Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

04 вересня 2023 року позивач звернулася до суду з цим позовом. В обґрунтування свого позову зазначає, що має на своєму утриманні сина - [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач. Позивач постійно зареєстрована та мешкає з сином за адресою: [ADDRESS] . 19 січня 2019 року між сторонами укладено шлюб, розірваний рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2022 року у справі № 183/2585/22 року. Спільної домовленості щодо утримання сина між сторонами не було досягнуто, внаслідок чого, рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2021 року у справі № 183/5701/20 з відповідача на користь позивача присуджено до стягнення аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн щомісячно, починаючи з 15 жовтня 2020 року і до досягнення сином повноліття. На виконання вказаного рішення видано виконавчий лист, відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. З відповіді державного виконавця вбачається наявність заборгованості зі сплати аліментів відповідача в розмірі 44150,86 грн. Позивач працює без офіційного працевлаштування, отримує нерегулярну заробітну плату, відповідач в належному розмірі аліменти не платить. Позивач не підтримує постійний зв`язок з відповідачем, але у телефонній розмові відповідач повідомив позивача, що працює у лавах ЗСУ та отримує постійний достатній дохід. Вказане підтверджено матеріалами виконавчого провадження. Вказуючи на неналежне виконання батьківських обов`язків відповідачем, потреби дитини, неможливість отримання доходу позивачем через необхідність догляду за дитиною через закриття дошкільних закладів, підготовку дитини до школи, позивач звернулася із вказаним позовом. Ухвалою судді від 11 вересня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, встановлено строк для подання відзиву на позов та роз`яснено наслідки не реалізації такого права. 24 жовтня 2023 року відповідачем отримано копію позовної заяви, ухвали суду та у судовому засіданні повідомлено, що місцем його тимчасового проживання станом на час розгляду справи є: [ADDRESS] . Заявлено клопотання про відкладення розгляду справи для використання права на правову допомогу. У судовому засіданні 09 листопада 2023 року представник позивача позов підтримала просила задовольнити позов з підстав, викладених у ньому. Просила змінити спосіб стягнення аліментів з моменту звернення до суду. Відповідач у судовому засіданні вказав, що заперечує проти задоволення позову, відзив подавати не буде. Пояснив, що не має регулярного доходу, позивач має стабільний великий розмір доходу, витрачає грошові кошти на власні потреби, він сплачує аліменти у розмірі, визначеному рішенням суду. Суд, заслухавши вступні промови та пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши подані в обґрунтування позову докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов такого висновку. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З наданої позивачем копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 18 жовтня 2019 року вбачається, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] /а.с.14/. За частинами четвертою та п`ятою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. З рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2022 року у справі № 183/2585/22 вбачається, що 19 січня 2019 року Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом № 14 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Вказаним рішенням шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2021 року у справі № 183/5701/20 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дружини задоволено частково. Присуджено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 (три тисячі) грн., щомісяця, починаючи стягнення з дня подання позову, тобто з 15 жовтня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Присуджено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000,00 (тисяча) грн., щомісяця, починаючи стягнення з дня подачі позову, тобто з 15 жовтня 2020 року, і до досягнення дитиною - [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] . В іншій частині позовних вимог відмовлено. Під час ухвалення рішення встановлено, що позивач [PERSON] не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, до досягнення нею трирічного віку, у зв`язку з чим, потребує матеріальної допомоги. Відповідач [PERSON] є працездатним, ним не надано доказів наявності у нього на утриманні інших неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків та наявності інших обставин, що мають істотне значення. Судом вказано, що при визначенні розміру стягуваних аліментів, з урахуванням усіх встановлених обставин, відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дружині у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000,00 грн. щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення їх дитиною трирічного віку. Згідно з довідкою Голови квартального комітету № 16 від 16 листопада 2020 року, наданої суду у засвідченій позивачем копії, [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем без реєстрації за адресою: [ADDRESS] /а.с.18/. Також, з розрахунку заборгованості за аліментами [PERSON] вбачається наявність у відповідача перед позивачем заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом у справі № 183/5701/20 від 22 квітня 2021 року у розмірі 44 150,86 грн станом на 01 вересня 2023 року /а.с.25-26/. Поданий позов та пояснення сторін вказують на наявність спору між позивачем та відповідачем з приводу способу виконання відповідачем обов`язку утримувати дитину. Вирішуючи вказаний спір, суд виходить з такого. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. З правового аналізу вищезазначених норм вбачається, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Проте, право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182 та ст. 184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс14. Позовні вимоги позивача про зміну способу стягнення аліментів ґрунтуються на недостатності суми фактично стягуваних аліментів для забезпечення потреб дитини, її гармонійного розвитку. В будь-якому випадку, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу. Діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності змінювати його. Позивач скористалася своїм правом, визначивши способом стягнення аліментів їх присудження у частці від доходу батька. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Вирішуючи питання щодо зміни способу стягнення аліментів суд бере до уваги, відсутність будь-яких заперечень зі сторони відповідача, враховує, що позивач має право вибору способу стягнення аліментів, а зміна способу стягнення аліментів у даному випадку не ставить відповідача в скрутне матеріальне становище, відтак суд доходить висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів та стягнення їх у частці від заробітку (доходу) відповідача, оскільки така зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам дитини та засадам справедливості, добросовісності та розумності. Також ураховує суд і те, що матеріальний стан відповідача покращився внаслідок припинення після 02 жовтня 2022 року стягнення з нього щомісяця аліментів у розмірі 1000,00 грн на утримання позивача, обов`язок зі сплати яких підтверджено рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2021 року у справі № 183/5701/20. Посилання відповідача на відсутність у нього стабільного джерела доходу спростовуються наданою відповідачем копією постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні № [NUMBER] від 16 серпня 2023 року, винесеної при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого на виконання судового рішення у справі № 183/5701/20 /а.с.23-24/, відповідно до якої звернуто стягнення на доходи [PERSON] , що отримує дохід у в/ч [NUMBER] . Що ж до посилань відповідача на високий рівень доходу позивача, суд указує, що нормами ст. 182 СК України матеріальне становище отримувача аліментів не вказано в якості обставини, яка враховуються судом при визначенні розміру аліментів. За таких обставин суд не приймає до уваги вказане посилання при розгляді спору, що виник між сторонами. Також, щодо посилання відповідача про можливість витрачання позивачем коштів, які він повинен сплачувати не за призначенням, суд звертає увагу відповідача на положення ст. 186 СК України, згідно з якими контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відтак, суд не приймає до розгляду заяву представника позивача, викладену в усній формі, про зміну способу стягнення аліментів з часу звернення до суду та визначає дату зміни способу стягнення аліментів датою набрання рішенням законної сили. Крім того, відповідної процесуальної заяви, вчиненої у визначеній нормами ЦПК України формі з дотриманням положень п. 2 ч. 2, ч. 4, 5 ст. 49 ЦПК України судом не отримано. Таким чином, після вступу цього рішення в законну силу, виконавчий лист у справі № 183/5701/20, який виданий Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області, який знаходиться на виконанні старшого державного виконавця Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь держави судовий збір у розмірі 1 073,60 грн, оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved