Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

У серпні 2023 року позивачка [PERSON] через свого представника, адвоката Заярну М.А., звернулась до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом до територіальної громади в особі Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після смерті батька залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Спадщину відкриту після смерті батька позивачка прийняла шляхом звернення до Запорізької районної державної нотаріальної контори, у зв`язку з чим була відкрита спадкова справа. Коли позивачка звернулась до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину, то з`ясувалося, що спадковий будинок не був зареєстрований належним чином, тому нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 29.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи позивачка [PERSON] та її представник, адвокат Заярна М.А., у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. 17.10.2023 адвокат Заярна М.А. через канцелярію подала до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за відсутності позивачки та її представника. Повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи представник відповідача у судове засідання не з`явився. 14.09.2023 через канцелярію до суду надійшла заява від представника Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області про розгляд справи без участі представника відповідача за наявними у справі доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 20.01.2023 Запорізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Одеса), [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , актовий запис № 196. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08.02.1983 Долинською сільською радою Запорізького району Запорізької області, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Як видно з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 07.09.2013 Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, після державної реєстрації шлюбу з [PERSON] [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до витягу (виписки) з погосподарської книги № 6 на 2016-2020 роки, виданої виконавчим комітетом Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області, згідно запису погосподарської книги № 6, особовий рахунок №\~ [NUMBER] на 2016-2020 роки, житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] , який помер [INFO] . За вказаною адресою інші зареєстровані особи відсутні. Аналогічні відомості містяться в обліковій картці погосподарського обліку на 2021-2025 роки. Згідно з довідкою № 0323/08-09 від 17.08.2023, виданою Виконавчим комітетом Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , з 07.11.2000 по день смерті. За вказаною адресою на день смерті спадкодавця зареєстрованих осіб не було. Згідно з довідкою № 0324/08-09 від 17.08.2023, виданою Виконавчим комітетом Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області, житловий будинок, який числиться за [PERSON] , дійсно має адресу: [ADDRESS] . Адреса зазначеного об`єкта нерухомості не змінювалася. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 353485534 від 08.11.2023, відомості щодо житлового будинку [ADDRESS] у реєстрах відсутні. Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З копії спадкової справи видно, що 21.02.2023 [PERSON] звернулась до Запорізької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті її батька [PERSON] згідно зі ст.\~1261 ЦК України. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, наразі немає. 16.08.2023 державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори Кравцовою Л.М. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] після померлого [INFO] [PERSON] , оскільки нотаріусу не подані відомості (інформація) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, яка була чинною до 07.07.1994, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затв. заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. 05.08.1992 вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва об`єктів. Тобто до 05.08.1992 не передбачалась процедура введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію нерухоме майно, збудоване до 05.08.1992, при набутті права власності на такі об`єкти. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. У відповідності до технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який виготовлений ФОП [PERSON] станом на 01.03.2023, житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , побудований у 1980 році, самовільних побудов немає. Матеріали справи містять копію технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації станом на 01.02.2011, який містить аналогічні відомості. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Системно проаналізувавши докази у справі, суд дійшов висновку, що позивачка [PERSON] успадкувала житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] . Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Оскільки у позасудовому порядку у позивача відсутня можливість отримати свідоцтво про право на спадщину на спірний житловий будинок, суд приходить до остаточного висновку про обґрунтованість позовних вимог. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved