Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

05 вересня 2023 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання спільних дітей сторін [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільних дітей. На теперішній час відповідач матеріальної допомоги не надає, хоча є працездатною особою, інших дітей не має, а тому позивач просить суд задовольнити позов в повному обсязі. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2023 року позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу відповідний строк для усунення недоліків її позову. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2023 року у зв`язку із повним та своєчасним усуненням позивачем недоліків її позову позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити в повному обсязі з викладених у ньому підстав та обставин. Відповідач, його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог частково. Так, 26 жовтня 2023 року представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, у якому він звертає увагу суду на той факт, що твердження позивача про те, що діти перебувають на її повному утриманні не відповідають дійсності, оскільки син сторін [PERSON] має бажання проживати з батьком, тому фактично мешкає з батьками [PERSON] , так як останній на даний час мобілізований та перебуває на військовій службі. В свою чергу відповідач перераховує кошти на утримання дітей регулярно: на утримання доньки безпосередньо на картку позивача, а на утримання сина на картку невістки [PERSON] , яка у подальшому переводить кошти в готівку та віддає синові сторін. Таким чином відповідач вважає, що не повинен сплачувати аліменти на утримання сина сторін на користь позивача, оскільки син з позивачем не проживає, і саме відповідач фактично утримує останнього за власний кошт. Вислухавши доводи сторін та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 21 червня 2008 року між сторонами було укладено шлюб, від якого вони мають двох спільних дітей сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . Дані обставини підтверджуються копіями свідоцтв про шлюб, про народження дітей, копіями паспортів сторін. Відповідно до копії довідки від 11 березня 2023 року за підписом командира військової частини [NUMBER] відповідач за наслідками мобілізації перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 06 березня 2023 року. Згідно копії довідки квартального комітету від 18 вересня 2023 року позивач мешкає за адресою [ADDRESS] разом із двома дітьми сином [PERSON] , [INFO] , та дочкою [PERSON] , [INFO] , які перебувають на утриманні позивача. В той же час, в ході розгляду справи судом у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України достеменно встановлено, що спільна дитина сторін син [PERSON] , [INFO] , якому виповнилось 15 років, насправді фактично мешкає за адресою місця проживання відповідача [ADDRESS] . У цьому будинку також мешкають батьки відповідача і невістка. Утримання сина сторін відбувається шляхом перерахування відповідачем власних коштів сину. Молодша ж дитина сторін дочка [PERSON] , [INFO] , дійсно мешкає разом із позивачем, перебуваючи на її утриманні. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про прав дитини. Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аналогічні положення містить ст.27 Конвенції про права дитини, якою також визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.ст.141, 180 СК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, такий обов`язок є рівним для обох батьків, а розірвання шлюбу між ними, проживання батьків окремо від дитини не звільняє від даного обов`язку щодо дитини. Згідно ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.183 ч.ч.1-3 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Нормою ст.182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)\~стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно норми ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Положеннями ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Схожі за змістом положенням містить ст.3 Конвенція про прав дитини. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. На підставі таких доказів, наведених вище норм діючого законодавства, враховуючи, що відповідач є батьком спільної з позивачем малолітньої дитини дочки [PERSON] , [INFO] , яку зобов`язаний утримувати до досягнення повноліття, однак регулярної матеріальної допомоги на утримання цієї своєї дитини не надає, хоча об`єктивних перешкод для цього або визначених законом, зокрема нормами ст.ст.188, 190 СК України, підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, припинення права на аліменти тощо судом не встановлено, приймаючи до уваги, що саме ця спільна дитина сторін проживає разом із позивачем, перебуваючи на її утриманні, суд вважає позовні вимоги про стягнення аліментів на дітей обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню частково лише відносно спільної дочки сторін та розмірі частки від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 05 вересня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Визначення аліментів в такому розмірі буде розумним, справедливим та відповідатиме фактичним обставинам правовідносин сторін, враховуючи положення ст.ст.182, 183 СК України. Частковість задоволення позову полягає у відмові в стягненні аліментів з відповідача на користь позивача на утримання другої спільної дитини сторін сина [PERSON] , [INFO] . Такий результат розгляду справи зумовлений тим, що однією з обов`язкових визначених законом умов для стягнення аліментів на утримання дитини з одного з її батьків на користь іншого є те, що ця дитина повинна фактично проживати та перебувати на утриманні того з батьків, який і просить стягувати аліменти на цю дитину свою користь (ст.181 ч.3 СК України). В той же час, в ході розгляду справи судом встановлено, що спільний син сторін фактично проживає окремо від позивача, а отже остання не має правових підстав вимагати від відповідача стягнення аліментів на цю дитину на свою користь. При цьому, сину сторін вже виповнилось 15 років, що у відповідності до норми ст.160 ч.3 СК України та за обставин спірних правовідносин сторін (сторони проживають окремо) надає сину сторін право самостійно визначати своє місце проживання, що ним і було здійснено шляхом вибору місця свого проживання за адресою відповідача. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення аліментів на утримання сина сторін, суд також послуговується та звертає увагу сторін на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 23 серпня 2023 року по справі №707/1319/22, згідно якого неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними, тому може сама звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів з батьків, які не можуть досягнути згоди щодо стягнення аліментів на її утримання.

Outcome: partial