Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

27 липня 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якій позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 28042,90 грн., та інфляційних втрат в розмірі 156174,17 грн., а всього 184217,07 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2015 року по справі № 183/4865/15, про відшкодування збитків, позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково та вирішено стягнути з [PERSON] грошові кошти в розмірі 98743,72 грн. 20.10.2015р. Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області було винесено додаткове рішення по справі № 183/4865/15, яким доповнено абзац другий резолютивної частини рішення наступними словами: «та 22159, грн.». У зв`язку з невиконанням рішення, позивач звернувся з заявою до державної виконавчої служби. 22липня 2016 р., державним виконавцем Резніченко А.О. було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві. На теперешній час, вказане рішення суду залишається невиконаним. Рішення суду не виконується відповідачем у період з 03.11.2015 по 25.07.2023 роки, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача, виходячи із загальної суми заборгованості, 3% річних у розмірі 28 042,90 грн. та інфляційні збитки у розмірі 156174,17 грн.. Відповідачем відзив на позовну заяву поданий не був. Ухвалою суду від 01 серпня 2023 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 06 вересня 2023 року підготовче судове засідання закрито та справа призначена до судового розгляду. У судове засідання позивач не з`явився, але надав суду клопотання, в якому просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2015 року по справі № 183/4865/15, про відшкодування збитків, позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково та вирішено стягнути з [PERSON] грошові кошти в розмірі 98743,72 грн. 20 жовтня 2015 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області було винесено додаткове рішення по справі № 183/4865/15, яким доповнено абзац другий резолютивної частини рішення наступними словами: «та 22159, грн.». 22 липня 2016 року, державним виконавцем Резніченко А.О. було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві. Згідно ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язання є договір. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями частини 1 статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом установлено, що відповідач, у порушення умов договору, взяті на себе зобов`язання щодо погашення кредиту у встановлений строк не виконав, у зв`язку з чим, станом на 25 липня 2023 року утворилась заборгованість за 3% річних у розмірі 28 042,90 грн. та інфляційні збитки у розмірі 156174,17 грн.. Враховуючи вищевикладене, дослідивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача стягнення 3% річних та інфляційних втрат у загальному розмірі 184217,07 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, з відповідача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1842,17 грн., які позивач поніс при зверненні до суду з позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved