Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування та витребування майна від добросовісного набувача. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] помер її брат, [PERSON] , [INFO] . За життя [PERSON] набув у приватну власність на підставі довідки ЖБК-71 від 21.09.1995 № 1024 двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . На підставі зазначеної вище довідки ЖБК-71 КП «ЧООБТ1» було зареєстровано право власності, запис про який внесено 28.09.1995 до реєстрової книги № 6 за реєстровим № 202. З 1995 року і по день смерті, [PERSON] був зареєстрований та проживав у вказаній квартирі. Іншої жилої нерухомості не мав. Після смерті брата, вона, у встановлений Цивільним кодексом України строк, звернулася до Першої черкаської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після [PERSON] . За результатами розгляду заяви була заведена спадкова справа № 200/2021. В подальшому, звернулася до державного нотаріуса Першої черкаської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. В ході проведення перевірки об`єктів нерухомості, що на праві приватної власності могли належати [PERSON] , державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори було виявлено, що за померлим відсутнє зареєстроване майно. При цьому встановлено, що право власності на квартиру, документи на яку було надано зареєстрованого за іншою особою. Так, позивач у подальшому дізналася, що 08.08.1996 між її братом [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Дудкою Г.І. та зареєстровано в реєстрі за № 1-2996. При цьому реєстрація права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] відбулася лише 05.05.2021 (тобто через 48 днів після смерті [PERSON] ), а рішення про державну реєстрацію права власності прийнято державним реєстратором виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області Костюк Оксаною Володимирівною. Позивач вважає, що вказаний договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Дудкою Г.І. з реєстровим № 1-2996 її братом, [PERSON] , не укладався та не підписувався, останній не здійснював відчуження єдиної своєї житлової нерухомості, а відсутність реєстрації [PERSON] права власності на квартиру протягом майже 25 років і здійснення такої реєстрації лише після смерті [PERSON] , лише додатково підтверджують відсутність правових підстав у [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Крім того, вже після подання позову до Соснівського районного суду м. Черкаси (14.12.2021), 17.12.2021 [PERSON] було здійснено відчуження вищезазначеної квартири шляхом укладення договору купівлі-продажу квартири з [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Співак М.А. за реєстр. № 1292. Відтак, на сьогодні власником квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Позивач зазначає, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , проте успадкувати належну останньому на праві приватної власності квартиру за адресою: [ADDRESS] вона не має можливості, так як остання вибула з приватної власності брата на підставі договору купівлі-продажу квартири, який останній не укладав та не підписував. Враховуючи викладене, позивач за захистом своїх прав звернулася до суду та просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] на підставі довідки ЖБК-71 від 21.09.1995 року № 1024. Витребувати у [PERSON] на свою користь квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з відповідачів понесені судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15\~000 грн. та судовий збір в сумі 5288,91 грн. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 лютого 2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Справу призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалами суду від 08.09.2022 залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 січня 2023 року підготовче провадження у справі закрито. Справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, до початку розгляду справи від адвоката Гарбазей Д.О. надійшла до суду заява, в якій він просить розгляд справи проводити без його участі та без участі позивача. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилися, із заявами чи клопотаннями до суду не зверталися. Про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього\~кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось. З урахуванням положень статтей 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, надані докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі довідки ЖБК -71 від 21.09.1995 № 1024, квартира [ADDRESS] належала [PERSON] , право власності зареєстроване в КП ЧООБТІ за р.№ 202. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного тану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) 17.03.2021, [PERSON] помер [INFO] у місті Черкаси. Після смерті [PERSON] у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини звернулася позивач [PERSON] , яка є сестрою померлого. На підставі вказаної заяви у Першій черкаській державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа № 200/2021. Інші особи із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися. Заповітів від імені померлого за даними Спадкового реєстру не виявлено. 24.11.2021 постановою державного нотаріуса Першої черкаської державної нотаріальної контори Шалденко Л.В., [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю зареєстрованого на померлого майна, оскільки в ході перевірок було встановлено, що право власності на квартиру , документи на яку було надано, зареєстровано за іншою особою. Так, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 288870006, сформованої 07.12.2021 право власності на квартиру [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер № 1-2996, виданий 08.08.1996, видавник: державний нотаріус Першої Черкаської державної нотаріальної контори Дудка Г.І. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 58054813 від 11.05.2021, [PERSON] , Виконавчий комітет Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області - зареєстровано за [PERSON] . В обгрунтування підстав звернення до суду з указаним позовом, возивач в позовній заяві посилається на те, що договір купівлі-продажу квартири від 08.08.1996 її братом не укладався та не підписувався, останній не здійснював відчуження квартири, а реєстрація [PERSON] права власності на квартиру лише через 25 років і після смерті її брата, лише додатково підтверджує відсутність правових підстав у [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] . На виконання ухвали суду від 08.09.2022 Черкаським обласним державним нотаріальним архівом надано відповідь, відповідно до якої згідно Реєстру реєстрації нотаріальних дій Першої черкаської державної нотаріальної контори під реєстровим номером 1-2996 значиться не договір купівлі-продажу квартири, посвідчений державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Дудкою Г.І., а інша нотаріальна дія, а саме доручення. Таким чином, як убачається з вищенаведеного, спадкове майно вочевидь вибуло від титульного власника без його волі та відома. В той же час, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 300674952, сформованої 21.02.2022 право власності на квартиру [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер № 1292, виданий 17.12.2021, видавник: приватний нотаріус Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Співак М.А. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 62388848 від 17.12.2021, приватний нотаріус Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Співак М.А. - зареєстровано за [PERSON] . Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Відповідно до положень 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька так із боку матері. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Так, якщо спадкоємці першої черги відсутні то до спадкування залучаються спадкоємці другої черги. Позивач є рідною сестрою спадкодавця та єдиною спадкоємицею другої черги. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.? Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання віндикаційного позову. Віндикаційний позов - це позов власника про повернення йому майна, що вибуло з його володіння, який пред`являється до особи, у незаконному володінні якої знаходиться це майно. Предметом віндикаційного позову є не будь-яке майно. А лише те, яке визначене індивідуальними ознаками, і це випливає із сутності даного позову, спрямованого на повернення власнику того самого майна, що вибуло з його володіння. Об`єктом віндикаційного позову може бути індивідуально визначене майно, яке існує в натурі на момент подання позову. Позивачем у віндикаційному позові може бути власник майна (фізична особа), або особа, яка хоч і не є власником майна, але володіє ним на підставах, встановлених законом чи договором. Відповідачем за таким позовом є особа, яка незаконно володіє майном (незалежно від того, чи заволоділа вона майном незаконно сама, чи придбала його у особи, яка не мала права його відчужувати), тобто заволоділа ним без відповідної правової підстави. Незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презюмує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону або не встановлено за рішенням суду. Отже, за таким позовом позивач має підтвердити своє право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Пунктом 19 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. У системному аналізі наведених вище норм чинного законодавства, особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. В ході розгляду справи достовірно встановлено, що померлому [PERSON] належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується відповідними документами. При цьому встановлено, що указана квартира вибула з володіння [PERSON] поза його волею, іншим шляхом, а саме на підставі підроблених документів, що підтверджується тим, що згідно Реєстру реєстрації нотаріальних дій Першої черкаської державної нотаріальної контори під реєстровим номером 1-2996 значиться не договір купівлі-продажу квартири, посвідчений державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Дудкою Г.І., а інша нотаріальна дія, а саме доручення. Окрім того, сумнівним є те, що реєстрація права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] відбулася лише 05.05.2021, тобто через 25 років після укладення договору купівлі-продажу та майже через 2 місяці після смерті [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Велика Палати Верховного Суду у пунктах 146, 147 постанови від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) зробила висновок, що задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та приводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права власності. Згідно п.23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі неможливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі в загальному порядку, спадкоємець має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до підпунктів 4.15. 4.18 пункту 4 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщин) на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо залежності цього майна спадкодавцеві. Отже, нотаріусові обов`язково надається документ, відповідно до якого має бути зареєстровано право власності на конкретний об`єкт спадкування, оскільки, згідно з ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення перехід і припинення підлягають державній реєстрації. В даному випадку у позивача не має можливості надати нотаріусу підтвердження відомостей про реєстрацію права власності на квартиру за померлим [PERSON] , оскільки зазначена квартира була протиправно відчужена іншими особами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на квартиру [ADDRESS] . Враховуючи те, що позивачем доведено належним чином, що спірна квартира вибула з володіння поза волею власника та встановивши відсутність його волевиявлення на відчуження спірної квартири, виявивши незаконність набуття у власність за відповідачами, за неіснуючими документами, суд приходить до висновку про наявність підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, для задоволення позову в повному обсязі. Стосовно позовних вимог в частині відшкодування судових витрат у вигляді судового збору та витрат за надання правничої допомоги, суд виходить з наступного. Так, право на правову допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України. За приписами статті 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). За результатами розгляду справи витрати на правову допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги, до суду позивачем надано: - договір № 16/3-2021 про надання правової допомоги від 30.09.2021, додатковий договір від 30.09.2021, квитанцію до прибуткового касового ордера № 21 від 30.09.2021, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; ордер серія ЧК № 146959. Таким чином, суд дослідивши матеріали справи, встановив, що позовні вимоги в цій частині також підлягають до задоволення, а саме стягнення з відповідачів на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 15000 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в загальному розмірі 5288,91 грн., суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача, також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 5288,91 грн.

Outcome: approved