Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

До Деснянського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] ( [ADDRESS] ) з позовом до Київської міської ради (м. Київ, вул.. Хрещатик, 36) про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що Відповідно до Свідоцтва про смерть від 05 липня 2023 року виданого Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль [INFO] в лікарні Каплан в місті Реховот, держава Ізраїлю померла, перебуваючи в гостях у позивача (донька померлої), громадянка України [PERSON] (при народженні [PERSON] ) [INFO] . На момент смерті померла була вдовою. Позивач є донькою померлої виходячи з наступного. Відповідно до Свідоцтва про народження [NUMBER] від [INFO] народилась [PERSON] . 04.07.1956 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] (Свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 04.07.1956 року). Після укладення шлюбу померла взяла прізвище - [PERSON] . 26.08.1980 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (Свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] від 26.08.1980 року). Після розірвання шлюбу померла залишила прізвище - [PERSON] 24.12.1986 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] (Свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 24.12.1986 року). Після укладення шлюбу померла взяла прізвище - [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про народження [NUMBER] від 04.06.1957 року [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON] . Відповідно до Довідка № 2142 від 25.10.1994 року [PERSON] 1957 року народження уклала шлюб з [PERSON] . Після укладення шлюбу Позивач взяла прізвище чоловіка - [PERSON]. 08.10.1985 року відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 05.06.1986 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу Позивач залишила прізвище - [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 28.03.1995 року [PERSON] 11 жовтня 1989 року уклала шлюб з [PERSON] . Після укладення шлюбу Позивач взяла прізвище чоловіка - [PERSON] . Після смерті матері Позивача відкрилась спадщина яка складається з квартири [ADDRESS] яка належала померлій на підставі Договору купівлі-продажу від 16.04.1997 року укладеного на Київській універсальній біржі та зареєстрований Київським міським бюро технічної інвентаризації в Реєстровій книзі за № 2386. Починаючи з 2022 року Позивач постійно проживає на території Держави Ізраїлю. З початком повномасштабної війни з Росією Позивач забрала на час військових дій матір до себе. У зв`язку з повномасштабною війною на території України Позивач, побоюючись за своє життя, весь час відкладала поїздку до України для подання заяви про прийняття спадщини оскільки до положень Закону України « Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюються правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майно, яке підлягає державній реєстрації в Україні - правом України. В подальшому Позивач дізналась, що з початком повномасштабної війни, в лютому 2022 року, український уряд змінив строки прийняття спадщини. Від дня смерті спадкодавця строк подачі заяви на відкриття спадкової справи збільшили від 6 до 10 місяців. Згідно з постановою Кабміну №164 від 28.02.2022, перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцями після закінчення строку для прийняття спадщини, тобто через десять місяців. Тобто до шестимісячного терміну для прийняття спадщини додали що чотири місяці, щоб звернутися до нотаріуса із заявою. Таким чином після прийняття даних змін у позивача був час для прийняття спадщини до 04 серпня 2023 року. Позивач спланувала візит до України для подання заяви про прийняття спадщини на кінець липня 2023 року. Приїхавши до України Позивач дізналась, що відповідно до постанови № 469 від 09 травня 2023 року, схваленої Кабінетом міністрів, строки прийняття спадщини вкотре змінилися. Тепер, як до війни, розв`язувати всі питання, пов`язані за спадщиною, потрібно знову протягом шести, а не десяти місяців. Таким чином, Позивач не х своєї вини, виявилась такою, що пропустила строк для прийняття спадщини. І причина з якої вона пропустила даний строк, на її погляд є поважною. Відповідно до Витягу з Спадкового реєстру за № 73492329 від 08.08.2023 року у Спадковому реєстрі відсутня інформація про відкриття спадкової справи за фактом смерті матері Позивача, а також на час подання позовної заяви відсутні спадкоємці які прийняли спадщину за померлою. А отже єдиним можливим способом для визначення Позивачу додаткового строку достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини є звернення до суду. Посилаючись на викладені обставини, позивач вважає, що вказаний строк нею було пропущено через поважні причини, а тому просить задовольнити її вимоги та визначити їй додатковий строк для подання такої заяви в три місяці з часу набрання рішенням законної сили. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17 серпня 2023 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Протягом підготовчого розгляду представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва 13 жовтня 2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду в загальному порядку. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в поданій суду заяві представник позивача просив розглянути справу за відсутності сторони позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29). Суд вважає зазначити, що відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу підставу та предмет позову може визначити виключно позивач. Суд не вправі визначити предмет, підставу (інше), сторін позову також у зв`язку із принципом змагальності цивільного процесу. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»), при цьому жодна із сторін не була поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У частинах першої та другої статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , після смерті якої залишилась спадщина у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 67,4 кв.м., яка належала померлій, на підставі Договору купівлі - продажу від 16.04.1997 року укладеного на Київській універсальній біржі та зареєстрований Київським міським бюро технічної інвентаризації в Реєстровій книзі за № 2386. [INFO] померла [PERSON] в лікарні Каплан в місті Реховот, держава Ізраїлю, про що Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль видано Свідоцтво про смерть від 05 липня 2023 року. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У Рішенні від 23.05.2001 № 6-рп/2001 Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист належить до основних, невідчужуваних прав і свобод людини і громадянина та відповідно до частини другої статті 64 Конституції України не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини). Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. В свою чергу, відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України встановлено, що у разі, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно Правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-85цс12, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються. Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд вважає, що строк на звернення із заявою про прийняття спадщини пропущений з поважних причин, які не залежали від волі позивача. Отже, на підставі вказаних доводів та письмових доказів, суд прийшов до висновку про те, що у позивача існували об`єктивні, непереборні, істотні труднощі у вчиненні ним дій по поданню до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті її матері. Причини пропуску строку на подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини наведені позивачем у позові судом приймаються як поважні. Рішення повинно відповідати вимогам ст.ст. 213, 215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вище викладених обставин справи, які були встановлені у судовому засіданні, та нормативних положень Законів України, ураховуючи практику Європейського суду з прав людини та Верховного Суду України, суд вбачає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved