Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

Позивач АТ «Криворізька теплоцентраль» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: стягнути з [PERSON] на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надану послугу з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] за період з 01.10.2013 року по 31.07.2021 року в сумі 31 889 грн. 08 коп., інфляційні втрати 9 623 грн. 89 коп., 3% річних 2 822 грн. 79 коп., а всього 44 335 грн. 76 коп., та судовий збір в розмірі 2\~270 грн. 00 коп. В обґрунтування позову зазначає наступне. Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (далі - позивач) за специфікою своєї виробничої діяльності надає послугу з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню (споживачам), яке відповідно до положень Житлового кодексу Української РСР, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 (далі - Правила № 630) зобов`язане здійснювати оплату за отриману послугу з централізованого опалення, відповідно до встановлених тарифів. Ст. 11 ЦК України, встановлено підстави виникнення цивільних прав та обов`язків у громадян України, зокрема - зобов`язання: «...можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування». Відповідно до положень ст. 68 ЖК Української РСР, наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Так, згідно ст. 10 ЖК Української РСР, громадяни зобов`язані додержуватися правил користування жилими приміщеннями. Згідно п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992р. № 572 (зі змінами), власник, Наймач (орендатор) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Обов`язок споживача щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію встановлено ст. 19 Закону України «Про теплопостачання». Пунктом 2 Правил № 630 (із змінами) визначено, що централізоване опалення - послу) а, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Пунктом 18 Правил № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Пунктом 1 частини першої статті 20 .Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004р. №1875-IV, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин між Сторонами, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 1 та 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати житлово- комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким -чином, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача (п. 1 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). 01 травня 2019 року вступив в дію ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017р. № 2189-VIII (далі - Закон № 2189-VHI), який регулює основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону № 2189-VIII до житлово- комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2189-VIII). Пунктами 1, 5 ч.2 ст. 7 зазначеного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово- комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово- комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону № 2189-VIII). Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (ч. 3 ст. 9 Закону №2189-VIII). Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року по справі№6-2951цс15. Позивач на виконання своїх зобов`язань, згідно вище перелічених нормативно- правових актів України, надав відповідачу, послугу з централізованого опалення (далі - послугу), який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання, а відповідач зобов`язаний оплатити отриману послугу. В наслідок неналежного виконання зобов`язань щодо здійснення оплати за спожиту послугу у відповідача у період з 01.10.2013 року по 31.07.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 31\~889,08 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання мають бути виконані належним чином. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вищезазначені обставини є підставою для стягнення боргу у повному обсязі з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних. Так, відповідачці, внаслідок порушення вимог чинного законодавства, нараховано інфляційні втрати 9\~623,89 грн. та 3 % річних 2\~822,79 грн. Не погодившись з позовними вимогами позивача, представник відповідача подала відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого навела наступне. В позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.10.2013 року по 31.07.2021 року в сумі 31 889, 08 грн., інфляційні витрати у розмірі 9 623,89 грн, 3 % річних у розмірі 2 822, 79 грн., всього - 44 335, 76 грн., та судовий збір у розмірі 2 270, 00 грн. Ознайомившись з вимогами позову, відповідач вважає за необхідним надати свої заперечення щодо позовних вимог. Так, відповідно до свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 01.02.2018 року, видане виконкомом Саксаганської районної у місті ради на підставі рішення виконкому Саксаганської районної у місті ради від 17.01.2018 року № 11, [PERSON] є власником квартири, загальною площею 44,8 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з 01.02.2018 року по теперішній час. Відповідно до ордеру № 10574 від 25.11.1986 року право на користування вказаним житловим приміщенням мала мати відповідача [PERSON] разом з членами своєї сім`ї в кількості 4 осіб, а саме: чоловіка та двох дочок. Квартира сім`єю не приватизовувалася. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів цивільного громадянського стану виконкому Павлоградської міської Ради народних депутатів Дніпропетровської області. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, [NUMBER] , видане Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області. З довідки наданої до позову позивачем вбачається, що члени сім`ї основного наймача були зняті з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою з 09.11.2001 року, мати та батько відповідача були зняті з реєстраційного обліку у зв`язку зі смертю в 2000 році та 2016 роках. Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 06.06.2003 року по теперішній час. Про здійснення оплати житлово комунальних послуг батьками, відповідачу нічого не відомо. Позивач в вимогах просить стягнути заборгованість за послуги опалення у період з 01.10.2013 року по 31.07.2021 року, не враховуючи строки позовної давності, а тому є незрозумілим нарахування за такий проміжок часу. З розрахунків наданих позивачем не видно, який саме тариф вартості теплової енергії брався до уваги починаючи з 2013 року по 2021 рік при здійсненні нарахування вартості послуги. Крім того, відповідач [PERSON] не згоден із сумою нарахованої заборгованості, оскільки ним, з моменту набуття права власності на житло, частково здійснювалася оплата вартості опалення, що підтверджується виписками з сайту ТОВ "НОВА КОМ". Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до п.1 та п.5 статті 261 ЦК України зазначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. 30.10.2023 року представником відповідача до суду подано клопотання про застосування строків позовної давності. 31.10.2023 року до суду представником позивача подані письмові пояснення, в яких наведено наступне. Правовідносини у даній справі між позивачем та відповідачем врегульовані рядом нормативно-правових актів, з яких: Цивільний кодекс України, Закон України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року № 2633-1?, Правила користування тепловою енергією, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року №1198, Закон України «Про житлово-комунальні послуги», Постанова Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», тощо. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Згідно із положеннями ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання», теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Підпунктом 9 п. 29 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення» затверджених Постановою КМУ України від 21.07.2005 року № 630 (далі по тексту Правила), передбачено звільнення від плати за послуги у разі їх ненадання. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановлено, що рішення суду, як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України, принципу верховенства права. У зв`язку з цим, суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Щодо підстав спадкування: Відповідно до ст. 322 власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Приписами ст. 1218 ЦК України закріплено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України встановлено, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У зв`язку із тим, що зобов`язання спадкодавця щодо сплати за житлово-комунальні послуги не припинились внаслідок його смерті, позовні вимоги до відповідача, який успадкував квартиру за адресою: [ADDRESS] про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення з 01.10.2013 року є правомірними, оскільки дане зобов`язання увійшло до складу спадщини. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частинами першою ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у позові. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову с лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч.ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Звертаємо увагу Суду, що 11 березня 2020 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відповідно до якої, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року установлено карантин на усій території України з 12 березня 2020 року. У подальшому дія карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року, безперервно продовжувалася. Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року (з урахуванням останніх внесених до неї змін згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 1423 від 23.12.2022), дія карантину на усій території України, встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року, була продовжена до 30 квітня 2023 року. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-ІХ, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України був доповнений, зокрема пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України набрав чинності 02 квітня 2020 року. Отже, на час дії установленого на території України карантину строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, були продовжені. Початок дії карантину на усій території України 12 березня 2020 року, відповідно правовідносини, по яким трирічний строк позовної давності на вказану дату спливав, є продовженим на строк дії такого карантину. Проте, на проміжок часу до початку дії карантину, тобто до 12 березня 2020р. положення про застосування позовної давності застосовуються без обмежень, а карантинні обмеження не поширюється. Таким періодом, в даному випадку, є проміжок у часі з 13.03.2017р. по 11.03.2020р. включно. Зазначена позиція щодо застосування ст. 257 ЦК України та п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення ЦК України повністю кореспондується з практикою Верховного суду, викладеного у постановах від 06.05.2021 р. у справі № 903/323/20, від 31.05.2022р. у справі № 926/1812/21, від 22.06.2022р. у справі № 916/1157/21. В даному випадку, суд апеляційної інстанції прийняв Постанову без врахування зазначених вище норм законодавства, що надає підстав для її скасування. У судовому засіданні 12.10.2023 року представник позивача, позов підтримала в повному обсязі, позовні вимоги просила задовольнити. У судовому засіданні 12.10.2023 року представник відповідача, зазначила, що позов визнає частково з 2018 року. У судове засідання 31.10.2023 року представник позивача не з`явилася, подала клопотання, згідно якого позов підтримала повністю, не заперечувала проти заочного розгляду справи, просить розглянути справу за її відсутності. В своїй заяві зазначила, що вважає вимоги наведені відповідачем та його представником у відзиві на позовну заяву повинні бути залишені без задоволення, а вимоги позивача задоволені в повному обсязі. Відповідач у судове засідання 31.10.2023 року не з`явився, представник відповідача подала заяву в якій просить справу розглядати за її відсутності, також застосувати строки позовної давності. У судовому\~засіданні безпосередньо\~досліджені наступні\~письмові докази: довідка (а.с.4), детальний розрахунок\~заборгованості (а.с.5), розрахунок сум компенсації, трьох процентів річних (а.с. 6), витяг (а.с. 53), свідоцтво про народження (а.с. 54), ордер (а.с. 55), свідоцтво про смерть (а.с. 56,57), свідоцтво про право власності на житло (а.с. 59), технічний паспорт (а.с. 59-60), витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 60 зв.), роздруківки Новаком (а.с. 61-64) . Суд,

Outcome: approved