Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

[PERSON] , правонаступником якого є позивач, звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Позовні вимоги з урахуванням уточнень мотивовані тим, що 19 вересня 1992 року [PERSON] уклала шлюб з громадянином Австралії [PERSON] та автоматично отримала громадянство Австралії. За час шлюбу нею було набуто у власність будинок на території Австралії. Після смерті чоловіка [PERSON] в 2017 році продала вказаний будинок з метою за отримані кошти придбати житло в м. Києві. У вересні 2017 року [PERSON] перерахувала на рахунок свого сина [PERSON] грошові кошти у розмірі 199 000 доларів США. Будь-яких договорів чи угод щодо отримання коштів між [PERSON] та [PERSON] не укладалося. [PERSON] розраховувала, що відповідач поверне їй перераховані кошти та допоможе придбати квартиру, однак останній відмовився їй допомогти та кошти не повернув. [PERSON] неодноразово зверталася до відповідача з усними заявами щодо повернення коштів, однак [PERSON] кошти не повернув, пояснивши, що за дані кошти придбав в грудні 2017 року на своє ім`я квартиру за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи вище викладене [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 200 000 доларів США. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13 жовтня 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23 червня 2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23 березня 2023 року було замінено позивача - [PERSON] , померлу [INFO] , на її правонаступника - [PERSON] . В судових засіданнях позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити з підстав викладених у позові та відповіді на відзив. Відповідач та його представник в судових засіданнях заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, [PERSON] є матір`ю [PERSON] та [PERSON] 19 вересня 1992 року [PERSON] уклала шлюб з громадянином Австралії [PERSON] та автоматично отримала громадянство Австралії. За час шлюбу нею було набуто у власність будинок на території Австралії. Після смерті чоловіка [PERSON] в 2017 році продала вказаний будинок з метою за отримані кошти придбати житло в м. Києві. В судових засіданнях відповідач [PERSON] пояснив, що в 2017 році під час телефонної розмови з матір`ю [PERSON] остання повідомила, що вона хоче повернутись в Україну, оскільки їй необхідний догляд. В ході спілкування по телефону говорила, що вона вже людина похилого віку, їй вже мало що потрібно для облаштування свого побуту, бажає жити з відповідачем, а кошти віддає для його сімї як засіб їх існування. У вересні 2017 року [PERSON] перерахувала на рахунок свого сина [PERSON] грошові кошти у розмірі 199 000 доларів США., при цьому призначення платежу відсутнє. 30 вересня 2017 року [PERSON] повернулася до м. Києва та почала проживати в квартирі відповідача за адресою: [ADDRESS] . Як стверджує [PERSON] , що перераховані грошові кошти він отримував в Приватбанку на протязі певного часу, а саме з 12.10.2017 року по 24.01.2018 року частинами, так як банком був встановлений ліміт і необхідно було замовляти заздалегідь, щоб отримати грошові кошті у валюті, а отримані в банку гроші повністю та відразу віддавав [PERSON] особисто в руки. Декілька разів вона також ходила з ним в банк отримувати грошові кошти. Дані обставини в судовому засіданні також підтвердила свідок [PERSON] . З 01 жовтня 2017 року по 12 квітня 2018 року позивачка проживала з відповідачем в його квартирі за адресою: [ADDRESS] . 25 грудня 2017 року за гроші [PERSON] , [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] , вартістю 2 047 710 грн, що є еквівалентом на день укладання договору купівлі-продажу квартири 72 500 доларів США. З 13 квітня 2018 року по 07 травня 2019 року [PERSON] проживала з відповідачем в придбаній квартирі [ADDRESS] та перебувала на утриманні відповідача. Крім того, в 2018 році за рахунок коштів, які [PERSON] передав [PERSON] , брат відповідача та син [PERSON] - [PERSON] , також придбав та зареєстрував на своє ім`я трьох кімнатну квартиру по [ADDRESS] . Кошти на придбання даної квартири позивач [PERSON] також отримав від матері - [PERSON] , що не заперечувалося позивачем в судовому засіданні. Матеріали справи не містять інформацію про вартість даної квартири. Дані обставини в судовому засіданні також підтвердила свідок [PERSON] , яка пояснила, що грошові кошти [PERSON] були надані двум братам - [PERSON] та [PERSON] на придбання квартир, також вона робила дорогі подарунки онукам, такі як комп`ютери, ноутбуки. Тобто [PERSON] вільно і самостійно розпоряджалась грошовими коштами, які вона перерахувала [PERSON] і отримала від нього. В літку 2019 року [PERSON] , забравши з собою речі та залишок грошових коштів, переїхала жити до позивача, в придбану йому квартиру по [ADDRESS] . При цьому, [PERSON] з жовтня 2017 року жодного разу ні з усними, ні з письмовими вимогами щодо повернення грошових коштів не зверталася до відповідача. Відповідно до п.1.24 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. При цьому, [PERSON] маючи намір повернутися в Україну, не здійснила переказ саме на себе, як отримувача. Це свідчить саме про те, що остання свідомо та добровільно здійснювала цю операцію на умовах вищезазначених домовленостей. Постановою Національного Банку України від 29.12.2007 р. № 496, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01 лютого 2008 р. за № 74/14765, яка діяла на той час, були затвердженні «Правила здійснення за межі України та в Україні переказів фізичних осіб за поточними валютними неторговельними операціями та їх виплати в Україні та внесення змін до деяких нормативно-правових актів». Ці Правила регулювали порядок виплати банками переказів із-за кордону та в межах України фізичним особам-резидентам і нерезидентам. Для цілей застосування Правил під терміном "родичі" розуміється батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат, сестра (повнорідні і неповнорідні), двоюрідні брати і сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник, усиновлювач, усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, чоловік, дружина. Згідно п.1.7 вказаних Правил переказ, що ініційований платником за межами України в іноземній валюті в межах обміну переказами між національним оператором поштового зв`язку та його іноземними контрагентами (операторами поштового зв`язку, що є членами Всесвітнього поштового союзу, або контрагентами, з якими укладений договір про обмін переказами), може бути виплачений національним оператором поштового зв`язку фізичній особі в національній валюті за курсом перерахунку валют, що діє на день реєстрації такого переказу в платіжній системі національного оператора. Відповідачем було отримано SWIFT-переказ, як перерахунок грошей на рахунок родичів. Тому твердження позивача, що на рахунок відповідача були безпідставно перераховані грошові кошти у розмірі 199 000 доларів США, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, так само як і не знайшли свого підтвердження відомості про те, що відповідач набув кошти безпідставно, оскільки вона після передачі їй коштів продовжувала ними розпоряджатися Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За підсумовуючим аналізом наведеної правової норми, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності таких умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Водночас, під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Водночас стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке зовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким. Відповідно до вказаної норми закону не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Виходячи із аналізу ст. 1215 ЦК України, обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналізуючи докази, здобуті в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки в банківських документах відсутнє цільове призначення грошового переказу, а позивач не надав в судовому засіданні доказів в розумінні ст. ст. 76-80 ЦПК України щодо призначення переказаних коштів для купівлі квартири в м. Києві для [PERSON] , при цьому сторони не заперечували, що вони придбали кожний собі по трьох кімнатній квартирі в м. Києві за грошові кошти матері [PERSON] , тобто яка розпорядилась своїм грошовим переказом на ім`я сина [PERSON] , а значить і отримала від нього переказані нею кошти, тому вказана сума 199 000 доларів США була повернута [PERSON] своїм сином [PERSON] і вони не є за своєю сутністю безпідставно набутими коштами [PERSON] в розумінні статті 1212 ЦК України. Суд не може покласти в основу рішення показання свідків [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони спростовуються описаними вище доказами. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України у разі відмови в задоволені позову покладаються на позивача. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Згідно із ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування вжитих ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 13.10.2020 року заходів забезпечення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed