Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулася з позовом до суду до відповідача, в якому просила визнати за собою право власності на частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , за набувальною давністю. В обґрунтування позову позивач зазначає, що вона з 2003 року офіційно зареєстрована у вказаному житловому будинку, але фактично проживає за вказаною адресою з самого народження разом зі своєю родиною. Зауважує, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , знаходився у спільній частковій власності між: частка - [PERSON] , а з 1993року її матері - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину; частка [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16.01.2004 року; [PERSON] , якій належала частина житлового будинку на підставі свідоцтва про право особистої власності. [PERSON] була родичкою позивача, а саме рідною сестрою її бабусі - [PERSON] . Протягом життя позивач разом зі своєю родиною та [PERSON] проживали у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , однією сім`єю. Всебічно допомагали одна одній, а з часом взагалі доглядали [PERSON] , оскільки остання вже була доволі літньою жінкою. [INFO] [PERSON] померла, після смерті якої матір позивача продовжила проживати у житловому будинку разом зі своїми дітьми, у тому числі відкрито та добросовісно володіти та користуватися частиною житлового будинку, яка за життя належала [PERSON] [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 травня 2005 року позивач після смерті своєї матері стала спадкоємицею частини спадщини, що складається з частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Інша частка спадщини була отримана братом позивача, тобто відповідачем. На даний час відповідач також зареєстрований за цією адресою, але фактично проживає в [ADDRESS] . Таким чином, увесь час з дати смерті матері і на сьогоднішній день, позивач фактично 18 років відкрито володіє частиною житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які за життя належали [PERSON] , а якщо брати час володіння цією часткою [PERSON] , то загалом понад 30 років. Після смерті [PERSON] право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , не перереєстровано ні за ким іншим, так як у [PERSON] не було спадкоємців, ніхто не звертався із заявою про прийняття спадщини, а отже частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , з 1986 року по 2022 рік не мають юридичного власника. Таким чином, позивач вважає, що з 2004 року вона добросовісно та відкрито володіє часткою житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , здійснює його покращення, а тому має право звернутися до суду з позовною заявою про визнання права власності на частку житлового будинку за набувальною давністю. \~ \~ \~ \~Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2023 року відкрито провадження у справі за даною позовною заявою за правилами загального позовного провадження, залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ДНІПРОВСЬКУ МІСЬКУ РАДУ до розгляду даної цивільної справи та витребувано у Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області належним чином засвідчену копію спадкової справи після померлої [PERSON] , яка померла [INFO] . \~ \~ \~ \~28 квітня 2023 року відповідач подав заяву про визнання позову. \~ \~ \~ \~04 травня 2023 року до суду надійшов відзив третьої особи ДНІПРОВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ на позову заяву, який по суті є поясненням третьої особи щодо позову, в якому представник третьої особи [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник або його правонаступник. У разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнішньому володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Наявність у володільця певної правової підстави для володіння майном виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю, але не позбавляє особу можливості набути право власності на таке майно у визначеному позасудовому порядку. Позивач зазначає, що частини спірного домоволодіння належали [PERSON] , яка померла [INFO] , після смерті якої відкрилася спадщина за невизначеним колом спадкоємців. Також звертає увагу, що позивачу достеменно відомо, що жодних спадкоємців, які б прийняли спадщину у черговості спадкування, що визначена ЦК України, за час з моменту смерті [INFO] по момент подачі позову не знайшлося. Додатково Дніпровська міська рада зазначає, що у даній справі фігурує неналежний відповідач, оскільки після неприйняття спадщини, власником зазначеної частини домоволодіння є територіальна громада м. Дніпра. За змістом статті 344 ЦК України добросовісність володіння, як обставину, яка має значення для справи та яку повинен довести саме позивач, остання спростувала у позовній заяві. \~ \~ \~ \~Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач в судовому засіданні позов визнав та просив його задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник третьої особи Кохановська К.С. в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним у письмових поясненнях третьої особи на позовну заяву та просила у задоволенні позову відмовити. \~ \~ \~ \~Вислухавши представника позивача [PERSON] , відповідача та представника третьої особи [PERSON] , дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні фактичні обставини. \~ \~ \~ \~Матері сторін у справі [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 20 січня 1993 року за реєстром №2-255, та на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М. 16 січня 2004 року, за реєстром №141, належало на праві власності частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.8,9). \~ \~ \~ \~Власником іншої частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності, б/н 28.06.1963, виданого виконавчим комітетом Красногвардійської районної ради народних депутатів, була [PERSON] (а.с.10,14,28-33). \~ \~ \~ \~ [INFO] [PERSON] померла, після смерті якої відкрилася спадщина на частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , але із заявами про відмову/прийняття спадщини після її смерті до нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа до майна померлої не заводилася та свідоцтво про право на спадщину за законом/заповітом не видавалось (а.с.11,46). \~ \~ \~ \~Сторони у справі зареєстровані з 18 лютого 2003 року по даний час за адресою: [ADDRESS] (а.с.5, 5 зворотна сторона, 7,7 зворотна сторона, 89). \~ \~ \~ \~ [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на частин вказаного домоволодіння (а.с.11 зворотна сторона). \~ \~ \~ \~Позивач та відповідач після смерті матері [PERSON] в рівних частках успадкували по 3/8 частині кожний домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с.8,9,12-13). \~ \~ \~ \~Сторони у справі стверджують, що [PERSON] була рідною сестрою їх бабусі. \~ \~ \~ \~Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. У частині першій статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу шляхом, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). У частинах першій та четвертій статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2021 року у справі N 621/895/17 (провадження N 61-15792св19) вказано, що "за змістом пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, він застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила статті 1277 ЦК України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі N 671/22/19 (провадження N 61-9511сво19) висловлено висновок, що "за загальним правилом, дія актів цивільного законодавства в часі має футороспективний характер, тобто спрямована на майбутнє. У зв`язку з чим законодавець передбачає, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Проте із загального правила про застосування актів цивільного законодавства до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ними чинності абзацом 2 пункту 5 Прикінцевих пунктом передбачається виняток. У ЦК УРСР законодавець, на відміну від ЦК України та існування конструкції "відумерлої спадщини", передбачав автоматичний перехід спадщини за правом спадкоємства до держави. Будь-яких дій щодо прийняття спадщини держава не здійснювала. Держава при існуванні юридичних фактів, визначених пунктами 1-5 частини першої статті 555 ЦК УРСР, завжди приймала спадщину і не могла від неї відмовитися. Оскільки держава не мала права відмовитися від прийняття спадщини, то у випадку, коли спадкоємці за законом або за заповітом не прийняли спадщину або відмовилися від спадщини, спадщина вважалася прийнятою державою. З урахуванням того, що в частині першій статті 555 ЦК УРСР закріплювався автоматичний перехід спадщини до держави, та існував строк шість місяців для прийняття спадщини іншими спадкоємцями, то абзац 2 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України може застосовуватися тільки, якщо спадщина відкрилась після [INFO], проте не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мали право спадкування відповідно до норм ЦК УРСР. Тому однорічний строк, який встановлений частиною другою статті 1277 ЦК України та в абзаці 2 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, може підлягати обчисленню, починаючи не раніше 01 липня 2003 року". Отже, до спадщини, яка відкрилася [INFO], застосуванню підлягають норми ЦК УРСР. У частині першої статті 555 ЦК УРСР встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо: спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; всі спадкоємці відмовились від спадщини; всі спадкоємці позбавлені права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу); ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. У справах про спадкування щодо спадщини, яка відкрилася до 01 липня 2003 року, належним відповідачем є спадкоємці (спадкоємець), які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є держава в особі уповноваженого органу. В позовній заяві [PERSON] відповідачем за вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом визначив територіальну громаду Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області, ПАТ "Племінний завод "Червоний велетень". Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі N 523/9076/16-ц (провадження N 14-61цс18) зроблено висновок, що "пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження". В судовому засіданні встановлено, що власником спірної частини домоволодіння була [PERSON] , яка [INFO] померла. Сторони стверджують, що [PERSON] була рідною сестрою їх бабусі, проте належних та достатніх доказів на підтвердження даної обставини, у тому числі ураховуючи, що в даній частині позовна заява залишалася без руху, суду не надано. У позовній заяві позивач визначила відповідачем співвласника 3/8 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] . Однак щодо спірної частини вказаного домоволодіння, яка належала померлій [PERSON] , в судовому засіданні встановлено, що із заявами про відмову/прийняття спадщини після її смерті до нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа до майна померлої не заводилася та свідоцтво про право на спадщину за законом/заповітом не видавалось. Отже, до спадщини, яка відкрилася [INFO] , застосуванню підлягають норми ЦК УРСР. У частині першої статті 555 ЦК УРСР встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо: спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; всі спадкоємці відмовились від спадщини; всі спадкоємці позбавлені права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу); ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. У справах про спадкування щодо спадщини, яка відкрилася до 01 липня 2003 року, належним відповідачем є спадкоємці (спадкоємець), які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є держава в особі уповноваженого органу. Позивач та її представник [PERSON] своїми процесуальними правами розпорядилися на власний розсуд та клопотання про заміну відповідача чи залучення належного співвідповідача не заявляли. Таким чином, з урахуванням положень частини першої статті 555 ЦК УРСР у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з пред`явленням позову до неналежного відповідача. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне не прийняти визнання позову відповідачем у справі. Оскільки, у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, понесені позивачем судові витрати, на підставі ст. 141 ЦПК України, розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed