Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

Представник позивача адвокатка Сандак І.А. в інтересах позивача 18.04.2023 звернулась до суду із вказаною позовною заявою, просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання позивача, а саме у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з 12.02.2021 до повноліття дитини. За змістом позовної заяви батьки позивача [PERSON] та [PERSON] до народження сина проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Спільне життя не склалось, дитина приблизно з досягнення одного року проживала із матір`ю. До часу звернення до суду батько не приймав достатньої участі у забезпеченні дитини, не приділяв часу для виховання, не прислуховувався до необхідних потреб сина. Під час професійних занять спортом [PERSON] отримав компресійний перелом хребта, тривалий час проходив реабілітацію у оздоровчому центрі, проте, батько підтримки не надавав. Враховуючи агресивну поведінку відповідача, мати дитини уникала зайвого спілкування, із позовом про стягнення аліментів до суду не зверталась. Усні прохання про надання допомоги залишались без відповіді. Позивач стверджує, що відповідач інших осіб на утриманні не має, провадить підприємницьку діяльність, має можливість сплачувати аліменти, є здоровою людиною та працездатним за віком, крім того, є власником й нерухомого майна, й транспортного засобу. Період стягнення аліментів за минулий час позивач обраховує часом досягнення 14-річного віку, тобто, з 12.02.2021. З підстав, передбачених ст. 7, 18, 141, 150, 180, 182, 191 СК України, враховуючи рівність обов`язку батьків з забезпечення дитини, неможливість врегулювання спору в позасудовому порядку, задля забезпечення належного рівня життя, сторона позивача просить задовольнити позов у повному обсязі. Ухвалою судді від 24.04.2023 залишено без руху позовну заяву у зв`язку із виявленими недоліками, надано позивачці строк п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для їх виправлення, шляхом подання до матеріалів справи позовної заяви, яка відповідає вимогам ст.175, 177 ЦПК України із наданням належних доказів на підтвердження наведеного у ній обґрунтування. Ухвалою судді від 16.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження, визначено дату, час і місце проведення судового розгляду по суті із повідомленням (викликом) сторін (учасників справи). Визначено відповідачу 15-денний строк із дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов. 02.08.2023 до матеріалів справи стороною відповідача подано відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач дійсно проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу із [PERSON] . Після народження сторони припинили спільно проживати, після чого їх спільний син внаслідок погіршення взаємовідносин із [PERSON] проживав разом із матір`ю. Після запровадження воєнного стану матір із сином проживають мешкають за межами України, тому відповідач спілкується із дитиною засобами відеозв`язку. Відповідач визнає заявлені позовні вимоги частково, а саме стосовно стягнення з нього аліментів на утримання сина у 1/4 частці з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту подання позовної заяви (18.04.2023). Вимоги про стягнення аліментів за минулий час відповідач не визнає внаслідок їх необґрунтованості, стверджує, що систематично здійснював грошові перекази на розрахунковий рахунок (платіжну картку) сина, на підтвердження чого надав низку квитанцій, а також готівкою, відповідно, не ухилявся від сплати аліментів. На підставі наведеного просить задовольнити позовні вимоги частково. Сторони та їх представники в судове засідання не з`явились. із датою, часом та місцем судового розгляду обізнані, клопотань та заяв не скеровували, зокрема, щодо допиту свідків з урахуванням вимог щодо форми та змісту заяви, строку її подання до суду відповідно до ст.91 ЦПК України. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Підстав для відкладення судового засідання та/або його перенесення, оголошення перерви судом не встановлено, із врахуванням приписів ст.223, 240 ЦПК України. Інших заяв по суті справи та зустрічної позовної заяви подано не було, інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань. Як передбачено ч.1 ст.279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. З`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про те, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі таких встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що за даними свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO] у м.Запоріжжі, в графі «мати» наявний запис про [PERSON] , «батька» - [PERSON] відповідно (свідоцтво видано 27.02.2007 Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, серія [NUMBER] ). Дитина мешкає із матір`ю. Вказані обставини визнається відповідачем та відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню. За даними витягу з реєстру нерухомості від 12.04.2023 відповідачу на праві приватної власності належить житловий будинок, р. [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Вовк І.І., р.