Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

У березні 2023 року представник ТОВ «Консалт Солюшенс» звернувся до суду з позовом звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути солідарно з [PERSON] ,\~ [PERSON] грошову суму в розмірі 100 347,88 грн. яка складається з 71 088,57 грн. інфляційних втрат, 29 259,31 грн. 3% річних за користування коштами, судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №014/0456/2/11258 відповідно до умов якого, банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 38\~000,00 доларів США строком до 05 березня 2023 року. З метою забезпечення виконання кредитного договору 06.03.2008 року між банком, [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № 014/0456/2/11258/2 03.06.2008 року між банком та [PERSON] була укладена Генеральна кредитна угода № 010/1001/018 відповідно до умов якого, банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 33\~680,00 доларів США строком до 02 червня 2023 року та з метою забезпечення угоди між банком, [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки №010/1001/018 від 02.08.2008 року. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06.11.2011 року у справі №2-3448/11 позов ПАТ «Ерсте Банк» було задоволено. Було вирішено стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість в розмірі 624\~795,01 грн., по 850,00 грн. з кожного судового збору та з кожного по 60,00 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення. 04.08.2022 року ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограду у справі №2-3448/11 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про заміну сторони у виконавчому провадженні - задоволено; замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Кіровського районного суду м. Кіровограду від 06.11.2011 року у справі №2-3448/11 за позовом ПАТ «Ерсте Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, а саме з ПАТ «Фідо Банк» на ТОВ «Консалт Солюшенс». Відповідач ухиляється від виконання рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 липня 2011 року у справі №2-3448/11, чим порушує принцип обов`язковості судового рішення, яке набрало законної сили. На час звернення позивача з позовом, відповідач свої зобов`язання з повернення позивачу суми боргу за кредитним договором не виконали, безпідставно користуються грошовими коштами позивача, у зв`язку із чим ТОВ "Консалт Солюшенс" за період з 24.02.2019 року по 23.02.2022 року просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь грошову суму в розмірі 100\~347,88 грн. яка складається з 71\~088,57 грн. інфляційних втрат, 29\~259,31 грн. 3% річних за користування коштами. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.04.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, якою просив провести розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував про ухвалення заочного рішення. Відповідачі до суду не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись, причини неявки суду не повідомили, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористались. За таких обставин, згідно ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст.\~280\~ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд позов задовольняє, із наступних підстав. Так з`ясовано, що 06.11.2011 року рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда у справі №2-3448/11 за позов Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість в розмірі 624 795 грн. 01 коп., судовий збір по 850 грн. 00 коп. з кожного та за інформаційно технічне забезпечення по 60 грн. з кожного на користь ПАТ «ЕрстеБанка». 06.06.2014 року ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Ерсте Банк» (код ЄДРПОУ 34001693) на ПУАТ «ФІДОБАНК» (код ЄДРПОУ 14351016) у виконавчих провадженнях, відкритих відповідно до виконавчих листів №2-3448/11 виданих 01.09.2011р. Кіровським районним судом міста Кіровограда про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості по кредитним договорам: № 014/23574/2/11258 від 06.03.2008року та №014/0456/2/16872 від 03.06.2008р. на користь AT «Ерсте Банк». Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.08.2022 року заяву ТОВ «Консалт Солюшенс» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено, замінено стягувача - Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» її правонаступником - Товаривство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданими Кіровським районним судом м. Кіровограда у справі № 2-3448/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором Таким чином, до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги за кредитним договором.. Звертаючись до суду з позовом, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача грошову суму в розмірі 100 347,88 грн. яка складається з 71 088,57 грн. інфляційних втрат, 29 259,31 грн. 3% річних за користування коштами за період з 24.02.2019 року до 23.02.2022 року у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення. Частиною 1 ст. 15 ЦК України гарантовано право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. За приписами ч. 2 ст. 625 цього Кодексу можна зробити висновок, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, регулюються нормами ЦК України, що передбачають відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20.01.2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02.03.2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія ст. 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а ч. 5 ст. 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення ст. 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. Суд зазначає, що рішенням Кіровського районного судом м. Кіровограда визначено грошові зобов`язання, визначено їх розмір, ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку положення ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягають застосуванню. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного суду в своїй постанові від 19.06.2019 у справі за номером 646/14523/15-ц. Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 14.01.2020 року у справі № 911/717/19. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат. Відповідно до здійсненого позивачем розрахунку, такий проведено з 24.02.2019 року до 23.02.2022 року. Суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок, який є логічний, складений відповідно до вимог ЦК України та узгоджується між собою і визначає межі позовних вимог та не спростований відповідачем. Таким чином, суд вважає необхідним позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» грошову суму 100 347,88 грн. яка складається з 71 088,57 грн. інфляційних втрат, 29 259,31 грн. 3% річних за користування коштами. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню - по 1\~342,00 грн., з кожного, судового збору. Що стосується вимоги щодо стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу, то суд приходить до наступного висновку. Положеннями ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Зазначені положення застосовуються і до розгляду справ в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи. Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат. Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання. Вказані висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу суду надано ордер, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, орієнтовний розрахунок суми витрат. Вказане свідчить про недоведеність стороною позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з чим, у стягненні таких слід відмовити.

Outcome: approved