Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

19 жовтня 2022 року представник ТОВ «Пенсіон-ЮА» адвокат Кушнарьов Є.І. звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом надання доступу до квартири. В обґрунтування позовних вимог зазначено, позивач є власником 1/2 частини [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 05.08.2019, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войстрик О.В. Відповідач [PERSON] є власником іншої 1/2 частки квартири на підставі договору довічного утримання від 07.05.2004 № 2-1161, посвідченого Четвертою київською державною нотаріальною конторою, що підтверджується копією витягу з додатку «Реєстр нерухомості» від 12.10.2022. Квартира складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 25,2 кв.м., в тому числі житловою площею 15.5 кв.м. Технічний паспорт на квартиру у позивача відсутній. Вказано, що відповідач не надає позивачу доступу до квартири. Позивачем було здійснено спроби врегулювати даний спір шляхом переговорів, однак [PERSON] відмовилася надавати доступ до квартири. По телефону позивачу було повідомлено, що доступ до квартири йому ніколи не буде надано. Член правління ТОВ «Пенсіон-ЮА» [PERSON] особисто намагався врегулювати ситуацію, пропонував варіанти вирішення спору, однак всі пропозиції відповідачем було категорично відхилено. У зв`язку з чим, представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди ТОВ «Пенсіон-ЮА» у користуванні власністю, шляхом надання позивачу безперешкодного доступу до квартири за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 09.01.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 27.04.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій [PERSON] вказала, що вважає її необґрунтованою, безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає. Вказала, що 1/2 квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є єдиним майном відповідача, в якому вона проживає з жовтня 2020 року, вона є пенсіонером, єдиним доходом якої є пенсія. Власником іншої 1/2 частини квартири була хресна мати відповідача [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . 3 огляду на те, що [PERSON] була самотньою людиною, не мала власних дітей чи інших близьких родичів, її похованням займалась відповідач, що підтверджується довідкою з Київської міської прокуратури № 7 про видачу відповідачу тіла для кремації та довідкою про поховання померлого на колумбарії Київського крематорію. Всі витрати по похованню [PERSON] взяла на себе відповідач. Жодні спадкоємці до поховання та розподілу витрат на поховання [PERSON] не долучались. Крім того, спадкоємців не було і в той час, коли потрібно було прибрати квартиру, в якій проживала [PERSON] . Квартира була в занедбаному стані, по всій квартирі був бруд, сміття, цвіль, грибок, стояв їдкий сморід, була повна антисанітарія. Відповідач власними зусиллями та за власний кошт здійснила прибирання квартири та створила належні умови для проживання в ній. Відповідач вказує, що з моменту смерті [PERSON] , а саме з 01.02.2019, відповідачу ніхто не заявляв про свої права на 1/2 квартири. Разом з тим, приблизно через рік після смерті [PERSON] , відповідачу почали телефонувати невідомі особи, які не надавши жодних правовстановлюючих документів на 1/2 квартири, почали погрожувати виселенням відповідача. Незважаючи на те, що зазначені невідомі особи спілкувалися зі старшою жінкою, вони не підбирали слів, використовуючи нецензурну лексику, принижували та ображали відповідача. Крім того, ці ж особи пошкодили в квартирі вхідні двері, дверні замки, та всіляко намагалися завдати матеріальних збитків відповідачу. За фактом вказаних правопорушень, відповідач зверталась до органів поліції та прокуратури, що підтверджується копіями лише деяких заяв та отриманих відповідей. (додаються) 3 огляду на зазначене, [PERSON] вказує, що твердження позивача, що чинить перешкоду у користуванні власністю не відповідає дійсності. 15.05.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача вказав, що вважає відзив на позовну заяву безпідставним та необґрунтованим. Зазначено, що позивач ніколи не заперечував щодо компенсації витрат на поховання та прибирання квартири, однак [PERSON] ніколи їм цього не пропонувала. Щодо тверджень відповідача про наявність погроз в її адресу вказали, що ТОВ «Пенсіон-ЮА» не має до них жодного відношення. Також поставлено під сумнів факт того, що спірна квартира є єдиною власністю відповідача, оскільки [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , тобто була сусідкою померлої [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши сторін, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Пенсіон ЮА» є власником 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.08.2019. [PERSON] є власником 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.04.2023 За приписами статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень статей 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України). Частиною 3 ст. 319 ЦК України передбачено, що усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12 ЦПК). Натомість роль суду зводиться до керування ходом судового процесу; роз`яснення у випадку необхідності учасникам судового процесу їхніх процесуальних прав та обов`язків, наслідків вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК (п.п. 1, 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК). Відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Законодавцем визначено, а саме ч. 1 ст.79 ЦПК України, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві. Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається в межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів. Так, позивачем було пред`явлено вимоги про усунення перешкод у користуванні квартирою та у позовній заяві викладено обставини, якими обґрунтовуються такі вимоги, зазначено докази, на підтвердження позовної вимоги. Зазначення доказів - це інформація, повідомлення про конкретні засоби доказування, на підставі яких підтверджується наявність чи відсутність викладених обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, що було виконано стороною позивача. Проте позивачем порушено третій ступінь, а саме подання доказів, оскільки останнім не було подано суду належних та допустимих доказів для задоволення позовних вимог. Так, позивачем не надано документів, які підтверджують факт вчинення відповідачем [PERSON] перешкод позивачу у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] . Суд критично ставиться до наданих представником позивача заяв про вселення від 07.11.2019 та 29.08.2022, оскільки вони жодним чином не свідчать про те, що [PERSON] своїми діями перешкоджала позивачу потрапити до квартири. У вказаних заявах зазначено, що представник ТОВ «Пенсіон-ЮА» письмово пропонували відповідачу викупити належну їй частку квартири або спільно її продати, однак жодного доказу на підтвердження цього суду не надано. Інших доказів, що [PERSON] перешкоджає відповідачу користуватись власністю стороною позивача не надано. При дослідженні судом доказів, він має за мету одержання необхідного для вирішення справи висновку про їх реальне існування, проте такого судом при розгляді даної справи не встановлено. Якість доказування забезпечується визначеним ЦПК України процесуальним порядком і способом їх дослідження. Особливість по доказуванню полягає в тому, що воно виступає як право і обов`язок осіб, які беруть участь у справі. Вони мають право подавати докази, брати участь в їх дослідженні, давати усні і письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування та заперечення, тобто мають право на доказування. Сторони, подаючи докази, реалізують своє право по доказуванню і одночасно виконують обов`язок по доказуванню. Обов`язок по доказуванню покладається на того, хто звернувся за захистом порушеного права чи інтересу до суду. Суд звертає увагу на те, що позивач, звертаючись до суду з даною позовною заявою, не надав суду відповідних доказів на підтвердження викладених в позові обставин. Крім того, будь-яких процесуальних дій щодо сприяння витребуванню чи самостійному наданні доказів, стороною позивача ані при пред`явленні позову, ані після відкриття провадження у справі, заявлено не було. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження, отже у задоволенні позову в частині усунення перешкод позивачу у користуванні власністю необхідно відмовити.

Outcome: dismissed