№8240 від 24.09.2019. Крім того, відповідач [PERSON] є співвласником (1/4 частки) квартири [ADDRESS] , загальною площею 52,64 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м. на підставі свідоцтва про право власності, виданого Шевченківською РДА ЗМР №18884 від 07.08.2006. Відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 29.03.2023 з 23.11.2021, основний вид діяльності - вантажний автомобільний транспорт. Згідно з довідкою НКП «Запорізька обласна дитяча лікарня» ЗОР від 07.05.2023 [PERSON] 01.02.2021 травмований на тренуванні, отримав компресійний перелом 6-9 хребців. За даними довідки спортивно-оздоровчого центру «Борисфен» ФОП [PERSON] , [PERSON] із діагнозом «міофасціальний больовий синдром» з 03.03.2021 по 09.04.2021 проходив курс кінезіотерапії з виключенням осьових та ротаційних навантажень з курсом масажу (засвідчені копії вказаних письмових доказів досліджені судом). Суд за результатами дослідження платіжних інструкцій, наданих відповідачем до відзиву, про перерахування грошових коштів [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] , вважає відповідно до ч.1 ст.79, ч.1 ст.80 ЦПК України зазначені докази недостовірними та недостатніми на підтвердження періодичної сплати коштів на утримання позивача з боку батька. Так, зазначеними нормами врегульовано, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Проте, надані платіжні інструкції містять призначення платежу «переказ особистих коштів» та не мають вказівки на період, за який здійснювався кожний з переказів, відповідно, дійти висновку про сплату 26.12.2020 у сумі 1\~400,00 гривень, 04.03.2021 у сумі 2\~000,00 гривень, 16.03.2021 у сумі 500,00 гривень, 11.05.2021 у сумі 1\~500,00 гривень, 28.08.2021 у сумі 3\~000,00 гривень, 21.09.2021 у сумі 1\~000,00 гривень, 05.10.2021 у сумі 2\~000,00 гривень, 19.11.2021 у сумі 2\~000,00 гривень, 12.02.2022 у сумі 200 гривень, 15.03.2022 у сумі 3\~000,00 гривень, 22.04.2022 у сумі 200,00 гривень, 20.06.2022 у сумі 1\~000,00 гривень, 21.12.2022 у сумі 1\~000,00 гривень саме коштів на утримання дитини, які [PERSON] мав змогу витратити на забезпечення власних потреб, не видається за можливе. Інші докази у матеріалах справи відсутні. Задовольняючи позов частково, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду. Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч.8-9 ст.7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку. За приписами ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За змістом ч.2-3 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до положень ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, за змістом ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів відповідно до ч.1 ст.182 СК України суд має врахувати: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Проте матеріали справи відповідних доказів не містять, особливостей актуального стану здоров`я [PERSON] (на час звернення до суду) позивачем не повідомлено. Відомості про майновий стан, доведений розмір витрат неповнолітньої дитини не надані. Суд враховує, що інших осіб на утриманні відповідач не має, натомість, є особою працездатного віку, здатний надавати матеріальну допомогу. Доказів протилежного матеріали справи не містять, заперечень з цього приводу [PERSON] за змістом відзиву не висловив. Відомості про розмір щомісячного доходу та обсягу витрат відповідачем також не повідомлені. Інших обставин, що мають істотне значення, зокрема, неможливості з боку батька нести витрати по утриманню дитини у визначеному законом розмірі судом під час розгляду справи не встановлено. Згідно зі ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків по-кладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Суд також враховує, що за змістом ч.1 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Як передбачено ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом лише у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Підстав для застосування норми ч.3 ст.182 СК України у даній справі не встановлено. Вказаною нормою передбачено, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов до суду пред`явлений 18.04.2023. Також суд під час розгляду справи враховує роз`яснення, наведені у Постанові Пленуму ВСУ від 15.05.2006 N3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Захист інтересів позивача із врахуванням установлених обставин справи, на переконання суду, в інший спосіб не є можливим. Так, встановлений чинним законодавством прожитковий мінімум, необхідний для задоволення щомісячних витрат [PERSON] підлягає захисту та має бути достатнім. Із врахуванням встановлених обставин, визнання відповідачем позову в частині стягнення аліментів з нього на утримання сина з 18.04.2023 до досягнення [PERSON] повноліття, суд вважає за доцільне щомісячно стягувати аліменти з відповідача на користь позивача на його утримання у розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.04.2023 до досягнення [PERSON] повноліття. Як врегульовано ч.1 ст.213, ч.2 ст.229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен без-посередньо дослідити докази у справі. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Правила оцінки доказів чітко передбачені у ст.89 ЦПК України. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів за минулий час (з 12.02.2021 по 17.04.2023), суд зауважує таке. За нормою ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Натомість, враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, оскільки ані доказів на підтвердження вжиття позивачем та його матір`ю певних заходів щодо одержання аліментів з відповідача за період з 12.02.2021 до 17.04.2023, ані доказів ухилення [PERSON] від сплати коштів на утримання сина за вказаний період суду не надано, в цій частині за результатами розгляду справи встановлено підстави для відмови у задоволенні позову. Відповідно, позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час не є підтвердженими. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. За змістом ст.141 ЦПК України суд стягує із відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 1 073,60 гривень, із врахуванням розміру позовних вимог, від сплати якого позивач був звільнений при пред`явленні позову до суду (п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»), пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі п.1-1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ст.7 Закону «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (із розрахунку 0,4*2684,00 гривень).

Outcome: partial