Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07.03.2019 у справі № 643/726/19 стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 21.01.2019 року. 10.04.2021 року позивач уклав шлюб з [PERSON] , і [INFO] у них народився син [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 10.04.2021 та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , які наявні в матеріалах справи. Позивач працює військовослужбовцем ВЧ [NUMBER] , і згідно довідки № 93 від 14.09.2023 його доходи за період з серпня 2022 року по серпень 2023 року склали 623\~040, 88 грн., з яких утримано 9\~345, 6 грн. податків та 121\~408, 30 грн. аліментів на утримання доньки [PERSON] . Малолітній син позивача [PERSON] , [INFO] , хворіє на тяжке онкологічне захворювання (злоякісне новоутворення сітківки, двустороння ретинобластома) у прогресуючій стадії, і наразі проходить курс лікування у Німеччині. що підтверджується наданими позивачем медичними документами, зокрема, випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 15259 від 13.07.2021, магнітно-резонансною томографією від 24.12.2021, протоколом скт дослідження від 28.12.2021, випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 676 від 21.01.2022, випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 1504 від 11.02.2022, рішенням ЛКК № 16 від 22.02.2022, медичним висновком № 16 від 22.02.2022, та медичними документами, виданими лікарнею Німеччини. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19, статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Отже, логічний зв`язок обставин, передбачених статтею 192 СК України, з обов`язком утримувати дитину, свідчить, що зміна сімейного стану є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів тоді, коли ці обставини впливають на можливість виплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі. У даній справі зміна сімейного стану позивача та створення нової сім`ї зумовила появу у нього додаткових утриманців дружини та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який, при цьому, страждає тяжким онкологічним захворюванням (злоякісне новоутворення сітківки, двостороння ретинобластома), внаслідок чого знаходиться під медичним супроводом та на постійній медикаментозній терапії, що призвело до появи нових матеріальних зобов`язань у позивача. Погіршення матеріального стану позивача стало наслідком не зменшення його заробітку або доходу, а викликано появою нових утриманців через зміну сімейного стану, а також необхідністю оплачувати дорого вартісне лікування сина [PERSON] , [INFO] , який страдає тяжким онкологічним захворюванням і наразі проходить лікування у Німеччині, що вплинуло на матеріальний стан позивача та можливість сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] у раніше визначеному розмірі. Зазначене вище вказує на зміну сімейного та матеріального стану позивача як боржника за аліментними зобов`язаннями щодо доньки [PERSON] , [INFO] . Враховуючи вищевикладене та з урахуванням встановлених обставин даної справи, суд вважає за необхідне зменшити розмір аліментів, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 07.03.2019 у справі № 643/726/19 на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 на 1/6 частину всіх його видів заробітку (доходу), але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Разом з цим суд зазначає, що враховуючи доходи позивача, зменшення розміру аліментів з 1/4 частини до 1/6 на утримання його доньки [PERSON] , на думку суду, не призведе до істотного погіршення умов її життя і не покладе додатковий тягар на її матір, а виходячи із життєвої ситуації позивача, дворічний син якого страждає на тяжке онкологічне захворювання і потребує дороговартісного лікування, таке зменшення є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом щодо захисту прав малолітньої дитини. За правилами ст. 191 СК України лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням наведеного.

Outcome: approved