Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

[INFO] у м. Краматорську Донецької області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 19.11.2021 виданого Слов`янським ВДРАЦС у Краматорському районі Донецької області СМУМЮ (м. Харків). Актовий запис про смерть №763 від 19.11.2021. За життя [PERSON] придбала транспортний засіб VOLKSWAGEN TIGUAN, об`єм двигуна 1984 см3, рік випуску 01.01.2021, колір сірий, ідентифікаційний номер [NUMBER] (далі - Автомобіль), який належав [PERSON] на праві власності, що підтверджується копіями посвідчення про реєстрацію ТЗ Одеської митниці Державної митної служби України серія [NUMBER] , попередньою угодою на експорт від 07.03.2021 р. (forward export agreement) на мові оригіналу (англійська) разом з перекладом, митною декларацією (форма МД-2), свідоцтвом про право власності видане Департаментом транспорту штату Массачусетс США від 16.07.2021 р. (invoice) на мові оригіналу (англійська) разом з перекладом. Згідно з вимогами статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. (ст.69 СК України) Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.ст. 369, 372\~ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Майно, що\~\~є у спільній сумісній власності може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Автомобіль VOLKSWAGEN TIGUAN придбаний [PERSON] під час перебування у шлюбі з [PERSON] . Відтак, оскільки автомобіль придбаний подружжям [PERSON] під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я [PERSON] не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Отже, оскільки зазначений транспортний засіб був придбаний сторонами у період шлюбу, суд приходить до висновку, що вони є спільним майном подружжя. Відтак, після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме частки легкового автомобілю VOLKSWAGEN TIGUAN, об`єм двигуна 1984 см3, рік випуску 01.01.2021, колір сірий, ідентифікаційний номер [NUMBER] . Згідно зі ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON] (позивач по справі) та доньки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (позивач по справі), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копіями свідоцтва про народження. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її чоловік [PERSON] , оскільки 18.07.2022 звернувся з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса ДМНО Меньшикової К.О., що зберігається у спадковій справі № 23/2022. Крім того, спадщину прийняла і молодша донька [PERSON] [PERSON] , яка 13.09.2022 також подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. [PERSON] відмовилась від своєї частки у спадщині після смерті матері на користь [PERSON] , що підтверджується копією відповідної заяви від 05.08.2022, яка зберігається у спадковій справі №23/2022. Спадкова справа не містить свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , а отже свої спадкові права [PERSON] та [PERSON] не оформили, оскільки 13.09.2022 та 03.11.2022 приватним нотаріусом Меньшиковою К.О. їм відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність у спадкоємців правовстановлюючих документів на спадкове майно. Вказані обставини підтверджуються копіями постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.09.2022 та 03.11.2022 відповідно. Отже, судом встановлено, що позивачі спадщину після смерті [PERSON] прийняли у встановленому законом порядку, але оформити свої спадкові права в позасудовому порядку можливості не мають, так як нотаріусом їм відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно. Однак, правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір. Спеціальні правила закріплені у відповідних положеннях Закону України «Про дорожній рух». Так, Закон України «Про дорожній рух» визначає правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища. Відповідно до положень статті 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачою реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Порядок здійснення відомчої реєстрації та ведення обліку транспортних засобів визначається Кабінетом Міністрів України. Для ведення відомчого обліку зареєстрованих транспортних засобів відповідними органами, якими вони зареєстровані, створюються уніфіковані автоматизовані електронно-облікові системи. Відомості відомчого обліку щодо зазначених транспортних засобів є складовою частиною Єдиного державного реєстру. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів. Закупівля за державні кошти бланків реєстраційних документів та номерних знаків для транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог законодавства тими органами, на які покладений обов`язок щодо їх реєстрації. Єдині зразки державних номерних знаків та вимоги до них, у тому числі тих, що виготовляються за індивідуальним замовленням, встановлюються державними стандартами України. Власники транспортних засобів, зареєстрованих територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, можуть замовити один додатковий комплект номерних знаків, який виготовляється за їх індивідуальним замовленням та відповідає вимогам стандартів. На виконання наведених положень статті 34 Закону України «Про дорожній рух» Кабінетом Міністрів України затверджено, зокрема, Порядок № 8. Відповідно до положень пунктів 1, 3, 6, 7, 11 цього Порядку № 8 ним визначається процедура відомчої реєстрації (далі реєстрація) та ведення обліку великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування. Юридичні і фізичні особи, іноземні фізичні і юридичні особи, особи без громадянства (що перебувають в Україні на законних підставах), які є власниками технологічних транспортних засобів чи використовують їх на законних підставах, або уповноважені ними особи (далі власники) зобов`язані зареєструвати зазначені транспортні засоби протягом 10 днів після придбання або виникнення інших законних прав на їх використання, у тому числі у разі тимчасового ввезення на територію України. Технологічний транспортний засіб, що належить юридичній особі, реєструється за місцезнаходженням органу управління юридичної особи, а той, що належить фізичній особі, за місцем проживання або перебування фізичної особи. Допускається реєстрація технологічного транспортного засобу за місцем його експлуатації, у тому числі того, що перебуває у постійному користуванні або оренді юридичної чи фізичної особи. Правомірність придбання або використання технологічного транспортного засобу, вузлів і агрегатів, які мають ідентифікаційні номери, може бути підтверджена будь-якими з наведених документів, зокрема: договором купівлі-продажу, міни, дарування, лізингу, позички, застави, біржовою угодою, договором про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що перебуває у спільній частковій власності; договором оренди майна із зазначенням у ньому домовленості між сторонами щодо реєстрації технологічного транспортного засобу за орендарем та доручення на право керування і використання цього транспортного засобу. Положеннями статті 34 Закону України «Про дорожній рух» та вказаного вище Порядку № 8 регулюються та встановлюються обов`язки власників транспортних засобів та осіб, які використовують їх на законних підставах, зокрема, щодо зняття з реєстраційного обліку, реєстрації транспортного засобу тощо. Однак реєстрація транспортного засобу у відповідних реєстраційних органах не впливає на набуття особою права власності на нього. Нездійснення реєстрації (державної та/або відомчої) транспортного засобу не є підставою для оспорювання права власності набувача, зокрема за договором. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Правовий аналіз вказаних норм права свідчить про те, що правовстановлюючим документом, який підтверджує набуття права власності, є саме договір купівлі-продажу транспортного засобу. Застосовуючи положення статей 334 ЦК України та статті 34 Закону України «Про дорожній рух», слід вважати, що реєстрація транспортного засобу у відповідних реєстраційних органах не впливає на набуття особою права власності на нього. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.12.2020 у справі № 278/3640/18 (провадження № 61-11481св20), в якій, аналізуючи положення статті 334 ЦК України та статті 34 Закону України «Про дорожній рух», суд зазначив: «… правовстановлюючим документом, який підтверджує набуття права власності, є саме договір комісії транспортного засобу та договір купівлі-продажу транспортного засобу. Видане за результатами проведення реєстраційних дій свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу лише підтверджує проведення реєстраційної процедури та внесення до Єдиного державного реєстру МВС відомостей про транспортний засіб і його власника, проте як самостійний документ право власності у особи не породжує». Подібні правові висновки щодо застосування положень статті 34 Закону України «Про дорожній рух» викладено Верховним Судом також у постановах від 13.02.2018 у справі № 910/11266/17, від 21.05.2019 у справі № 912/1426/18 та від 30.07.2019 у справі № 905/1053/18. У даній справі позивачами надані суду документи, які підтверджують виникнення права власності на автомобіль, а саме - копія посвідчення про реєстрацію ТЗ Одеської митниці Державної митної служби України серія [NUMBER] , попередня угода на експорт від 07.03.2021 р. (forward export agreement) на мові оригіналу (англійська) разом з перекладом, митна декларація (форма МД-2), свідоцтво про право власності видане Департаментом транспорту штату Массачусетс США від 16.07.2021 р. (invoice) на мові оригіналу (англійська) разом з перекладом. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити про те, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. При цьому визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постанові від 16 вересня 2020 р. у справі\~№ 464/1663/18. Також суд зазначає, що на момент подання позовної заяви [PERSON] є неповнолітньою особою, проте вона є самостійним та повноправним учасником судового процесу у відповідності до Декларації прав дитини, Конвенції ООН «Про права дитини», ст. 129 Конституції України, ст. 18 Сімейного кодексу України, ст.ст. 45, 46, 47 ЦПК України. Другий позивач [PERSON] є її батьком, а отже у розумінні ч.1 ст.59 ЦПК України є її законним представником. Принцип 8 Декларації прав дитини проголошує: «Дитина повинна за всіх обставин бути серед тих, хто першими одержують захист і допомогу». Конвенція ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 р., закріплює, що діти не належать до об`єктів права, вони виступають повноправними суб`єктами права. Сімейний кодекс України розглядає дитину як самостійного учасника правовідносин. У ст. 129 Конституції України проголошено, що основними принципами судочинства є рівність усіх учасників перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів та в доведенні перед судом їх переконливості тощо. Очевидно, що Конституція України в цій частині не зазначає обмежень щодо неповнолітніх. Згідно із ст. 46 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи - тобто з формулювання норми випливає, що не є виключенням в цьому випадку неповнолітні особи. При цьому, згідно чинного законодавства, а саме ч. 1 ст. 47 ЦПК України неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи. Таким чином неповнолітня особа у відносинах, у яких вона особисто бере участь, є повноправним учасником цивільного процесу і використовує всі свої процесуальні права, що визначені законодавством. Цивільні справи за участю неповнолітніх осіб розглядаються в судовому засіданні за правилами загального процесуального порядку, що містяться в ЦК України. З метою отримання можливості активної участі у судочинстві неповнолітньої особи [PERSON] , яке сприятиме більш повній реалізації права на захист [PERSON] повинна виступати учасником цивільного судочинства, наділеним відповідними процесуальними права та обов`язками. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що доводи позивачів є частково обгрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN, об`єм двигуна 1984 см3, рік випуску 01.01.2021, колір сірий, ідентифікаційний номер [NUMBER] ; визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування на 1/3 частину автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN, об`єм двигуна 1984 см3, рік випуску 01.01.2021, колір сірий, ідентифікаційний номер [NUMBER] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування на 1/6 частину автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN, об`єм двигуна 1984 см3, рік випуску 01.01.2021, колір сірий, ідентифікаційний номер [NUMBER] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: partial