Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

16.05.2023 позивачка [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила: - скасувати наказ № 48-к від 11.04.2023 про її звільнення з посади заступника начальника фінансово-економічного відділу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області; - поновити її на посаді заступника начальника фінансово-економічного відділу або аналогічній посаді, відповідно до кваліфікації та досвіду роботи, в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області, яке є правонаступником управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області, з 19.04.2023 та внести відповідні записи в трудову книжку; - стягнути з Головного управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області, як правонаступника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області, на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення та по день ухвалення рішення судом з розрахунку 877,83 грн на день з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів; - стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, як правонаступника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області, на її користь заподіяну моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона з 05.10.2004 перебувала в трудових відносинах з управлінням ВД ФСНУ в Сумській області, згодом переведена на роботу в управління ВД ФССУ в Сумській області, з 01.04.2019 обіймала посаду заступника начальника фінансово-економічного відділу управління ВД ФССУ у Сумській області. З 01.01.2023 набув чинності Закон України від 21.09.2022 № 2620, яким викладено в новій редакції Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», де у п.2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» вказано «Припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень». 17.01.2023 її ознайомили з наказами «Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» №9-ОД від 16.01.2023, «Про попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду страхування України в Сумській області про наступне їх вивільнення» №9-ОД від 16.01.2023. 18.04.2023 була звільнена у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України відповідно до наказу №48-К від 11.04.2023. Позивачка вважає своє звільнення незаконним та таким, що порушує норми трудового законодавства, зокрема, ч.2 ст.40, ст.ст. 49-2, 43 КЗпП України, оскільки відбулася реорганізації юридичної особи (приєднання) з переходом всіх прав та обов`язків до нової, іншої юридичної особи правонаступника, в даному випадку Пенсійного фонду України, в силу вимог ст.36 КЗпП України, були наявні підстави для її переведення до відповідача. Однак відповідач та третя особа не вчинили дій щодо продовження дії трудового договору з нею, не запропонували їй вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, тобто порушили її трудові права. Наголошує на порушенні головою комісії з реорганізації [PERSON] вимог ч.3 ст.41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки вона (позивачка) є головою профспілкового комітету Первинної організації профспілки державних установ управління виконавчої дирекції ФССУ у Сумській області, і головою Сумської обласної профспілкової організації працівників державних установ України була надана обґрунтована відмова у наданні згоди на розірванні трудового договору з нею. Оскільки вона була звільнена без передбаченої законом підстави, у відповідності до положень ст.235 КЗпП України з відповідача має бути стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення по день ухвалення рішення суду з розрахунку середньоденної заробітної плати 877,83 грн. Крім того, внаслідок незаконного звільнення їй спричинена моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях, втраті нормальних життєвих зв`язків і потребі у додаткових зусиллях для організації життя, та яка обґрунтована сильними душевними стражданнями внаслідок втрати заробітку, що унеможливлює її фінансове забезпечення; та яка оцінена позивачкою в сумі 100 000 грн. Ухвалою суду від 18.05.2023 позовну заяву [PERSON] залишено без руху, на виконання якою 24.05.2023 позивачкою надано квитанцію про сплату судового збору та завірено долучені до позовної заяви документи. Ухвалою суду від 25.05.2023 позовну заяву [PERSON] залишено без руху, на виконання якої 31.05.2023 позивачкою надано квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою суду від 02.06.2023 позовну заяву [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області правонаступника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області, третя особа: голова комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Сумській області Писарєва Ю.Г., про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні 23.06.2023. 15.06.2023 представником відповідача ГУ ПФУ в Сумській області Бізюк А.