Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

У травні 2023 року [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Чоп`як Володимир Михайлович, звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилалась на те, що вона є власником 5/8 часток двокімнатної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності на цю частку вона набула на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.07.2021. Інші співвласники квартири в порядку спадкування після померлого сина попереднього власника [PERSON] , також набули права власності на частку квартири. Належність 3/8 часток квартири відповідачам підтверджується рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя по справі № 332/2850/17 від 23.03.2018. [PERSON] помер [INFO] та протягом 17-ти років, що пройшли з часу його смерті, відповідачі хоча і зареєстровані у спірній квартирі, однак в ній не проживають та не піклуються про утримання належного їм майна, у зв`язку з чим позивач вимушена одноособово нести тягар утримання всієї квартири. На даний час позивач має інше місце проживання та має намір здавати квартиру в оренду, однак позбавлена можливості це зробити. У будь-який інший спосіб розпорядитись належним майном вона також не має можливості, оскільки такі рішення повинні прийматись всіма співвласниками, які на зв`язок не виходять. Квартира має незадовільний технічний стан. Для подальшого користування нею необхідно проводити ремонт, який коштує значних капіталовкладень, однак відповідачі на зв`язок не виходять, а тому саме через безвідповідальні дії відповідачів подальша експлуатація спірної квартири є неможливою. З технічного паспорту на квартиру вбачається, що вона є двокімнатною, її загальна площа складає 45,22 м2, а житлова площа складає лише 27,64 м2, таким чином частка кожного з відповідачів складає 5,5275 м2 загальної площі, до якої входить 3,45 м2 житлової площі, а тому ці частки квартири навіть неможливо виділити в натурі. Більш того, площа житла, яка припадає на кожного із відповідачів, є майже вдвічі меншою за мінімальні встановлені норми, які закріплені в Постанові Кабінету Міністрів України № 219 від 19.03.2008. У зв`язку з викладеним, позивач [PERSON] просить суд припинити право власності кожного з відповідачів на 1/8 частку квартири за адресою: [ADDRESS] та визнати за нею право власності на 3/8 частки цієї квартири. Ухвалою суду від 12.05.2023 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, що відповідає приписам ст. 274 ЦПК України. Ухвалою суду від 15.08.2023 закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. Від представника позивача адвоката Чоп`яка В.М., надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи, однак до судового засідання повторно не з`явились, причину своєї неявки суду не повідомили, відзиву не подали, а тому суд прийшов до переконання про можливість розгляду справи за їх відсутності. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно всі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, виходячи з вимог діючого законодавства, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 2526, виданого 19.07.2021 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко\~О.В., належать 5/8 часток двокімнатної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Інші співвласники квартири в порядку спадкування після померлого сина попереднього власника [PERSON] , відповідачі по справі також набули права власності на частку квартири. Належність 3/8 часток квартири відповідачам підтверджується рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя по справі № 332/2850/17 від 23.03.2018 (а.с. 10-11). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно відповідей з Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 7803_04-47, 7805_04-47, 7821_04-47 від 11.05.2023, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (кожна окремо) з 05.03.2005 по теперішній час, з 06.09.2005 по теперішній час та з 25.10.2005 по теперішній час (а.с. 43-45). Як на факт непроживання відповідачів у спірній квартирі позивач посилається на акт №\~102, складений 02.11.2018 представниками Комунального підприємства «Запоріжремсервіс» в присутності мешканців квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , згідно якого було проведено обстеження кв. [ADDRESS] та встановлено, що відповідачі по справі фактично не проживають в даній квартирі з 2009 року по теперішній час (а.с. 6). З технічного паспорту на квартиру вбачається, що вона є двокімнатною, її загальна площа складає 45,22 м2, а житлова площа складає лише 27,64 м2, таким чином частка кожного з відповідачів складає 5,5275 м2 загальної площі, до якої входить 3,45 м2 житлової площі. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За правилом ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. \~ \~ \~ \~ Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (ч. 1 ст. 355 ЦК України). Згідно приписів ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною 1 ст. 346 ЦК України визначено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведений у ст. 365 ЦК України, що регулює підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4)\~таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову інших співвласників (співвласника) можливе за наявності хоча б однієї з чотирьох передбачених ч.\~1 ст. 365 ЦК України підстав, проте таке припинення в усякому випадку не повинно завдати істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, і за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. При цьому, висновок про істотність шкоди, що може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном. Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 18.07.2019 в рамках справи № 210/2236/15-ц, провадження № 61-33924св18. У постанові від 18.12.2018 у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правова норма, закріплена п. 4 ч. 1 ст.\~365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Разом з цим, при вирішенні справ про припинення права на частку у спільному майні в частині не завдання шкоди інтересам відповідача та членам його сім`ї суди насамперед зобов`язані дослідити наявність у відповідача іншого житла. У разі відсутності такого житла позбавлення особи права на частку у спільному майні, яке є єдиним зареєстрованим за ним житлом, буде розцінюватися як завдання шкоди його інтересам та інтересам членам його сім`ї. Наведе узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 18.07.2019 в рамках справи № 210/2236/15-ц, провадження № 61-33924св18. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі станом на дату звернення позивачем до суду 05.05.2023, зареєстровані у спірній квартирі. Окрім того, право власності кожного з них визначено рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя по справі № 332/2850/17 від 23.03.2018. Доказів на підтвердження того, що припинення права власності кожного з відповідачів на 1/8 частку квартири не завдасть істотної шкоди їх інтересам, позивачем не надано. Матеріали справи не містять доказів наявності у відповідачів іншого належного їм на праві власності житла, крім 3/8 часток квартири [ADDRESS] . Окрім того, суд критично ставиться до акту № 102 від 02.11.2018, згідно якого було проведено обстеження кв. [ADDRESS] та встановлено факт непроживання відповідачів за цією адресою з 2009 року, адже обстеження проводилось у 2018 році, а з позовом [PERSON] звертається майже через 5 (п`ять) років. Тобто, суду невідомо що відбувалось за ці роки у спірній квартирі, хто в ній проживав, відповідно чи має право позивач позбавляти інших співвласників права власності на спірне майно. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позбавлення відповідачів права власності на їх частку буде суперечити ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Враховуючи викладене, суд, виходячи з положень ст. 365 ЦК України, встановлених обставин справи та досліджених доказів, а також, враховуючи справедливий баланс інтересів обох сторін щодо належного їм на праві спільної часткової власності майна, приходить до висновку про недостатність правових підстав для задоволення позову. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: dismissed