Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

23 серпня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Радехівської міської ради Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. У позовній заяві зазначила, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим повторно Радехівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) 13 жовтня 2021 року, про що 1 лютого 2000 року зроблено відповідний актовий запис №3. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із земельної ділянки площею 2,6240 га, яка належала йому згідно з Державним актом, серії III-ЛВ №065692, виданого 23.01.2001 на підставі розпорядження голови Радехівської райдержадміністрацїї №185 від 04.05.2000. [PERSON] постійно по день смерті [INFO] проживав і був зареєстрований на [ADDRESS] , разом з ним на день смерті проживала [PERSON] - онука, від імені померлого виконком Корчинської сільської ради заповіту не посвідчував. З метою оформити свої права на спадкове майно після смерті діда [PERSON] , вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки вищезазначений Державний акт, виданий після смерті спадкодавця. Таким чином, просила суд ухвалити рішення, яким: установити факт прийняття [PERSON] спадщини, що залишилась після смерті [INFO] [PERSON] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку, загальною площею 2,6240 га, в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.1-3). 23 серпня 2023 року, автоматизованою системою документообігу суду Д-3, судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.32). Ухвалою судді від 13 вересня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.40-41). У підготовче судове засідання позивач не прибула, проте представник позивача подав до суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи здійснювати за відсутності сторони позивача, позов підтримав повністю та просив його задовольнити (а. с. 45). Представник відповідача скерував суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за відсутності представника Радехівської міської ради Львівської області, позовні вимоги визнали у повному обсязі та не заперечили проти їх задоволення (а.с.44). З урахуванням наведеного, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України та ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи проведено за відсутності учасників справи, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно із ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст. 206-207 ЦПК України. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов потрібно задовольнити з таких міркувань. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд установив, що [INFO] у селі Радванці Радехівського району Львівської області помер дід позивача - [PERSON] у віці 94 роки, про що зроблено відповідний актовий запис № 3 від 1 лютого 2000 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим повторно 13 жовтня 2021 Радехівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (а.с.10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,6240 га, що розташована на території Корчинської сільської ради Радехівського району Львівської області та належали [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ № 065692, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 23 січня 2001 року, № 11727 (а.с.11, 11-зворот). Так, Розпорядженням голови Радехівської райдержадміністрації Львівської області від 04.05.2000 №185 «Про затвердження проекту передачі земельних часток (паїв) та видачу державних актів на право приватної власності на землю громадянам с. Корчин, с. Радванці, с. Гоголів Корчинської сільської ради», було затверджено проект передачі земельних часток /паїв/ у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам с. Радванці на площі 350,58 га, з них ріллі 272,70 га, кормових угідь 77,88 га; передано у приватну власність громадянам с. Корчин, с. Радванці та с. Гоголів земельні частки /паї/ згідно з Додатком та видано їм Державні акти на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. З Додатку до Розпорядженням голови Радехівської райдержадміністрації Львівської області від 04.05.2000 №185 видно, що у цьому списку під порядковим номером 130 зазначений [PERSON] , якому було виділено земельні ділянки, загальною площею 2,6240 га (а.с.21-23). Вказане вище також підтверджується копією Витягу із Книги записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю, виданого 15.08.2022 №1963/15-22 Відділом №6 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (а.с.16). Відповідно до Довідки Радехівської міської ради Львівської області №550 від 18 жовтня 2021 року, [PERSON] , який помер [INFO] до дня смерті проживав та був зареєстрований у будинку [ADDRESS] . На день смерті разом з померлим проживала [PERSON] (а.с.13). Із Постанови Радехівської державної нотаріальної контори Львівської області про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 23 листопада 2022 року № 437/02-31 видно, що під час видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилося після смерті гр. [PERSON] , який помер [INFO] , а саме, на земельні ділянки, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Корчинської сільської ради Червоноградського району (колишнього Радехівського) Львівської області, було встановлено, що Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №065692, виданий відповідно до Розпорядження голови Радехівської райдержадміністрації Львівської області від 04.05.2000 №185, зареєстрований 23 січня 2001 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №11727, тобто, після смерті спадкодавця, а відповідно до ст. 95 Цивільного кодексу УРСР, що був чинним на той час, правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю. Тому було постановлено - відмовити гр. [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилося після смерті гр. [PERSON] , який помер [INFO] , а саме, на земельні ділянки, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Корчинської сільської ради Червоноградського району (колишнього Радехівського) Львівської області (а.с.14, 14 зворот). З Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №68071964 від 12.01.2022 видно, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкова справа не заводилася (а.с.15). Родинні відносини спадкодавця [PERSON] та позивача [PERSON] підтверджуються такими доказами: копією Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 15 вересня 1960 року (а.с.17), копією повторного Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 14 грудня 1979 року (а.с.18), копією повторного Свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 20 лютого 2020 року (а.с.19), копією Свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] від 12 липня 1955 року (а.с.20). Інших спадкоємців судом не встановлено. Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до ст. 12, 229 ЦПК України такі докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникало відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. На підставі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. З огляду на ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР). За змістом ч. 1-2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину прийняла його внучка [PERSON] - позивач у справі, яка проживала з померлим на час його смерті, та вступила в управління та володіння майном. Перешкодою в реалізації законних прав та інтересів позивача, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину на спірні земельні ділянки, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №065692, зареєстрований 23 січня 2001 року, тобто, після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] . Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. На підставі ст. 81, 131 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Приймаючи до уваги вищенаведене, визнання позову відповідачем, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд робить висновки, що позовні вимоги сторони щодо встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У зв`язку з клопотанням позивача, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Outcome: approved