачів матеріальної шкоди, а тому, враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, а саме у стягненні з відповідача [PERSON] матеріальної шкоди відмовлено в повному обсязі, а у стягненні моральної шкоди задоволено частково, суд приходить до висновку про необхідність розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у вигляді стягнення з відповідача Приватного\~акціонерного товариства\~«Українська пожежно\~ страхова\~компанія» у розмірі 7\~000 грн., а з відповідача [PERSON] у розмірі 3\~000 грн. У відповідності до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем пред`явлено вимоги майнового та немайнового характеру (щодо стягнення моральної шкоди). Вимоги майнового характеру пред`явлено на суму 100\~430 грн. 20 коп., а саме 59 413 грн. 30 коп. до відповідача ПрАТ «УПСК»\~та 41\~013\~грн.\~90\~коп. до відповідача [PERSON] . Судом позовні вимоги до ПрАТ «УПСК» задоволено в розмірі 59 413 грн. 30 коп., тобто в повному обязі. Позивачем сплачено судовий збір в частині пред`явлених майнових вимог до суду в розмірі 1 073 грн., а тому підлягає стягненню с відповідача ПрАТ «УПСК». Оскільки позовні вимоги про стягнення моральної та матеріальної шкоди стосовно відповідача [PERSON] задоволена судом частково в розмірі 10 000 грн., що становить 16,39% від пред`явлених до неї вимог, то на останню слід покласти судові витрати, понесені позивачем в частині пред`явлення вимоги про стягнення моральної та шкоди та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 162 грн. 65 коп. (992,4*16,39% /100).

Outcome: partial