Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

01.08.2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві. Стислий виклад позиції позивача. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] має 40 років 3 місяці загального страхового стажу, з них 35 років у шкідливих підземних умовах праці на підприємстві відповідача. На виробничо-структурних підрозділах підприємства ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» позивач працював з повним робочим днем під землею в шкідливих умовах, що і призвело до того, що позивач захворів на професійні захворювання. 31.03.2020 року позивача було звільнено відповідачем (роботодавцем) із займаної посади за ч.2 ст-40 КЗпП України, у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. Згідно з довідкою Медико-соціальної експертної комісії первинно безстроково за професійними захворюваннями від 17.02.2021 року серія 12 ААА № 063817, позивачу встановлено 40 % втрати працездатності. Причина виникнення професійного захворювання: хімічні фактори, фізичні фактори, запиленість повітря робочої зони, перевищення рівня шуму, перевищeння рівня фізичного навантаження, перевищення відносної вологості повітря тощо. Таким чином, комісією з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання було встановлено, що внаслідок тривалої праці в шкідливих умовах на ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», позивач втратив своє здоров`я та працездатність і набув професійні захворювання. Часткова втрата працездатності внаслідок професійних захворювань під час виконання трудових обов`язків призвела до порушення його особистих немайнових прав, порушення нормальної життєдіяльності, необхідності здійснення ним додаткових зусиль для організації свого життя. Отримана травма спричинює йому моральну шкоду, на відшкодування якої просив стягнути з відповідача 241 000 грн без урахування утримань з цієї суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору. Стислий виклад позиції відповідача. 26.09.2023 року відповідач надав відзив на позовну заяву, просив відмовити в позові з таких підстав. Позивач не навів в чому полягає погіршення його психологічного стану та чи звертався він до лікарів з приводу стресу та депресії, які саме додаткові зусилля він витрачає для організації свого життя. Згідно акту П-4 від 22.01.2021 року не встановлено винних осіб у порушенні санітарних норм і правил, отже вина підприємства у заподіянні моральної шкоди позивачу відсутня. Посилання позивача на фізичні страждання не є доречним, оскільки компенсацією ушкодження здоров`я позивач отримує щомісячні виплати згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Заяви, клопотання; інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду в задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів, визнання участі позивача при розгляді цивільної справи відмовлено, Ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав заяву, згідно якої просив провести розгляд справи без його участі. Від позивача надійшла 02.10.2023 року заява відповідно до ст. 93 ЦПК України з відповіддю на кожне питання, які порушені відповідачем у відзиві. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, підтримав доводи, викладені у відзиві. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з підприємствами правонаступником яких є ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», з 30.07.1984 року по 31.03.2020 року, працював підземним електрослюсарем з повним робочим днем в шахті. 31.03.2020 року позивач був звільнений з займаної посади за п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі через стан здоров`я. Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» 22.12.2020 року, протокол №2104, позивачу було встановлено професійні захворювання: 1. хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В. Легенева недостатність другого ступеня. 2. Нейросенсорна приглухуватість другого ступеня (з помірним зниженням слуху). Згідно з п.12 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22.01.2021 р. загальний стаж роботи [PERSON] за професією підземний електрослюсар з повним робочим днем в шахті 35 років у цеху в умовах впливу шкідливих факторів. Згідно з п.13 Акту, згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014р №248 оцінка умов праці електрослюсара дільниці ремонту забійного обладнання ВСП «ШАХТОУПРАВЛІННЯ імені ГЕРОЇВ КОСМОСУ» ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» [PERSON] віднесена: - по вмісту в повітрі робочої зони хімічних речовин - до 3 класу 3 ступеню «Шкідливі»; - по рівню шумового навантаження до 3 класу 2 ступеню «Шкідливі»; - за показниками мікроклімату - до 2 класу «Допустимі»; - за показниками освітлення - до 3 класу 2 ступеню «Шкідливі»; - за показниками важкості праці - до 3 класу 1 ступеню «Шкідливі»; - за показниками напруженості праці - до 3 класу 2 ступеню «Шкідливі»; - загальна оцінка - до 3 класу 3 ступеню «Шкідливі». Згідно п.17 Акту, хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло за таких обставин: працюючи електрослюсарем підземним на дільниці ремонту забійного обладнання, виконував роботу по обслуговуванню та ремонту електромеханічного гірничого обладнання. Внаслідок недосконалості технології підземних робіт, роботи шахтних механізмів і машин, не завжди є можливість встановлення систем вентиляції, пилоподавлення. У зв`язку з чим підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони, підвищених рівнів виробничого шуму. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 063817 від 17.02.2021 року виданої МСЕК, [PERSON] встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 40% з 13.02.2021 р. безстроково без визначення групи інвалідності. Згідно наданих епікризів позивач неодноразово проходив лікування в медичних закладах у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання. Норми права, які застосував суд, та висновки суду за результатами розгляду справи. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Судом встановлено, що після роботи на підприємстві відповідача в шкідливих умовах протягом 35 років, та звільнення за станом здоров`я 31.03.2020 року до визначення позивачу ступеню втрати професійної працездатності з 13.02.2021 року, позивач на інших підприємствах не працював. Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як зазначено в пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, №1-9/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до статей 23,1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Суд не може погодитись із запереченнями представника відповідача, який вважає не доведеним позивачем факт заподіяння моральної шкоди так як не встановлені зміни у психічному стані, відповідні записи лікаря-психіатра, психотерапевта, психолога, оскільки згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок професійних захворювань. З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок отриманого професійного захворювання на виробництві останньому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципом розумності та справедливості, приймає до уваги стан здоров`я позивача, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, характер та об`єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного профзахворювання, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв`язків, а саме 40% втрати професійної працездатності, істотність вимушених змін в життєвих стосунках, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 80 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Відповідно до Закону України №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року). До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом №466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України). Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи - платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом (26800 грн станом на 01.01.2023 року). Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. У зв`язку\~із зазначеним,\~моральна шкода\~на користь\~позивача підлягає\~стягненню з\~урахуванням утримання\~податку та\~обов`язкових\~платежів. Розподіл судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2 ч. 1ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 800 грн.

Outcome: partial