Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса № 181721 від 16.06.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з позивача боргу за договором №358399 від 09.10.2020 року на користь ТОВ « СІРОКО ФІНАНС» в розмірі 23284 грн. Свої вимоги обґрунтував тим, що в серпні 2023 року йому стало відомо про відкриття виконавчого провадження № 67869004 на підставі виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича № 181721 від 16.06.2021 року про стягнення з позивача боргу на користь ТОВ « СІРОКО ФІНАНС» в розмірі 23284 грн. При ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження йому стало відомо, що оспорюваний виконавчий напис вчинений на підставі он-лайн договору позики №3589399 від 09.10.2020 року що був укладений між ТОВ « 1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» Напис вчинено як на правонаступника ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» Позивач заперечує факт укладення кредитного договору Зазначений виконавчий напис нотаріуса вважає незаконним та таким, що не підлягає виконанню, виходячи з того, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Таким чином, нотаріус порушив приписи ст.87,88\~ЗУ «Про\~нотаріат» щодо обов`язкових умов вчинення виконавчих написів. Позивач зазначає, що на його адресу не надходило обов`язкового повідомлення-застереження, , не перевірена безспірність заборгованості, посвідчено договір, який не посвідчено нотаріально. Всі ці грубі порушення порядку вчинення нотаріальних дій є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Просить задовольнити позов та стягнути понесені судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору в сумі 1073.60 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 гривень. Ухвалою від 28.09.2023 року було відкрите провадження у праві в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 28.09.2023 року було задоволено заяву позивача про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі оспорюваного виконавчого напису нотаріуса. Сторони в судове засідання не з`явились. Клопотань про відкладення слухання справи або розгляд справи в порядку загального позовного провадження від них не надходило. Відповідач та треті особи не подали відзив і пояснення на позов у встановлений в ухвалі суду про відкриття провадження строк. Розглянувши справи на підставі досліджених доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом ст.ст.15,16 ЦК, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1\~ст.16 ЦК, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до положень ст.ст.12,13,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що постановою про відкриття виконавчого провадження № 67869004 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченком А.С. відкрите виконавче провадження про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича № 181721 від 16.06.2021 року про стягнення з позивача боргу на користь ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» в розмірі 23284 грн. На підставі копії виконавчого напису нотаріуса встановлено, що 16.06.2021 року приватний нотаріус Ккиївського міськрайонного округу Остапенко вчинив виконавчий напис, яким було запропоновано стягнути з позивача на користь ТОВ « СІРОКО ФІНАНС» як правонаступника за договором факторингу №016-010421 від 01.04.2021 року, заборгованість за договором позики №3589399 від 09.10.2020 року, укладеного між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] за період з 01.04.2021 року по 31.05.2021 року заборгованість за тілом кредиту 8500 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами 14034 грн., плату за вчинення виконавчого напис, на загальну суму 23284 грн. Зазначений виконавчий напис зареєстрований в реєстрі №181721. Із тексту оспорюваного виконавчого напису встановлено, що виконавчий напис здійснено на підставі ст.ст.87-91 ЗУ «Про нотаріат», п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою. Таким чином, підставою для відкриття виконавчого провадження та примусового стягнення став виконавчий документ - оспорюваний виконавчий напис нотаріуса про заборгованість позивача за кредитним договором № №3589399 від 09.10.2020 року ,укладеного між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», право вимоги за яким отримано ТОВ « СІРОКО ФІНАНС» як правонаступника за договором факторингу №016-010421 від 01.04.2021 року Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат"(надалі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (надалі «Порядок»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія. (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку. Так, згідно зі статтею, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Статтею 88\~Закону визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою(далі Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами" та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та не чинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Нотаріальна дія або відмова в її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови в її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст. 50 закону «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Таким чином, вчинення виконавчого напису нотаріусом можливе лише на підставі нотаріально посвідченого договору, за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості перед стягувачем та дотримання ним строків звернення. З урахуванням приписів ст.ст.15,16,18 ЦК, ст. ст.50,87,88\~закону «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить протилежного. Боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При зверненні з позовом позивач не погоджується із зазначеною в виконавчому приписі заборгованістю. Таким чином нотаріусом порушені вимоги ст.88\~Закону «Про\~нотаріат» та не додержано обов`язкових умов вчинення нотаріального напису. Недодержання нотаріусом вищезазначеної умови при вчиненні виконавчого напису є підставою для визнання зазначеного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в судовому порядку. Висновки суду відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах: від 0 2липня 2019 року у справі №916/3006/17 (провадження№14-278гс 18); від 23 червня 2020 року у справі №645/1979/15-ц (провадження№14-706цс19); аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 03 червня 2020 року у справі №363/568/18 (провадження №61-49018св18), від 03 червня 2020 року у справі №359/8181/18 (провадження№61-22164св19)від 09.09.2020 року у справі №336/7754/18 (провадження № 61-8781 св 20). Таким чином, нотаріус, вчиняючи оспорюваний виконавчий напис неправомірно керувався п. 2 Переліку документів в редакції постанови КМУ №662, яка на той час була вже не чинною та не переконався в безспірності правочину, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати по справі складаються із судового збору який, за подання заяви немайнового характеру становить 1073.60 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача , відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Окрім того позивачем заявлено про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 7000 гривень, яка підтверджена договором про надання правничої допомоги №2260 від 20.09.2023 року, актом приймання-передачі послуг. Відповідач не надав заперечень з приводу заявлених судових витрат у встановлений судом строк. Враховуючи, що правнича допомога відповідно до ст. 133 ЦПК відноситься до судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до ст.134 ЦПК розрахунок судових витрат на правничу допомогу був наданий суду разом з першою заявою по суті спору, та що, відповідно до положень ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами, а відповідачем не надане клопотання, відповідно до ч.5 ст.137 ЦПК України про зменшення судових витрат на правничу допомогу, то зазначені судові витрати суд вважає підтвердженими та такими, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог. Таким чином стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати на загальну суму 8\~073.60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved