Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

Представник позивачки, адвокат Клекотка Юрій Олегович звернувся до суду з позовом вказуючи, що сторони по справі з 02 жовтня 2020 року перебували між собою в зареєстрованому шлюбі, який виявився невдалим та, станом на день подачі даного позову до суду, перебуває в процесі розірвання. Однак, сторони від даного шлюбу мають спільну доньку - [PERSON] , яка проживає разом з матір`ю та перебуває на повному її утриманні. Вказує, що відповідач жодної допомоги на утримання дитини не надає, а матеріальний стан позивачки не дає можливості в повному обсязі забезпечувати дитину всім необхідним. Тому просить суд стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки, у розмірі однієї третини від усіх його доходів, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив задоволити. Повідомив, що має відомості проотримання відповідачем стабільного доходу, тому останній має змогу сплачувати аліменти у вказаному розмірі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов не подав. Суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. 02 жовтня 2020 року сторони по справі зареєстрували між собою шлюб, згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , що було видане 02 жовтня 2020 року Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Згідно рішення Корецького районного суду Рівненської області № 557/1071/23 від 20 жовтня 2023 року (яке станом на 13 листопада 2023 року, ще не набрало законної сили), шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Від спільного життя сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , що було видане 10 лютого 2021 року Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вказаною нормою не передбачено звільнення від такого обов`язку в разі неможливості його виконання. Згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Враховуючи те, що шлюб між сторонами розірвано, відповідач проживає окремо, при цьому домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно частин 1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» встановлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років становить 2 272 гривні. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин факту ухилення батька від виконання свого зобов`язання утримувати дитину до досягнення нею повноліття на момент звернення до суду та відсутності домовленості між батьками дитини щодо визначення розміру аліментів, суд вважає, що порушене право позивачки, з якою проживає дитина, підлягає захисту шляхом постановлення рішення про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Зідно із ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обґрунтовуючи необхідність стягнення аліментів в розмірі 1/3 від усіх видів доходів відповідача, але не менше ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, представник позивачки посилається на наявність у відповідача стабільного доходу, який також не має на утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків. Поряд з тим, матеріали справи не містять жодного доказу, зокрема й довідок про місце роботи відповідача та розмір його доходу. Відтак, суд вважає, що заявлений розмір аліментів є необґрунтованим та завищеним. Суд звертає увагу на те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Також, суд виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, виходячи з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. За таких обставин, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, і до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, такий розмір аліментів не є завищеним в нинішніх умовах проживання та не ставить платника аліментів у скрутне для нього становище. На підставі статті 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати по справі. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову і відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved