Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

18.11.2022 року [PERSON] , в інтересах малолітнього [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Южноукраїнський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про визнання батьківства. В обґрунтування позову зазначає, що вона з червня 2018 року по 07.05.2020 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , [INFO] . Проживали разом, але шлюб між ними не реєстрували. [INFO] у них народилась дитина [PERSON] , на момент народження сина вони вже проживали окремо. При реєстрації народження сина запис про батька був зроблений з її слів. Звертає увагу, що дитина зареєстрована нею по-батькові " [PERSON] ", що додатково підтверджує факт наявності кровної спорідненості. Відповідач ставиться до [PERSON] як до сина, вони проводять час разом від його народження, що підтверджується фотокартками. Вони разом не проживають з 07.05.2020 року. Син проживає разом із нею, відповідач інколи приходить до сина, матеріальної допомоги на його утримання не надає. Той факт, що [PERSON] є сином відповідача підтверджують спільні фотокартки. Крім того, батьківство його можуть підтвердити свідки [PERSON] та [PERSON] , які добре знають їх з відповідачем, і товаришували з ними, коли вони перебували у фактичних шлюбних відносинах та коли народився син. Відповідач відмовляється добровільно, в позасудовому порядку, подавати заяву про реєстрацію його як батька до органу державної реєстрації актів цивільного стану, через що вона змушена звертатися до суду з позовом про визнання батьківства. Зважаючи на викладене просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] батьком дитини [PERSON] , зобов`язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини та видати нове свідоцтво про народження, залишивши [PERSON] прізвище " [PERSON] ". Ухвалою суду від 30.11.2022 року у справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. У судовому засідання позивач підтримала та просила їх задовольнити. У судовому засідання відповідач позовні вимоги визнає повністю. Представник третьої особи Южноукраїнського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у судове засідання не з`явився, проте направив до суду заяву, в якій просить суд справу розглядати без їх участі, проти позовних вимог не заперечують. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що знає [PERSON] та [PERSON] . Йому відомо, що приблизно з 2018 року вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а в 2020 році посварилися і почали окремо проживати. Після цього народилася дитина в позивача, та в нього не має сумніву щодо факту того, що відповідач є батьком дитини [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що є матір`ю позивача. Їй також відомо, що позивач і відповідач проживали разом, однак сперечалися через фінансові труднощі, із за цього розійшлися та почали проживати окремо. У вересні 2020 року народилася дитина у її доньки, у неї не має сумніву, що [PERSON] є батьком дитини. Суд, заслухавши позивача, відповідача та свідків, дослідивши матеріали справи на засадах змагальності та в межах позовних вимог дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з червня 2018 року по [INFO] , [INFO] у них народився син [PERSON] , на момент народження сина вони вже проживали окремо. Відповідач ставиться до [PERSON] як до сина, вони проводять час разом від дня його народження, що вбачається із спільних фотографій (а.с.10, 11). Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Южноукраїнським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), складено 09.09.2020 року актовий запис №176, у якому вказано, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст. 135 СК України №00037059166 від 04.10.2022 року, матір`ю [PERSON] є [PERSON] , а батьком [PERSON] (а.с.8). Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проведено у відповідності до ст. 135 СК України - за прізвищем та громадянством матері " [PERSON] ", а ім`я та по батькові батька дитини записано за її вказівкою " [PERSON] ". Згідно зі ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, відповідно до частини першої статті 122 СК України, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Визначення походження дитини від батька за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою регулюється статтею 126 СК України. Відповідно до частин першої, третьої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Якщо заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою, за умови її нотаріального засвідчення. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені. Визнання батьківства за рішенням суду регулюється ст. 128 СК України. Згідно зі ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року №3 встановлено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою, котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). При розгляді спору щодо визнання батьківства суд має виходити зі змісту ч.1 ст.128 СК України відповідно до якої підставою для визнання батьківства є відсутність заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні від 17.05.2007 року у справі "Jevremovic v. Serbia" зазначив, що у відповідності до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів.

Outcome: approved