Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-02 00:00:00

До Уманського міськрайонного суду Черкаської області звернулася позивач [PERSON] з позовом до [PERSON] про встановлення безоплатного земельного сервітуту. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.01.2004 [PERSON] була приватизована ділянка та отримано державний акт на право приватної власності на землю за № 4234, при умові дотримання вимог Земельного кодексу України, а саме п. г ч. 1 ст. 91 ЗК України. Вказана земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] , та має кадастровий номер 7110800000:02:006:0371. У зв`язку з тим, що у квартирі [ADDRESS] з`явилися проблеми з водопостачанням, задля відновлення водопостачання до цього будинку, потрібен доступ до водопроводу, який проходить через вищевказану земельну ділянку [PERSON] . У зв`язку з відмовою відповідача надати доступ до земельної ділянки, якою проходить водогін, з метою захисту своїх прав та інтересів, вона звернулася до Уманського міськрайонного суду з позовом про встановлення безоплатного земельного сервітуту. Свій позов вона мотивувала тим, що погоджуючи матеріали проекту відведення земельної ділянки для реконструкції квартири під магазин [PERSON] були надані висновок Управління містобудування і архітектури щодо умов використання земельної ділянки та наявності містобудівних обмежень та обтяжень № 355 від 09.07.2008, якими було накладено обмеження та обтяження порядку користування земельною ділянкою відповідно до якого [PERSON] зобов`язано створити та забезпечити умови вільного доступу для прокладання нових, реконструкції та експлуатації існуючих інженерних мереж та споруд, що знаходяться в межах зазначеної території. Також, в погодженні Державного агентства земельних ресурсів України № 596 від 09.07.2008 зазначено: «Обмеження: забезпечити підходи та під`їзди власникам суміжних ділянок для обслуговування будівель і споруд, які проходять по межі земельної ділянки. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 грудня 2020 року у справі № 705/4198/20, встановлено безоплатний постійний земельний сервітут шириною в 3,00 метри та довжиною в 12,536 метра (загальною площею 37,608 кв.м) через земельну ділянку, що знаходиться у власності [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7110800000:02:006:0371 на користь [PERSON] для ремонту та обслуговування водопроводу до будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , з подальшим забезпеченням доступу до цього водопроводу. Постановою Черкаського апеляційного суду від 11 березня 2021 позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення земельного сервітуту задоволено. Встановлено безоплатний постійний земельний сервітут шириною 3,00 м та довжиною 12,536 м (загальною площею 37,608 кв.м) через земельну ділянку, що знаходиться у власності [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7110800000:02:006:0371 на користь [PERSON] для ремонту та обслуговування водопроводу до будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , з подальшим забезпеченням доступу до цього водопроводу. Задовольняючи її позов, апеляційний суд виходив з того, що Постановою Верховного Суду від 18.11.2021 постанову апеляційної інстанції залишено без змін. 20 червня 2022 року вона звернулася до Державного реєстратора із заявою про реєстрацію безоплатного земельного сервітуту на підставі рішення суду. Своїм листом від 22 червня 2022 року державний реєстратор Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області Шевчук Д.Ю. їй відмовлено у реєстрації земельного сервітуту, у зв`язку з тим, що земельна ділянка з кадастровим номером 7110800000:02:006:0371 відсутня у системі Державного земельного кадастру. При цьому, державний реєстратор повідомив її про те, що відповідно до інформації у довідці, виданій міськрайонним управлінням в Уманському районі м. Умань Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області встановлено, що земельній ділянці на яку встановлено земельний сервітут присвоєно новий кадастровий номер 7110800000:02:001:0315 земельної ділянки в результаті відведення її зі зміною цільового призначення на підставі проекту відведення земельної ділянки для реконструкції частини житлового будинку під магазин. Згідно відомостей, що містяться в Державному земельному кадастрі щодо земельної ділянки кадастровий номер 7110800000:02:001:0315, формування та реєстрації її в системі Державного земельного кадастру відбулася на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 28.01.2020 року та зареєстрована в системі Державного земельного кадастру міськрайонним управлінням в Уманському районі та м. Умані Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 24.06.2020. У зв`язку з тим, що [PERSON] під час розгляду цивільної справи № 705/4197/20 не повідомив ні суд, ні інших учасників судового процесу про те, що земельній ділянці кадастровий номер 7110800000:02:006:0371 присвоєно інший кадастровий номер, склалися такі обставини, що судове рішення у справі № 705/4197/20 виконати немає можливості. У зв`язку з тим, що через перешкоди, які чинить відповідач, порушується принцип добросусідства і вона позбавлена права належним чином користуватися належним їй майном, з метою захисту своїх прав та інтересів, у неї виникла необхідність звернутися до суду з позовом про встановлення безоплатного земельного сервітуту. Вказує, що при розгляді справи № 705/4197/20 судами було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що вона [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] , а [PERSON] є власником земельної ділянки по [ADDRESS] . Також встановлено, що ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, врахувавши вказані норми матеріального права, обґрунтовано виходив з того, що позивачем доведено неможливість належного обслуговування водопроводу без обтяження сервітутом земельної ділянки відповідача, та враховано, що саме встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці відповідача буде найменшим для сторін та відповідатиме принципу добросусідства. Крім того, було визначено, що доводи апеляційної скарги щодо встановлення безоплатного земельного сервітуту для ремонту та обслуговування водопроводу є помилковими, оскільки водопроводу не існує, спростовуються матеріалами справи і водопровід був прокладений до приватизації відповідачем земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Зазначає про те, що преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили. Факти, встановлені в судових рішенням в межах цивільної справи № 705/4197/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення земельного сервітуту не підлягають додатковому доведенню та приймаються судом з огляду на приписи ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Наголошує на тому, що незважаючи на ту обставину, що земельна ділянка кадастровий номер 7110800000:02:006:0371 після зміни цільового призначення отримала кадастровий номер 7110800000:02:001:0315 ця позовна заява не є поданням іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, адже предметом позову є встановлення безоплатного земельного сервітуту через земельну ділянку кадастровий 711080000:02:001:0315, який відмінний від кадастрового номеру, який було зазначено в позові, що розглядався в межах цивільної справи № 705/4197/20. Просить суд встановити безоплатний земельний сервітут шириною в 3,00 метри та довжиною в 12,536 метра (загальною площею 37,608 кв.м) через земельну ділянку, що знаходиться у власності [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7110800000:02:001:0315 на користь [PERSON] для ремонту та обслуговування водопроводу до будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , з подальшим забезпеченням доступу до вказаного водопроводу. Судові витрати просить покласти на відповідача. Ухвалою судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області Гудзенко В.Л. від 27.09.2022,\~\~після надходження\~\~до суду інформації про\~\~зареєстроване місце проживання відповідача,\~відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Також суддею визначено строки для подання позивачем відповіді на відзив та подання відповідачем заперечень. Ухвалою суду від 24.10.2022 задоволено заяву про відвід судді Гудзенко В.Л. у справі, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2022 справу передано в провадження судді вказаного суду Єщенко О.І., якою було прийнято рішення про закриття провадження у справі на підставі ч. 3 ст. 255 ЦПК України. Постановою Черкаського апеляційного суду від 02.03.2023 ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27.12.2022 про закриття провадження у справі скасовано, а цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення безоплатного земельного сервітуту направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2023 для розгляду справи по суті визначено суддю Уманського міськрайонного суду Черкаської області Годік Л.С., якою задоволено заявлений самовідвід від розгляду справи та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано в провадження судді вказаного суду Піньковському Р.В. Копію ухвали про прийняття справи до провадження судді Піньковського Р.В. було направлено сторонам та роз`яснено про порядок розгляду вказаної справи. Відповідачем [PERSON] після прийняття апеляційного рішення про скасування ухвали про закриття провадження у справі на адресу суду не було направлено ні відзиву, ні будь яких інших заяв. Разом з тим, одразу після відкриття провадження у справі відповідачем [PERSON] було направлено на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що обставини, на які посилається позивач не відповідають дійсності. Так, рішенням Уманської міської ради № 4-25/24 від 16.12.2003 він отримав право на земельну ділянку 0,0224 га, кадастровий номер 7110800000:02:006:0371, за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] . Після проведення розмежування вищезазначеної земельної ділянки, відведення її зі зміною цільового призначення на підставі проекту відведення земельної ділянки для реконструкції частини житлового будинку під магазин, кадастровий номер був змінений на № 7110800000:02:001:0315. Коли до нього звернулася [PERSON] з вимогою, а не з проханням, надати сервітут належної йому земельної ділянки для проведення водопроводу до будинку [ADDRESS] , він відмовив, оскільки прокладення водопроводу поблизу фундаменту належного йому будинку [ADDRESS] , суперечить архітектурно-будівельним стандартам, нормам та призведе до руйнування належного йому будинку. В тексті позовної заяви [PERSON] вказується, що вона нібито довела неможливість належного обслуговування водопроводу без обтяження сервітутом належної йому земельної ділянки, але при цьому не вказано якими саме доводами. Крім того, на вищевказаній земельній ділянці не існує ніякого водопроводу. У своєму відзиві відповідач також навів ряд прикладів, згідно яких можливе підведення водопроводу до будинку [ADDRESS] , які є набагато технічно легшими та дешевшими у витратах по його проведенню, чим той, на якому наполягає [PERSON] . Вважає, що метою [PERSON] є саме прокладення нового водопроводу на належній йому земельній ділянці, а не обслуговування неіснуючого водогону. Для такої вимоги позивач мала б надати технічні умови на прокладення водопроводу саме на його земельній ділянці, які нею не надані, та надати їх неможливо, оскільки таке суперечитиме всім санітарним, архітектурно-будівельним, пожежним та встановленим стандартам. Вважає, що встановлення сервітуту фактично призведе до позбавлення його права власності на належну йому земельну ділянку, що є порушенням вимог чинного законодавства. У зв`язку з цим просить суд відмовити у задоволенні позову. Суд, врахувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У практиці Європейського суду з прав людини (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які необхідно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Відповідно до п.е ч.1 ст.91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Згідно із п. г ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Статтею 98 ЗК України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Види земельних сервітутів визначено у ст. 99 ЗК України, зокрема, власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); в-1) право на будівництво та розміщення об`єктів нафтогазовидобування; в-2) право на розміщення об`єктів трубопровідного транспорту; в-3) право на користування земельною ділянкою для потреб дослідно-промислової розробки родовищ бурштину, інших корисних копалин загальнодержавного значення та/або видобування бурштину, інших корисних копалин загальнодержавного значення, за умови що при цьому не порушуються права землевласника, передбачені статтею 98 цього Кодексу; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; г-1) право розміщення (переміщення, пересування) об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути. У пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено судам, що види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Отже, закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що нормальне використання своєї власності неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити будь-яким іншим способом. Земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно (стаття 100 ЗК України). Відповідно до статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Згідно з частинами першою, третьою статті 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Статтею 404 ЦК України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тлумачення наведених положень цивільного і земельного законодавства України свідчить про те, що земельний сервітут може бути встановлений судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі недосягнення домовленості між цією особою та власником (володільцем) земельної ділянки. У постанові від 14 листопада 2019 року у справі №131/1423/15-ц (провадження №61-19117 св 18) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду звернув увагу на те, що встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що правове регулювання дій щодо встановлення сервітуту має здійснюватися виключно між власником (володільцем) земельної ділянки та особою, яка має намір нею користуватися (правовий висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у справі № 642/3165/17 (провадження № 61-14776св18); метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб, тобто якщо власник земельної ділянки відмовляється укласти угоду про встановлення земельного сервітуту або сторони не можуть дійти згоди про його умови. Зазначене узгоджується з роз`ясненнями, наданими судам у пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ». Аналогічний висновок викладено також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 травня 2020 року у справі №308/8156/14-ц (провадження № 61-25774св18). Судом встановлено, що Уманським міськрайонним судом Черкаської області 24 грудня 2020 року було прийнято рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення земельного сервітуту, яким позовні вимоги задоволено та встановлено безоплатний постійний земельний сервітут шириною 3,00 м та довжиною в 12,536 м (загальною площею 37,608 кв.м) через земельну ділянку, що знаходиться у власності [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7110800000:02:006:0371 на користь [PERSON] для ремонту та обслуговування водопроводу до будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , з подальшим забезпеченням доступу до даного водопроводу. Не погодившись із таким рішенням, [PERSON] звернувся до апеляційної інстанції зі скаргою і постановою Черкаського апеляційного суду від 11.03.2021 рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 грудня 2020 року було скасовано, у зв`язку із порушенням судом першої інстанції норм процесуального права та прийнято нове рішення, яким позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення земельного сервітуту задоволено. Встановлено безоплатний постійний земельний сервітут шириною 3,00 м та довжиною в 12,536 м (загальною площею 37,608 кв.м) через земельну ділянку, що знаходиться у власності [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7110800000:02:006:0371 на користь [PERSON] для ремонту та обслуговування водопроводу до будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , з подальшим забезпеченням доступу до даного водопроводу. В ході розгляду судом апеляційної інстанції вказаного позову було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що\~ [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу № 1-37 від 14 січня 2008 року. Відповідно до Державного акту на право власності на землю № 4234 від 15 січня 2004 року [PERSON] є власником земельної ділянки по [ADDRESS] , кадастровий номер 7110800000: 02:006:0371. Відповідно до копії висновку служби охорони культурної спадщини Черкаської ОДА по матеріалах виробу земельних ділянок для реконструкції частини житлового будинку під магазин (без ведення земельних робіт) по [ADDRESS] від 03 березня 2008 року зазначено, що при обстеженні земельної ділянки 0,0100 га, встановлено на місці відводу розташований існуючий житловий будинок. Археологічна інспекція не заперечує попередньому вибору земельної ділянки для реконструкції частини житлового будинку під магазин (без ведення земельних робіт). На основі архівних даних археологічної інспекції на прилеглій території до місця відводу зареєстровані підземні споруди і будь-які земельні роботи вести після дослідження земельної ділянки та погодження з державним органом охорони культурної спадщини. Згідно копії висновку управління містобудування і архітектури виконавчого комітету Уманської міської ради щодо умов використання земельної ділянки та наявності містобудівних обмежень та обтяжень № 355 від 04 березня 2008 року по [ADDRESS] містяться містобудівні обмеження та обтяження землекористування, а саме: створити та забезпечити умови вільного доступу для прокладання нових, реконструкції та експлуатації існуючих інженерних мереж та споруд, що знаходяться в межах зазначеної території. Листом Головного управління земельних ресурсів у Черкаській області № 596 від 09 липня 2008 року погоджено та визнано за можливе відвести земельну ділянку для реконструкції частини жилого будинку під магазин площею 0,0100 за по [ADDRESS] за рахунок земельної ділянки, що знаходиться у власності [PERSON] згідно державного акту на право приватної власності на землю № 4232 від 15 січня 2004 року віднісши їх до земель іншого комерційного використання (п.24 КВЕД), при умові дотримання вимог Земельного кодексу України, а також зазначено обмеження: забезпечити підходи та під`їзди власникам суміжних ділянок для обслуговування будівель і споруд, які проходять по межі земельної ділянки. Звертаючись із вказаним позовом [PERSON] посилалась на те, що відповідач не надає доступу для ремонту та обслуговування водопроводу, який проходить через земельну ділянку відповідача, який був прокладений до приватизації відповідачем земельної ділянки і на підтвердження позовних вимог надала суду генеральний план М1:550, погодження (а/с 12-13), копію висновку Служби охорони культурної спадщини, копію висновку Уманської міської ради Управління містобудування і архітектури, копію погодження Державного агентства земельних ресурсів України , копію акта вибору земельної ділянки з додатком [PERSON] копію листа-відповіді про відмову у наданні вільного доступу до водопроводу. Також судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, врахувавши вказані норми матеріального права, обґрунтовано виходив із того, що позивачем доведено неможливість належного обслуговування водопроводу без обтяження сервітутом земельної ділянки відповідача. Крім того, судом врахувано, що саме встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці відповідача буде найменш обтяжливим для сторін та відповідатиме принципу добросусідства. Відповідно до\~ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною 5 статті 82 ЦПК України визначено, що третьою підставою звільнення від доказування є\~преюдиціальність обставин, існування або не існування якої встановлене судовим рішенням, що вступило в законну силу, у цивільній, господарській або адміністративній справі. Преюдиціальність\~- це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Тобто, обставини встановлені рішенням суду не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті ж особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Преюдиціальність дає привілей стороні у справі повторно не доказувати такі факти для обґрунтування своїх позовних вимог, а іншій стороні не дає права спростовувати ці факти іншими засобами доказування. Дія преюдиції припиняється, коли попереднє преюдиціальне рішення, зокрема судове,\~скасовано в установленому порядку. Беручи до уваги зазначене, суд вважає встановленими вищевказані обставини. Разом з тим, згідно інформації наданої на ім`я позивача у справі [PERSON] , державним реєстратором виконавчого комітету Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області Шевчук Д.Ю., останньою відмовлено у в державній реєстрації земельного сервітуту на підставі постанови Черкаського апеляційного суду від 11 березня 2021 року, у зв`язку з наявними суперечностями між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме відповідно до змісту довідки № 3-407/0-0.211-406/145-21 виданої Міськрайонним управлінням в Уманському районі та м. Умані Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області встановлено, що земельній ділянці, на яку встановлено земельний сервітут присвоєно новий кадастровий номер 7110800000:02:001:0315 в результаті відведення її зі зміною цільового призначення на підставі проекту відведення земельної ділянки для реконструкції частину житлового будинку під магазин. Згідно відомостей, що містяться в Державному земельному кадастрі щодо земельної ділянки, кадастровий номер 7110800000:02:001:0315, формування та реєстрація її в системі Державного земельного кадастру відбулася на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 28.01.2020 та зареєстрована в системі Державного земельного кадастру міськрайонним управлінням в Уманському районі та м. Умані Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області 24.06.2020 року. При цьому державний реєстратором запропоновано позивачу звернутися до суду з метою приведення у відповідність документа, що посвідчує право сервітуту на земельну ділянку та відомостям, що містяться в системі Державного земельного кадастру. Отже, матеріалами справи підтверджується, що право позивача на повноцінне використання свого житлового будинку та земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом земельної ділянки відповідача, оскільки задоволення потреб [PERSON] неможливо здійснити в інший спосіб. Крім того, судом не здобуто доказів, які б могли свідчити, що встановлення безоплатного земельного сервітуту відносно спірної земельної ділянки буде надмірно обтяжливим для відповідача. При цьому, судом взяті до уваги попередньо досліджені докази, а також надані учасниками справи при розгляді вказаного позову, їм надана належна правова оцінка, у результаті чого встановлено, що для ремонту та обслуговування водопроводу до будинку [PERSON] , який розташований за адресою: [ADDRESS] , немає, у зв`язку із чим доцільним і належним є встановлення земельного сервітуту через земельну ділянку [PERSON] . Суд не буре до уваги позицію відповідача, викладену у відзиві про наявність ряду інших варіантів доступу до водопроводу, без встановлення сервітуту, оскільки будь яких доказів в підтвердження цих обставин відповідачем не надано, з урахуванням вже раніше дослідженого вказаного питання під час розгляду справи судами як першої, так і апеляційної інстанції. Відповідно до листа Пленуму ВССУ за № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», за наявності кількох варіантів сервітуту в кожному випадку суд повинен вибрати найменш обтяжливий. Власник земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, має право на відшкодування збитків, заподіяних встановленням земельного сервітуту (частина четверта статті 101 ЗК). Іншими словами, встановлення сервітуту на законних підставах не звільняє особу, на користь якої встановлено земельний сервітут, від обов`язку відшкодувати збитки, заподіяні встановленням такого сервітуту, незалежно від того, є сервітут платним або безплатним. У зазначеній категорії справ склалася наступна судова практика: суд зобов`язує відповідача укласти договір з позивачем у тому випадку, якщо обидві сторони не проти встановлення сервітуту в принципі, проте не змогли дійти згоди щодо умов договору (на думку господарських судів, такі обставини підтверджуються листуванням сторін про напрям проектів договорів, протоколами розбіжностей). Якщо ж відповідач взагалі відмовляється від встановлення сервітуту, то суд встановлює його своїм рішенням. Відповідно до вимог частини третьої статті 403 ЦК особа, що користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Визначення плати належить до компетенції сторін. Безкоштовне використання сервітуту має бути встановлено в договорі, законі або рішенням суду. Досить поширеною є практика, коли відповідач категорично відмовляється від встановлення сервітуту. Будь-які пропозиції відповідача щодо розмірів плати за сервітут можуть бути розцінені як згода відповідача на встановлення сервітуту. Водночас неподання пропозицій призводить до того, що суд встановлює безоплатний сервітут. Вирішення цієї проблеми залежить від тактичних дій представника відповідача в суді. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини щодо необхідності встановлення земельного сервітуту безпосередньо через земельну ділянку [PERSON] , урахувавши, що встановлення такого сервітуту було визначено в судовому порядку, але через технічні обставини, а саме зміну кадастрового номеру в зв`язку зі зміною її призначення, реалізувати таке рішення позивач позбавлена можливості, а без встановлення сервітуту [PERSON] позбавлена права нормального використання належного їй майна без встановлення земельного сервітуту у судовому порядку, а також необхідність захисту у такий спосіб її порушеного права. На протилежне відповідачем не обґрунтовано, які саме права відповідача будуть порушені у разі встановлення сервітуту, який є предметом позовних вимог. Разом із зазначеним суд приймає до уваги, що відповідач не зазначав про можливість встановлення плати за сервітутом. Оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.141 ЦПК у разі задоволення позову судові витрати, зокрема судовий збір покладається на відповідача. Оскільки позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 гривень, що підтверджується квитанцією № 0.0.2660563979.1 від 01.09.2022, вказані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved