Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

У липні 2021 року КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до Оболонського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у якому просять стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 24 599,00 грн., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 23 999,00 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року по 23.07.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 2 104,94 грн., витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 24,75 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1 201,82 грн. З відповідача [PERSON] просять стягнути заборгованість за спожиті з 23.07.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 20 519,49 грн., заборгованість за спожиті з 23.07.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 24 454,74 грн., витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 8,25 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1 068,18 грн. Позивач вказує, що до червня 2018 року, власниками квартири [ADDRESS] , були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , при цьому, з 23.07.2018 року власником стала [PERSON] . Натомість, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялись та особовий рахунок не змінювали. А тому, квартира за адресою: [ADDRESS] , під`єднана до внутрішньо будинкової системи теплопостачання, а отже відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води. 11.10.2018 року між ПАТ «КИЇВНЕРГО» та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 601-18 (далі - Договір цесії), відповідно до якого ПАТ «КИЇВНЕРГО» відступило, а Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців (далі - споживачі) щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитої до 01.05.2018 теплової енергії. Позивач вказує, що порушуючи умови договору та норми законодавства, відповідачі своєчасно не вносили плату за надану теплову енергію, в результаті у останніх утворилась заборгованість, яку і просить стягнути позивач. 19.01.2023 року представником [PERSON] на адресу суду подано відзив, в якому вказує, що [PERSON] не є власником квартири, а квартира на праві власності належить іншій особі, крім того, вказує, що позивачем пропущений строк звернення з позовом до суду та просить застосувати строки позовної давності до позовних вимог станом до 01 травня 2018 року. Представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час та дату розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник [PERSON] надав суду заяву у якій вказував про необхідність застосування строків позовної давності до позовних вимог позивача та просив відмовити у задоволенні позову. Із матеріалів справи вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] , під`єднана до внутрішньо будинкової системи теплопостачання, а отже, відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води. Відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вище зазначена квартира у спірний період, а саме до червня 2018 року, на праві власності належала: [PERSON] (на підставі свідоцтва про право власності від 02.01.2001 року, частка власності ), [PERSON] (на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.06.2010 року, частка власності та на підставі свідоцтва про право власності від 02.01.2001 року, частка власності ), [PERSON] ( на підставі свідоцтва про право власності від 02.01.2001 року, частка власності ). Відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 21.05.2021 року, одноособовим власником починаючи з 23.07.2018 року є [PERSON] . Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та централізоване постачання гарячої води регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630. 11.10.2018 року між ПАТ «КИЇВНЕРГО» та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 601-18 (далі - Договір цесії), відповідно до якого ПАТ «КИЇВНЕРГО» відступило, а Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців (далі - споживачі) щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитої до 01.05.2018 теплової енергії. Згідно п. 3.4.2 Договору цесії новий кредитор має право на отримання замість кредитора споживачів, визначених у Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії сплати заборгованостей. Відповідно до п. 18, 20, 30 Правил споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у встановлені строки. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язанні допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. За ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 2 статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю для настання відповідних правових наслідків. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні встанволено, що відповідачі порушуючи умови договору своєчасно не вносили плату за надану теплову енергію в результаті чого у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] утворилась заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 24 599,00 грн., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 23 999,00 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року по 23.07.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 2 104,94 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує, а тому відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] як співвласники житла мали не лише суб?єктивні права, але й зобов`язання щодо утримання вказаного житла. При цьому, відчуження власності не припиняє зобов`язань власників, щодо вказаного майна. Представником відповідача [PERSON] подано до суду заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини першої, п`ятої ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. У ч.1 ст.266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до частини четвертої ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч.1 та ч.2 ст. 264 ЦК України). Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року. Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021 року. З урахуванням епідемічної ситуації в регіоні з 19 грудня 2020 р. до 31 серпня 2021 р. на території України установлено карантин згідно з Постановами КМ України № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1100 від 11.11.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021 року. Таким чином, оскільки з 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, слід визнати таким, що пропущений трирічний строк позовної давності за вимогами до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за період з липня 2015 року до березня 2017 року. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за період з квітня 2017 року до 01 травня 2018 року трирічний строк позовної давності не пропущений оскільки на час подання позовної заяви в квітні 2021 року такий строк був продовжений вищевказаним Законом. З розрахунку наданого позивачем вбачається, що заборгованість на загальну суму 49 827,86 грн. нарахована за період з 01 травня 2018 року, при цьому з урахуванням вищевказаних вимог законодавства та заяви відповідача, позивачем пропущений трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за період з 2015 року до 2017 року, а тому не підлягають задоволенню за вказаний період. Також суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять детального розрахунку заборгованості та їх розміру щодо спожитих послуг [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за період з 2017 року до 01 травня 2018 року. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, відповідач повинен подати належні та допустимі докази на підтвердження тих обставин, про які вказує у позовній заяві, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення чи відмови у задоволенні позову. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч. 3 ст. 83 ЦПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Згідно з ч. 4 ст. 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У відповідності до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на зазначене, відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів на підтвердження порядку нарахування та розрахунку заборгованості у відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у період до 01.05.2018 року, суд, не вбачає підстав для задоволення вимог в цій частині позовних вимог. З урахуванням часу виникнення права власності на квартиру [ADDRESS] , у відповідача [PERSON] у останнього виникло зобов`язання по утриманню вказаного житла, проте, з 23.07.2018 року утворилась заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 20 519,49 грн. та заборгованість за спожиті з 23.07.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 24 454,74 грн. В частині стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] заборгованості за спожиті з 23.07.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 20 519,49 грн., заборгованості за спожиті з 23.07.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 24 454,74 грн. позивачем надано детальний розрахунок з якого прослідковується дійсна заборгованість відповідача то суд вважає за необхідне задовольнити відповідну вимогу про стягнення заборгованості. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також, понесено витрати за отримання інформації необхідної для розгляду справи. Таким чином, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 2 270,00 грн. та витрати за отримання інформації необхідної для розгляду справи у сумі 33,00 грн.

Outcome: partial