С. наданий відзив на позов, в якому вона просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що з 01.01.2023 набрав чинності Закон України від 21.09.2022 № 2620-ІХ, яким передбачено припинення Фонду соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023; отже законодавцем прийняте рішення про припинення ФСС України, яке є чинним та неконституційним не визнавалось. На виконання вимог ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції вказаного закону КМУ зобов`язано забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для його реалізації. Наказ голови комісії з реорганізації ФСС України від 16.01.2023 №9-ОД «Про скорочення чисельності та штату працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» виданий у межах своїх повноважень, у відповідності до вимог Постанови КМУ від 27.12.2022 №1442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України». Позивачку звільнено у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, переведення її на іншу роботу на тому ж підприємстві було неможливе через те, що всі посади ВД ФСС підлягали скороченню. До того ж, ними направлявся лист до ВД ФСС у Сумській області з повідомленням про наявні вакантні посади, якими [PERSON] не зацікавилась, резюме або заяву про бажання працювати в ГУ ПФУ в Сумській області нею не подано. Зазначає, що законодавством не передбачено переведення працівника, посада якого скорочується та на якого поширюється дія законодавства про працю, на посаду державної служби в державному органі. У поданій 22.06.2023 відповіді на відзив позивачка [PERSON] , посилаючись на необхідність забезпечення дотримання трудового законодавства щодо гарантій прав працівників при припиненні Фонду та управлінь виконавчої дирекції Фонду, ігнорування відповідачем законних підстав для розробки механізму щодо переведення працівників ФСС України до Пенсійного фонду України, відсутність персональної пропозиції для зайняття нею посади в ГУ ПФУ в Сумській області в процесі процедури приєднання, порушення вимог діючого законодавства в частині звільнення її як голови профспілкового комітету за наявної обґрунтованої відмови в наданні згоди на звільнення, позбавлення її можливості заробляти собі на життя своєю працею внаслідок незаконного звільнення, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою суду від 21.07.2023 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області правонаступника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області, третя особа: голова комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Сумській області Писарєва Ю.Г., про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову. З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці [PERSON] працювала в управлінні ВД ФССУ у Сумській області з 01.08.2017, з 01.04.2019 позивачку переведено на посаду заступника начальника фінансово-економічного відділу управління ВД ФССУ у Сумській області (а.с. 17-20). 01.01.2023 набрав чинності Закон України від 21.09.2022 № 2620-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, яким Закон України від 23.09.1999 № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105) викладено в новій редакції. Пунктом 2 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1105 (в редакції Закону №2620, що діє з 01.01.2023) передбачено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Рішення про припинення ФСС України, прийняте Верховною Радою України, є чинним та у встановленому порядку неконституційним не визнавалося. Пунктом 12 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1105 Верховна Рада України зобов`язала Кабінет Міністрів України: забезпечити передачу коштів Фонду соціального страхування України до Пенсійного фонду України; привести нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом; забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону; забезпечити набрання чинності нормативно-правовими актами, зазначеними у підпунктах 2-4 цього пункту, одночасно з набранням чинності цим Законом тощо. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 № 442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» (далі - Постанова № 1442), зокрема: утворено комісію з реорганізації ФСС України та комісію з реорганізації управлінь виконавчої дирекції ФСС України (далі - управління ВД ФСС України); установлено, що до голови комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України переходять повноваження щодо управління справами Фонду та управлінь ВД ФСС України на період до завершення їх реорганізації; зобов`язано голову комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України здійснити заходи з припинення Фонду та управлінь ВД ФСС України у чотиримісячний строк з дня набрання чинності Законом № 2620. 16.01.2023 на виконання п.2 Розділу VII Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 № 1442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» головою комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України Бахматським О. видано наказ № 9-ОД «Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», пунктом 1 якого передбачено скоротити увесь штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві, з 18.04.2023 (а.с. 22). 16.01.2023 на виконання п. 2 Розділу VII Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 №1442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», на підставі наказу голови комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України №9-ОД від 16.01.2023 «Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», головою комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області Писарєвою Ю. видано наказ «Про попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області про наступне їх вивільнення №9-ОД (а.с. 23). З вказаними наказами позивачку було ознайомлено 17.01.2023. 02.02.2023 голова первинної профспілкової організації управління ВД ФССУ у Сумській області Кулинич Т.І. надала відповідь на подання голови комісії з реорганізації управління ВД ФССУ у Сумській області, в якій відмовлено у наданні згоди на розірвання трудових договорів на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України з працівниками управління, які є членами виборного органу профспілки, оскільки наявність рішення про припинення ФССУ не є самостійною законною підставою для скорочення чисельності або штату працівників, зазначені у наказах голови комісії з реорганізації підстави для скорочення можуть бути підставою для видання наказу про переведення згідно зі ст.32 КЗпП України усіх працівників управління ВД ФССУ у Сумській області до ПФУ (його територіальних органів) або звільнення у порядку переведення до ПФУ (його територіальних органів) згідно з п.5 ст.36 КЗпП України усіх працівників управління (а.с. 24-26). 07.02.2023 постановою президії Сумської обласної організації профспілки працівників державних установ України було відмовлено голові комісії з реорганізації управління ВД ФССУ у Сумській області в наданні згоди на розірванні трудових договорів на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, в тому числі з [PERSON] , яка є членом первинної профспілкової організації управління ВД ФССУ у Сумській області (а.с. 27). Наказом управління ВД ФССУ у Сумській області № 48-к від 11.04.2023 [PERSON] звільнено 18.04.2023 з посади заступника начальника фінансово-економічного відділу управління ВД ФССУ у Сумській області у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, з яким 18.04.2023 позивачка ознайомлена, що підтверджується її підписом (а.с. 21). Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.2 ст.8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Статтею 43 Конституції України гарантовано, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією з гарантій забезпечення прав громадян на працю є правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (ст.5-1 КЗпП України). Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно з ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Верховний Суд в постанові від 05.10.2020 у справі №451/1028/18 зазначив, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Відповідно до ч.6 ст.36 КЗпП у разі зміни роботодавця, а також у разі їх реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи роботодавця можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п.1 ч.1 ст.40). Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників), але він не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. У пункті а частини 2 статті 9 Конвенції Міжнародної організації праці про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року визначено, що тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавці. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України). В даному випадку на обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] , посилаючись на незаконність її звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, вказує, що як такого, скорочення чисельності чи штату працівників управління ВД ФСС України у Сумській області не відбулося, а відбулася його реорганізація шляхом приєднання до ГУ ПФУ в Сумській області. Відповідно до ч.2 п.19 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при реорганізації підприємства або його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. Отже, навіть при реорганізації підприємства допускається звільнення працівників, проте обов`язковою умовою для цього є скорочення чисельності або штату працівників. У справі встановлено, що законодавцем в особі Верховної Ради України з 01.01.2023 припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України. При цьому відбулось скорочення усього штату та усієї чисельності працівників, визначених штатними розписами ВД ФССУ та управлінь ВД ФССУ в областях та м. Києві з 18.04.2023, у тому числі й посади, яку обіймала позивачка. Про наступне вивільнення позивачку попереджено більше ніж за 2 місяці, тобто у визначений законом строк. Таким чином, при звільненні [PERSON] норми трудового законодавства дотримані. Посилання позивачки на те, що постановою КМУ від 30.12.2022 №1471 «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів, центральних органів виконавчої влади, інших державних органів» збільшено граничну чисельність працівників територіальних органів ПФУ не спростовує дійсності скорочення усього штату та усієї чисельності працівників, визначених штатними розписами ВД ФССУ та управлінь ВД ФССУ в областях та м. Києві. Доводи позивачки про порушення відповідачем вимог ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України не заслуговують на увагу, оскільки всі посади управління ВД ФССУ у Сумській області підлягали скороченню, а переведення позивачки на вакантну посаду в ГУ ПФУ в Сумській області виключено, оскільки вакантними є посади державної служби, у той час як [PERSON] обіймала посаду працівника, на якого поширюється законодавство про працю. Так, відповідно до ч.2 ст.1 ЗУ «Про державну службу» (Закон № 889) державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби. Посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону (п.4 ч.1 ст.2 Закону № 889). Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.21 Закону № 889 вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом. Прийнявши рішення про припинення ФСС України, законодавець не передбачив спеціального механізму переведення працівників ФСС України, на яких поширюється законодавство про працю, на посади державної служби в Пенсійному фонді України чи його територіальних управліннях. Частиною 5 ст.10 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад. Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування. 03.04.2023 ГУ ПФУ в Сумській області було направлено повідомлення на адресу управління ВД ФССУ у Сумській області щодо працевлаштування працівників та наявні вакантні посади; інформація про оголошення добору на зайняття вакантних посад в ГУ ПФУ в Сумській області неодноразово була розміщена на офіційній сторінці Fасеbоок; працівники відповідача телефонували позивачці особисто (а.с. 53-55,59 224-232). Особи, які виявили бажання прийняти участь у доборі персоналу на зайняття посад державної служби категорій «Б» та «В», мали можливість надіслати до Головного управління резюме. Станом на 30.09.2023 до ГУ ПФУ в Сумській області до ГУ ПФУ в Сумській області призначено на посади державної служби на період до призначення на посади переможців конкурсу або спливу дванадцятимісячного строку після припинення чи скасування воєнного стану, 39 осіб з числа колишніх працівників ВД ФССУ у Сумській області (а.с.185). Проте, позивачка [PERSON] , до якої була доведена інформація про наявні вакантні посади в ГУ ПФУ в Сумській області, не подавала відповідачу заяви та необхідних документів для вирішення питання про призначення її на вакантні посади, а переведення її як працівника ФСС України, на якого поширюється законодавство про працю, на посаду державної служби Управлінні, суперечите вищезазначеним вимогам діючого законодавства. Також суд не вважає слушною позицію [PERSON] щодо незаконності її звільнення, як члена профспілки - голови профспілкового комітету Первинної організації профспілки державних установ управління виконавчої дирекції ФССУ у Сумській області, за наявної обґрунтованої відмови у наданні згоди на розірванні трудового договору з нею. Відповідно до ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, має бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Виборний орган первинної профспілкової організації повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації дав згоду на розірвання трудового договору. Згідно із ч.7 ст.43 КЗпП України та ч.6 ст.39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки. Верховний Суд у постанові від 20.06.2019 у справі № 226/1664/18 сформулював правову позицію, відповідно до якої суд, розглядаючи трудовий спір з урахуванням положень частини сьомої статті 43 КЗпП України та статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», суд повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення. Оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості. Суд має достатні повноваження здійснювати перевірку та давати юридичну оцінку рішенню профспілкового комітету, водночас висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 у справі № 6-703цс15 та постанові Верховного Суду від 06.09.2018 № 265/6850/16). Аналізуючи висновок первинної профспілкової організації управління ВД ФССУ у Сумській області про відмову у наданні згоди на розірвання трудових договорів на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України з працівниками управління, які є членами виборного органу профспілки, суд вважає, що це рішення профспілкового органу не містить достатньої аргументації та посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівників або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівниками є порушенням їхніх законних прав. Цей висновок ґрунтується лише на хибних оцінках законності виданого 16.01.2023 головою комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України [PERSON] наказу № 9-ОД «Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» та невірному трактуванні положень діючого законодавства щодо скорочення чисельності та штату працівників ФССУ при реорганізації цієї юридичної особи. З аналогічних підстав не може бути визнаний обґрунтованим і висновок про відмову у наданні згоди на розірвання трудових договорів, постановлений президією Сумської обласної організації профспілки працівників державних установ України. За таких обставин, позивачка могла бути звільнена без згоди профспілкового органу, відповідачем були дотримані вимоги законодавства під час звільнення її з роботи. Статтею 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Враховуючи те, що в ході розгляду справи неправомірність звільнення позивачки не знайшла свого об`єктивного підтвердження, не встановлено підстав для її поновлення на роботі, а вимоги щодо затримки розрахунку при звільненні не заявлені, суд вважає, що вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є також не підлягають задоволенню. Також слід звернути увагу на те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України власником або уповноваженим ним органом моральна шкода відшкодовується працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В ході розгляду справи позивачкою не доведено, а судом не встановлено протиправність дій відповідача при її звільненні, відтак позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягають. Таким чином, суд дійшов висновку, що при звільненні позивачки відповідачем та головою комісії з реорганізації управління ВД ФССУ у Сумській області дотримані норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, та вжито всіх можливих заходів, передбачених чинним законодавством, щодо недопущення порушення права позивачки на працю, а тому позовні вимоги [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області правонаступника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області, третя особа: голова комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Сумській області Писарєва Ю.Г., про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, не підлягають задоволенню. Оскільки у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено у повному обсязі, то у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивачку. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed