Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 22.05.2013 звернувся з позовом до суду до відповідача [PERSON] , в якому просив усунути перешкоди в користуванні житловим будинком з приналежними господарськими спорудами та земельною ділянкою площею 0,226 га за адресою: [ADDRESS] , виселити відповідача з належного позивачу на праві приватної власності зазначеного житлового будинку, та стягнути судові витрати. [PERSON] 21.04.2016 звернувся з позовною заявою до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення коштів у розмірі 52114 грн, затрачених ним на майно по [ADDRESS] , яке набуте в результаті спільної праці та за спільні кошти членів сім`ї. 13.05.2016 [PERSON] подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив: 1) визнати незаконним та скасувати свідоцтво за 2003 рік про право власності в порядку спадкування, видане [PERSON] на будинковолодіння по [ADDRESS] ; 2) визнати незаконним запис від 21.10.2009 в книзі реєстрації прав власності на нерухоме майно Коломийського БТІ про реєстрацію права власності на будинковолодіння та зобов`язати Коломийське БТІ внести відповідний запис про анулювання попереднього зробленого в інтересах [PERSON] запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.10.2009; 3) визнати недійсним договір дарування від 01.08.2014, що посвідчений приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу; 4) зобов`язати [PERSON] , [PERSON] виконати судове рішення, повернувши приватному нотаріусу Яшан Р. Р. правовстановлюючий документ про цей факт. Заявлений позов [PERSON] обґрунтовано тим, що він є власником будинковолодіння та земельної ділянки (кадастровий номер 2621682601:01:001:0054) загальною площею 0,226 га, що знаходяться по [ADDRESS] . У даному житловому будинку проживає відповідач [PERSON] , який вселився і зареєструвався в ньому при попередньому власнику будинковолодіння як член сім`ї (зять). Після набуття права власності на будинковолодіння, позивач повідомив [PERSON] , що має намір проживати у вказаному будинку і зробити ремонт. Однак відповідач чинить йому перешкоди у користуванні своєю власністю, зокрема [PERSON] вважає себе господарем будинку, погрожує йому, що позбавить його права власності, відмовляється віддавати йому ключі від вхідних дверей. Про свій намір вселитися в будинок, позивач неодноразово повідомляв і сільського голову, який в свою чергу повідомляв відповідача. Кілька разів позивач приходив із своїми майстрами, які мали проводити ремонт, приходив і з сільським головою та старшим дільничним інспектором Городенківського РВ УМВС до спірного будинковолодіння, однак не міг туди попасти, про що складено відповідні акти. Своїми неправомірними діями відповідач порушує його право власності на майно, яке відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України є непорушним. Відповідачем [PERSON] подано заперечення на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що про укладення договору дарування № 1143, згідно якого спірний житловий будинок належить позивачу [PERSON] йому нічого не відомо. Він з 14.10.1993 і по даний час постійно проживає у будинку. З того часу ним здійснено реконструкцію та перебудову житлового будинку, побудовано веранду до житлового будинку протягом 2002-2003 років, побудовано огорожу та вкладено значні кошти в покращення в цілому та утримання житлового будинку з господарськими прибудовами по [ADDRESS] . Жодним чином ним не чинились перешкоди в користуванні житлом [PERSON] , з якою перебував у родинних відносинах. Про набуття права приватної власності вказаного будинковолодіння одноособово [PERSON] домовленістю між ним, його дружиною [PERSON] як співвласниками спірного майна не було. Вважає, що являється співвласником спірного майна. За таких обставин, згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Він, та його члени сім`ї добросовісно володіють з 14.10.1993 спірним майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним. Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 04.08.2015 забезпечено позов [PERSON] , шляхом заборони відповідачу [PERSON] вчиняти будь-які дії щодо перебудови, зміни майна [PERSON] , а саме житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] . Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 18.09.2015 зупинено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні правом власності на будинковолодіння до вирішення справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору дарування, визнання за ним 1/3 частки власності домоволодіння. \~ \~ \~ \~Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 22.04.2016 провадження у справі відновлено. Заявлений позов [PERSON] обґрунтовано тим, що в 1993 році між ним та [PERSON] зареєстровано шлюб. З дня укладення шлюбу він, його дружина (вже колишня) проживають в будинку по [ADDRESS] . В цьому ж будинку проживав батько дружини, який помер в 1997 році та її мама (колишня теща) [PERSON] . Тому позивач, його дружина та теща з 01.01.2004 у розумінні ст. 3 СК України становили сім`ю, бо спільно проживають, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Особа має право на своє майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні кошти членів сім`ї, бо таке є спільною сумісною власністю сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі, тим самим позивач має право на частку майна, створеного після 24.01.1993, що знаходиться в нерухомому майні по [ADDRESS] . Однак, щоб [PERSON] не скористався своєю часткою права власності, [PERSON] таємно зареєструвала 21.10.2009 своє право на все спірне майно, хоча з 24.01.1993 дане майно істотно змінилося в ціні, кількості, якості та розмірах, за рахунок коштів позивача. Він особисто фінансував добудову будинку, заміну дверей та вікон будинку, внутрішній ремонт та переобладнання жилих кімнат будинку, перебудову господарських споруд (стайні та стодоли), перебудову літньої кухні, уклав огорожу. [PERSON] особисто витратив на це 100000 грн. Шлюб з [PERSON] у 2009 році розірвано. Тому [PERSON] з 2009 року робила все, щоб позбавити позивача права власності на частину нерухомого майна. Також в подальшому колишня теща відчужила будинковолодіння та земельну ділянку [PERSON] . Оскільки з питанням державної реєстрації права власності на будинок, [PERSON] пропустив строк позовної давності, йому іншого не залишається, крім як вимагати від [PERSON] та [PERSON] стягнення суми коштів, затрачених ним на спірне майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні кошти членів його сім`ї, яке мало б бути зареєстровано спільною сумісною власністю. Таким чином, вважає, що відповідачі, перш ніж заявляти вимогу про його виселення з будинку, зобов`язані відшкодувати йому вкладені кошти, що по збережених квитанціях складають понад 50000 грн, а якщо таких коштів не має для негайного повернення [PERSON] , то останній не заперечує звернути стягнення на вказану суму на частину будинку по [ADDRESS] . У заяві про збільшення позовних вимог [PERSON] зазначає, що в 2003 відповідачка [PERSON] заволоділа всім майном по [ADDRESS] , отримавши свідоцтво про право на спадщину про право власності на це майно в державного нотаріуса Городенківської районної нотаріальної контори Панькова Д.М. Вважає, що дане свідоцтво є частково незаконним та безпідставним, оскільки ним охоплено те майно, яке не було і не могло бути спадковою масою його тестя, бо як мінімум частину нерухомого майна належало йому, позивачу, та його дружині як спільна сумісна власність подружжя, а також як мінімум частина як спільна часткова його, позивача, власність з тестем, тещею і дружиною. Таким чином спадщину відповідачка могла прийняти лише на частину будинковолодіння, яка не перевищує частки. При цьому позовна давність щодо вимоги про визнання свідоцтва про прийняття [PERSON] у спадщину всього будинковолодіння по [ADDRESS] підлягає поновленню, бо [PERSON] не знав і не міг знати про зазначене свідоцтво в силу нотаріальної таємниці. В 2009 році позивач закінчив роботи з новостворюваного нерухомого майна, та потрібно було здійснити дії щодо його державної реєстрації, з 2012 по 2014 у нього не получалось здійснити державну реєстрацію, оскільки в інспекції архітектурно-будівельного контролю в усній формі повідомлялось, що будинковолодіння по [ADDRESS] в експлуатацію вже прийнято, повторне прийняття того ж об`єкту в експлуатацію неможливе. Таким чином, судом має бути частково скасовано свідоцтво за 2003 рік про визнання права власності в порядку спадкування на спірне будинковолодіння на ім`я [PERSON] , і як наслідок повинна бути визнана незаконною та безпідставною державна реєстрація прав власності на нерухоме майно, зроблена на ім`я [PERSON] в Коломийському БТІ від 21.10.2009, а також в результаті цього підлягає визнанню судом недійсним договір від 01.08.2014 дарування будинковолодіння відповідачу [PERSON] , оскільки цим договором подаровано майно, яке відповідачці [PERSON] не належало на праві приватної власності. Відповідачкою [PERSON] \~29.09.2016\~подано заперечення\~на позовну\~заяву [PERSON] ,\~в якому\~просила відмовити\~в задоволенні\~позову як\~в частині\~первинних вимог,\~так і\~збільшених,\~у зв`язку\~з безпідставністю\~таких вимог,\~оскільки [PERSON] \~не брав\~участі у\~спорудженні спірного\~будинковолодіння,\~і за\~весь час\~спільного проживання\~з ним\~не було,\~і не\~могло бути\~жодних домовленостей\~та не\~укладались ніякі\~угоди про\~створення спільного\~майна.\~У 2008-2009\~роках нею\~було здійснено\~документальне оформлення\~здійсненої добудови\~(веранди)\~до будинку\~на існуючій\~земельній ділянці.\~Дозвіл на\~добудову був\~наданий [PERSON] .\~Вікнянською сільською\~радою (\~рішення №23\~від 12.05.2009р.)\~Ця добудова\~була здійснена\~виключно за\~ її\~кошти,\~які вона\~заощаджувала з\~пенсійних виплат,\~а також\~із отриманого\~нею та\~її мамою,\~ [PERSON] \~майнового паю,\~виданого сільськогосподарським\~виробничим кооперативом\~«Вікно».\~Відповідачка [PERSON] \~не заперечувала\~того факту,\~що періодично,\~по мірі\~необхідності,\~проводились \~певні покращення\~(дрібні\~ремонти,\~заміна вікон\~та \~дверей і\~т.д.),\~однак це\~не вплинуло\~суттєво на\~збільшення вартості\~ спірного\~майна.\~Ці витрати\~несли вона\~разом з\~чоловіком.\~Вважає,\~що одних\~квитанцій та\~накладних недостатньо\~для доведення\~понесення позивачем\~витрат на\~спірне майно.Більшість накладних\~не містять\~ обов`язкових\~реквізитів,\~що унеможливлює\~ідентифікувати особу,\~яка брала\~участь у\~господарській операції.\~Тому такі\~накладні не\~можуть вважатися\~належними та\~допустимими доказами.Також, позивач не довів, що він мав право на спадкове та подароване майно та не навів правових підстав недійсності правочину. Відповідно до вимог чинного законодавства він, як зять спадкодавця [PERSON] не мав права на спадкування спірного майна. Йому, як зятю було відомо про смерть тестя і, якщо він вважав, що має право на спадкування, мав можливість звернутися в нотаріальну контору і подати заяву про прийняття спадщини. Однак цього своєчасно не зробив, і , відповідно, пропустив строк на звернення до суду з такою вимогою. Договір дарування від 01.08.2014, укладений між нею та [PERSON] є правочином, то недійсним його можна визнати тільки за наявності підстав для недійсності правочинів. Спірний житловий будинок з приналежними господарськими прибудовами належав їй, [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджено відповідними правовстановлюючими документами. Відповідно до норм цивільного законодавства власник майна має право вільно розпоряджатись належним йому майном, в тому числі і дарувати його. Відповідачем [PERSON] 07.10.2016 подано заперечення на позовну заяву [PERSON] , в якому просив відмовити в задоволенні позову як в частині первинних вимог, так і збільшених, заявлених до неналежного відповідача, оскільки жодних зобов`язань перед [PERSON] не має., членом його сім`ї ніколи не був, спільно з ним не проживав, не мав спільного побуту, взаємних прав та обов`язків. Права власності на спірне будинковолодіння він набув правомірно, на підставі договору дарування від 01.08.2014. Його мамі [PERSON] будинковолодіння належало на прав приватної власності, яке підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори Паньковим Д. М 21.10.2009 за реєстровим № 203 та витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим ОКП «Коломийське міжрайонним бюро технічної інвентаризації» від 22.10.2009 за №24215386. Право власності мами ніким не оспорювалось. Відповідно до норм цивільного законодавства власник майна має право вільно розпоряджатись належним йому майном, в тому числі і дарувати його. Крім того, позивач [PERSON] не брав участь у спорудженні будинку. Відповідно до технічного паспорта спірний житловий будинок [ADDRESS] з приналежними господарськими прибудовами був побудований моїми батьками мамою [PERSON] та батьком [PERSON] (який помер [INFO] ) ще у 1966 року. Земельна ділянка, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, загальною площею 0.2206га, була надана його покійному батькові, що підтверджується довідкою Вікнянської сільської ради від 16.09.2016 №580. У 1988 батькові було видане свідоцтво про право власності б/н від 23.12.1988 на будинковолодіння. Після смерті батька спадщину прийняла мама [PERSON] (спадкова справа №675 від 23.12.1997), а згодом, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєструвала право власності на спадкове майно. Ніякого спору щодо спадкового майна у них з мамою та з сестрою не було, і на даний час немає. 18.12.2016 представником позивача [PERSON] - [PERSON] подано заяву про зменшення позовних вимог, зокрема просив виключити з числа доказів накладну б/н від 05.05.2005 на суму 4790 грн, видану від імені підприємця [PERSON] та накладну від 04.08.2011 на суму 8643,50 грн, видану від імені підприємця [PERSON] . Таким чином позовна вимога про стягнення коштів, затрачених на майно, яке набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, зменшена на 13433,5 грн. Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 24.02.2017 об`єднано в одне провадження цивільні справи № 342/401/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , та № 342/552/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] . Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 31.03.2017 в об`єднаній справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, та провадження по справі зупинено. 02.07.2018 на адресу Городенківського районного суду Івано-Франківської області надійшов висновок експерта № 43. 13.09.2018 об`єднана цивільна справа надійшла на адресу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області, та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 13.09.2018 передана в провадження судді Струтинського Р. Р. Ухвалою судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 08.09.2018 відкрито провадження в об`єднаній цивільній справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 11.10.2018 витребувано докази. 17.10.2018 [PERSON] та його представником подано відзив на позов [PERSON] , в якому сторона відповідача просила відмовити у задоволенні позову, мотивуючи, що даним позовом [PERSON] хоче позбавити його, [PERSON] житла, що є неприпустимим, оскільки він був членом сім`ї відповідачки [PERSON] . 01.11.2018\~представник позивача\~ [PERSON] -\~адвокат Яремчук\~М.\~Є.\~у відповіді\~на відзив\~зазначила,\~що [PERSON] \~набув право\~власності на\~спірне будинковолодіння\~на підставі\~договору дарування,\~укладеного \~01.08.2014\~між ним\~і його\~мамою [PERSON] ,\~посвідченого приватним\~нотаріусом Городенківського\~районного \~нотаріального округу\~Яшан Р.\~Р.\~і зареєстрованого\~в реєстрі\~за №1143.\~Договір дарування\~є теж\~правочином і\~недійсним його\~можна визнати\~тільки за\~наявності підстав\~для недійсності\~правочинів.На даний\~час договір\~дарування є\~дійсним,\~його не\~змінено,\~не скасовано\~та не\~визнано в\~судовому порядку\~недійсним.\~Тому немає\~підстав стверджувати,\~що право\~власності [PERSON] \~набуто незаконно.Також після припинення\~права власності\~на \~спірний житловий\~будинок [PERSON] ,\~членом сім`ї\~якої був\~відповідач [PERSON] ,\~припинилося і\~ право\~останнього на\~користування спірним\~житлом.\~Така позиція\~підтверджується правовим\~висновком Верховного\~Суду України,\~наданим \~у постанові\~від 05.11.2014р.\~під час\~розгляду справи\~№ 6-158цс14.Отже вимоги [PERSON] є законними та обгрунтованими. Наведена у відзиві практика Європейського суду з прав людини не спростовує вимог позивача, оскільки обставини справ, по яких ухвалювались наведені рішення, не є ідентичними з обставинами нашої справи. Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 28.05.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 22.09.2021 представником позивача [PERSON] - адвокатом Яремчук М. Є. подано заяву про розгляду справи без участі сторони позивача. 01.10.2021 представник [PERSON] [PERSON] надав письмові додаткові пояснення щодо заявлених вимог, просив стягнути з [PERSON] та [PERSON] 93000 грн за покращення споживчих властивостей житла, в яке [PERSON] був законно вселений, прожив в ньому понад 25 років, з якого [PERSON] висловив бажання виселити його, що єдине можливе лише з одночасним відшкодуванням [PERSON] зазначеної суми. Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 08.02.2022 витребувано з Коломийського відділу ДРАЦС у Коломийському районі Івано-Франківської області витяг з реєстру про державну реєстрацію смерті [PERSON] . Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03.03.2022 витребувано з Городенківського відділу ДРАУС у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного МУ МЮ (Івано-Франківськ) витяг з реєстру про державну реєстрацію смерті [PERSON] . Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 20.04.2022 зупинено провадження у справі до залучення до участі в справі правонаступника померлої відповідачки [PERSON] . Ухвалою Тисменицького районного\~суду Івано-Франківської\~областівід 04.11.2022 поновлено провадження у справі. Ухвалою Тисменицького\~районного суду\~Івано-Франківської\~областівід 27.12.2022 витребувано у державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори інформацію щодо спадкоємців [PERSON] та копію спадкової справи. Ухвалою Тисменицького районного\~суду Івано-Франківської\~областівід 27.06.2023 до участі в справі залучено правонаступника померлої відповідачки [PERSON] [PERSON] є єдиним відповідачем у даній справі. Позивач [PERSON] та його представник у судове засідання не з`явились, у поданій суду заяві представник позивача просила справу розглянути у відсутності сторони позивача. Відповідач [PERSON] та його представник у судове засідання не з`явились, у поданій суду заяві представник відповідача просив справу розглядати за відсутності сторони відповідача. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, приходить до наступного. Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Установлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.10.2009 єдиним власником будинковолодіння, яке знаходиться по [ADDRESS] була [PERSON] (т.2, а.с. 56) У 1993 році [PERSON] одружився з [PERSON] , і сім`я прийшла проживати у спірне будинковолодіння в [ADDRESS] . Згідно рішення виконавчого комітету Вікнянської сільської ради № 23 від 12.05.2009 [PERSON] надано дозвіл на оформлення документації на побудовані господарські споруди - веранду до житлового будинку, та зобов`язано останню оформити в архітектурно-планувальному бюро відділу містобудування і архітектури райдержадімінстрації будівельний паспорт на побудовані господарські будівлі (т. 2, а.с.49). Згідно договору дарування від 01.08.2014 [PERSON] подарувала будинковолодіння [ADDRESS] своєму сину [PERSON] (т.1, а.с.59). Позивач [PERSON] вважає, що вказаний договір дарування житлового будинку\~по [ADDRESS] є недійсним, та йому належить 1/3 частина цього будинковолодіння. Посилаючись на те, що з 1993 року він проживав у цьому будинковолодінні в якості зятя та приймав участь у покращенні стану будинковолодіння, проводив добудову веранди, перебудову стайні, влаштував огорожу, замінив двері, вікна, провів ремонт житлових кімнат. Однак твердження [PERSON] є необґрунтованими, оскільки земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2206 га по [ADDRESS] надавалась покійному [PERSON] , який у 1966 році разом з дружиною [PERSON] побудували спірне будинковолодіння. Тобто станом на 1993 рік, коли [PERSON] прийшов проживати в указане будинковолодіння, майно вже було створено подружжям [PERSON] . Участь [PERSON] у проведенні ряду робіт, з його слів: заміна дверей та вікон будинку, внутрішній ремонт та переобладнання жилих кімнат, перебудова господарських споруд, літньої кухні, встановлення огорожі, не створює у нього права власності на 1/3 частину будинковолодіння, яке належало [PERSON] . Долучені [PERSON] до матеріалів справи квитанції та накладні (т. 2, а.с.2-23) не підтверджують понесення ним власних коштів, і саме на спірне майно. Суд зауважує, що накладна та квитанція на цеглу виписані 16.10.1992, тобто ще до того як [PERSON] прийшов проживати в будинковолодіння, а також вартість цегли вказана у карбованцях, як і в накладній і квитанції на листи шиферу від 20.05.1993. Однак [PERSON] самостійно, без будь-якого обґрунтування оцінив зазначені будівельні матеріали у 10000 грн. Також дві накладні, а саме: від 05.05.2055 б/н на придбання вагонки, лінолеуму, пластику на суму 4790 грн (т.2, а.с.15), від 04.08.2011 на придбання труби, кутника, прута, цементу та ін. матеріалів на суму 8643,50 грн (т.2, а.с. 18) є підробленими, що підтверджується вироком Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 17.01.2017 (т. 3, а.с.166-167). Шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] розірвано згідно рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 16.10.2013 (т.2, а.с.68-69), в даному рішенні встановлено, що сторони спільно не проживали з 19.04.2011. Таким чином, будівельні матеріали згідно накладної № 586 від 29.07.2011, накладної б/н від 07.06.2012, накладної б/н від 22.11.2012, накладної б/н від 18.05.2012, накладної б/н від 14.06.2013, накладної № 8 від 11.05.2012 [PERSON] купляв на власний розсуд, і до спільного майна не має відношення, також накладна з квитанціє від 17.07.2001 видані на прізвище [PERSON] . Твердження позивача [PERSON] про те, що він покращив спірне будинковолодіння в 2009 році, проводив реконструкцію будівлі, спростовується висновком експерта № 43 від 26.05.2018 (т.3, а.с.102-124), згідно якого вартість нерухомого майна (будівель та споруд), що знаходилось за адресою [ADDRESS] , що існувало на момент 19 жовтня 1993 (по об`єму загальної (усієї) забудови на вказану дату, але на нинішні ціни) становить 482171 грн; вартість нерухомого майна (будівель та споруд) по об`єму загальної (усієї) забудови на дату проведення експертизи та в нинішніх, становить 459494 грн; вартість новоствореного об`єму забудови після 19 жовтня 1993 (в частині будівель і споруд без земельних поліпшень, які належать до будівель та приміщень, призначених для виконання спеціальних технічних функцій колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, замощення тощо) по [ADDRESS] , в поточних цінах, становить 102630 грн; вартість будівель і споруд, які були побудовані до 19 жовтня 1993, із врахуванням їх технічного стану станом на цю дату, але в цінах на час проведення експертизи становить 482171 грн. Як вбачається з матеріалів інвентарної справи та за результатами проведеного огляду встановлено, що технічний стан об`єктів, які входять в склад будівель і споруд побудованої до 1993 року станом на даний час не покращився, а їх фізичний знос, за даними інвентарної справи (в 2009-2017 роках) становить, а саме: житлового будинку (літ.А)- 45%, (в т. ч. веранди (літ.А1)- 15%), літньої кухні (літ.Б)- 40%, стодоли (літ.В)-40%, стайні (літ.Г)-40%, навісу (літД)-50%, сараю (літ.Ж)-30%, сараю (літ.З)-30%, сараю (літ.І)- 30%. Технічний стан, який характеризується фізичним зносом, є складовою вартості, і те, що технічний стан об`єктів нерухомості побудованих до 1993 року не покращився (отже об`єкти не підлягали своєчасному ремонту та відповідному догляду) їх вартість станом на даний час зменшилась порівняно з попередніми періодами. На даний час, з врахуванням їх теперішнього технічного стану та з врахуванням вартості новоствореного об`єму забудови після 19 жовтня 1993, всього вартість становить 459494 грн (в тому числі вартість новоствореного об`єму забудови після 19 жовтня 1993 року складає 102630 грн. Отже, з цього слідує, що в цінах на даний час, вартість об`єктів побудованих до 1993 року ( в тому стані в якому перебували на цю дату) є більшою ніж на даний час вартість всіх будівель та споруд (як тих, що побудовані до 1993 так і після 1993). З огляду на викладене, позовна вимога [PERSON] про стягнення з відповідача 93000 грн за покращення споживчих властивостей житла до задоволення не підлягає, як і не підлягає до задоволення вимога про визнання незаконним та скасування свідоцтва за 2003 рік про право власності в порядку спадкування, видане [PERSON] , оскільки [PERSON] не мав права на спадкове майно після смерті [PERSON] , та не навів правових підстав незаконності вказаного правовстановлюючого документу. Щодо визнання недійсним договору дарування від 01.08.2014 слід зазначити, що недійсність правочину можна визнати тільки за наявності підстав для недійсності правочинів. Згідно із вимогами ст. 203 ЦК України для чинності правочину, його зміст не може суперечити нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі: правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог встановлених частинами третьою (вільність волевиявлення учасників правочину та відповідність його їх внутрішній волі), п`ятою (реальність настання правових наслідків, що обумовлені ним) ст. 203 ЦК України. Правомірність є конституційною ознакою правочину як юридичного факту. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст.204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Відповідно до п.3 ст. 215 ЦК України вимога про визнання правочину недійсним може бути пред`явлена тільки особами, визначеними у ЦК й інших законодавчих актах, що встановлюють оспорюваність правочинів, а саме однією зі сторін або заінтересованою особою, тобто права яких вже були порушені на момент вчинення правочину. Позивач [PERSON] не є стороною оспорюваного правочину, і крім того у своїй позовній заяві не вказав в чому полягає порушення його права оспорюваним правочином, тому, відповідно, не має права на звернення в суд з такою вимогою. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Що стосується клопотання сторони відповідача [PERSON] про застосування позовної давності до вимог [PERSON] слід зазначити, що сплив позовної давності є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. В даному випадку суд прийшов до висновку, що заявлені [PERSON] всі позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими, тому в задоволенні позову слід відмовити саме з цієї підстави. Установлено, що позивач [PERSON] згідно договору дарування від 01.08.2014 є власником будинковолодіння по [ADDRESS] . У даному будинковолодінні на даний час проживає відповідач [PERSON] , який не є членом сім`ї [PERSON] , та який вселився та зареєструвався у ньому при житті попереднього власника будинку [PERSON] . Відповідач [PERSON] чинить перешкоди позивачу в користуванні його ж власністю, зокрема, не допускає його в будинок, не віддає ключі від вхідних дверей, що підтверджується актами, складеними сільським головою с. Вікно Городенківського району Івано-Франківської області та ст. ДІМ Городенківського РВ УМВС від 05.02.2015, 16.03.2015, 25.04.2015 (т.1, а.с.17-19). Також, не заперечував таких обставин і сам відповідач [PERSON] , оскільки вважає себе власником будинку. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.11.2014 у справі № 6-158цс14, яка згідно ч.4 ст.263 ЦПК України має враховуватись судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України). З огляду на викладене, з урахуванням того, що право відповідача [PERSON] на користування спірним будинковолодінням було похідним від прав попереднього власника [PERSON] , право власності якої припинилось у зв`язку з укладенням договору дарування в 2014 році на користь [PERSON] , тому право на житло у відповідача теж припинилося. Судом не встановлено обставин, що позивач як власник майна надавав згоду на проживання [PERSON] у своєму будинку. Таким чином, ураховуючи, що відповідач проживає в будинку позивача без його згоди, чинить перешкоди у користуванні власністю, чим порушує право позивача на користування та розпорядження належним майном, вказане порушене право власника підлягає захисту, а відтак, вимога позивача про усунення перешкод у користуванні будинковолодінням шляхом виселення відповідача є законною, обґрунтованою, є способом захисту його прав як власника, тому підлягає до задоволення. З відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн(т.1, а.с.1), та 121,80 грн судового збору за забезпечення позову (т.1, а.с.88). На підставі наведеного, відповідно до ст. 203, 204, 215, 319, 328, 383, 391 ЦК України, ст. 156 ЖК УРСР,

Outcome: approved