Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до відповідача про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 58940,50 грн, що складається з: матеріального збитку - 57109,64 грн, оплати послуг експерта - 1700,00 грн, поштових витрат 131,50 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10.01.2021 сталася дорожньо-транспортна подія, яка сталася за участі автомобіля Сhery Eastar, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля Audi A4, номерний знак [NUMBER] (який належить на праві власності позивачу), під керуванням водія [PERSON] . На підставі заяви потерпілого, страховою компанією встановлено та виплачено страхове відшкодування в розмірі 16490,36 грн. Вказані кошти були перераховані та рахунок [PERSON] 06.04.2021, що підтверджується копією виписки банку. Однак, відповідно до Звіту про оцінку майна від 02.02.2021 вартість матеріального збитку, що нанесений автомобілю Audi A4, склала 73600 грн. Тобто, розмір невідшкодованої шкоди становить 57109,64 грн. Різниця між сумою страхового відшкодування та розміром збитків полягає в тому, що при розрахунку виплати страхового відшкодування застосовується коефіцієнт фізичного зносу деталей, а при здійснення ремонту пошкодженого транспортного засобу встановлюються нові деталі. Оскільки страхові відшкодування не в повній мірі покрили понесені витрати, позивач вважає, що саме з відповідача підлягає стягненню різниця між отриманими страховими виплатами та реальними матеріальним збитком, тобто коштами, необхідними для відновлення пошкодженого автомобіля, та просить стягти з відповідача матеріальний збиток у розмірі 57109,64 грн, кошти по оплаті послуг експерта в сумі 1700,00 грн та поштові витрати на суму 131,50 грн (а.с. 3-5). Ухвалою судді Дергачівського районного суду Харківської області від 09.08.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 38-39). 02.09.2021 представником відповідача - адвокатом Мінаєвим Денисом Сергійовичем, який діяв на підставі ордера серії АН №1040936 від 27.08.2021 (а.с. 55), подано відзив на позов, у якому представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечує, оскільки вважає, що вартість збитків, визначена на основі висновку їх оцінки містить інформацію лише про можливі, а не фактичні витрати, понесені відповідачем, позивач не надав доказів на підтвердження здійснення ним ремонтних робіт, крім того, позовна заява не містить розрахунку розміру та доказів страхового відшкодування. Представником відповідача у відзиві заявлено клопотання про залучення до участі у справі третьої особи ПрАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ» (а.с. 45-51). Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 03.11.2021 залучено до участі в справі ПрАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача (а.с.67-68). Розпорядженням Голови Верховного Суду №10/0/9-22 від 16.03.2022 Котелевському районному суду Полтавської області визначено територіальну підсудність справ Борівського районного суду Харківської області та Дергачівського районного суду Харківської області. Згідно з частиною 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідне рішення є підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Котелевського районного суду Полтавської області від 17.11.2022 на розгляд судді Шолудько А.В. надійшла цивільна справа №619/3565/21. Ухвалою суду від 03.03.2023 суддею Шолудько А.В. справу № 619/3565/21 прийнято до свого провадження. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.79). Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, у тому числі позивач у порядку ч.5 ст.130 ЦПК України (а.с. 103, 107, 111). 19.09.2023 представник позивача - адвокат Хайнацька Ганна Миколаївна, яка діє на підставі ордера серії АХ № 1134217 від 04.09.2023, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі за наявними у справі матеріалами, позовні вимоги підтримала та просить задовольнити (а.с. 112, 113). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив (а.с. 104, 119). Представник відповідача - адвокат Мінаєв Денис Сергійович, який діє на підставі ордера про надання правничої (правової) допомоги серії АН №1062576 від 08.08.2023, проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ПрАТ «Страхова компанія «Глобал Гарант», у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України (а.с. 92, 105, 120-121). Відповідно до ухвали судді Котелевського районного суду Полтавської області від 14.08.2023 судове засідання проводиться в режимі відеоконференції поза межами приміщення Котелевського районного суду Полтавської області за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку з використанням власних технічних засобів представника відповідача - адвоката Мінаєва Дениса Сергійовича. Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.02.2021 у справі про адміністративне правопорушення №638/743/21, [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУПАП, та застосував до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн. Судом встановлено, що 10 січня 2021 року о 22 год 35 хв в м. Харкові по вул. Сумська, 17, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Сhery Eastar, державний номерний знак [NUMBER] , при розвороті ліворуч не надав переваги автомобілю Audi A4, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , яке рухалось в попутному напрямку. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги пункту 10.4 Правил дорожнього руху (а.с. 32-33). Згідно з полісом № 201973247 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у ПрАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ». Страхова сума за шкоду заподіяну майну складає 130000,00 грн (а.с. 10). Суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , який діє на підставі сертифіката суб`єкта оціночної діяльності № [NUMBER] від 15.02.2010, виданого ФДМ України, на замовлення [PERSON] виготовлено звіт про оцінку майна від 02.02.2021, об`єктом оцінки якого був розмір збитку, нанесеного внаслідок ДТП колісному транспортному засобу марки AUDI, модель А4, реєстраційний номер [NUMBER] , відповідно до якого вартість відновлення колісного транспортного засобу після ДТП (з урахуванням фізичного зносу деталей) буде складати 73626,44 грн. Вартість матеріальних збитків, що нанесені транспортному засобу внаслідок ДТП, розрахованих на базі витратного підходу складає (заокруглено) 73600,00 грн (а.с. 14-31). Відповідно до п. 1. ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 цього ж Закону встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Статтею 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачені дії страховика та МТСБУ після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати). Відповідно до частин 2, 3 цієї статті протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків; якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Отже, витрати потерпілого на проведення експертизи (дослідження), в сумі 1700,00 грн (а.с. 31), не підлягають стягненню з відповідача. Поштові витрати на листування зі страховиком ПрАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ» та придбання конвертів і знаків поштової оплати на загальну суму 131,50 грн від 12.01.2021 та 17.03.2021 (а.с.12), не є шкодою, завданою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до частин 1, 3 статті 35 цього ж Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; підпис заявника та дата подання заяви. Особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобов`язана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобов`язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до частини 2 цієї ж статті страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Частиною 7 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до наданої позивачем копії заяви від 18.02.2021, яка виготовлена з частковим відображенням змісту оригіналу документу, [PERSON] звернувся до страхової компанії ПрАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ» із заявою про виплату страхового відшкодування згідно з полісом №208973247, у переліку додатків до якої зазначені «довідка про реквізити, звіт про оцінку від 02.02.» (так у копії заяви). Кошти просив перерахувати на вказаний ним у заяві рахунок (а.с. 12). Всупереч вимогам ч. 1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у заяві про виплату страхового відшкодування не вказано зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди, зокрема, розмір шкоди, який просить відшкодувати заявник. Звітом про оцінку майна від 02.02.2021, виготовленим ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] встановлено, що вартість відновлення колісного транспортного засобу після ДТП (з урахуванням фізичного зносу деталей) буде складати 73626,44 грн. Тобто оцінювачем у звіті визначені витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно зі ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказані витрати відшкодовуються страховиком у межах суми страхового відшкодування. Оскільки у страховому полісі № 201973247 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким застрахована відповідальність [PERSON] страхова сума за шкоду заподіяну майну складає 130000,00 грн, - розмір завданої відповідачем шкоди, визначений звітом про оцінку майна від 02.02.2021 не перевищує розміру страхового відшкодування та має бути відшкодованим страховиком. Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими повинен прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). На підтвердження отриманого страхового відшкодування позивач надав до суду фотокопію із листуванням в одній із соціальних мереж або з мобільного застосунку від 06.04.2021, в якому наявне повідомлення про деталі транзакції від 06.04.2021, відповідно до якої ПрАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ» у рахунок страхового відшкодування за ТЗ AUDIA4, АХ 9 перераховано 16490,36 грн, та наступний діалог від 31.05.2021 [PERSON] з СК «Глобал Гарант» про те, що справа передана на виплату, із запитаннями коли очікувати виплату та про розмір суми виплати (а.с. 13). Позивачем не надано доказів на підтвердження про прийняте страховиком рішення щодо розміру страхового відшкодування, а також, у випадку невизнання його вимог у розмірі, у якому просив заявник - про підстави відмови у виплаті страхового відшкодування. Аналіз змісту норми ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» дає можливість зробити висновок про те, що страхове відшкодування може бути здійснено кількома платежами. Зокрема, ч. 1 ст. 35 Закону встановлено, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика (постанови Верховного Суду у справі № 753/19977/18 від 21.02.2020, від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц). Звіт про оцінку майна від 02.02.2021, виготовлений ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] , який позивач надав суду, містить інформацію про вартість матеріальних збитків, нанесених внаслідок ДТП колісному транспортному засобу, що складає (заокруглено) 73600,00 грн. Вказані збитки розраховані згідно з вимогами Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої 24.07.2009 спільним наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна № 1335/5/1159. Розмір матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, визначається як сума вартостей ремонтно-відновлювальних робіт, вартості необхідних для ремонту матеріалів та вартості нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ. Розмір збитків, розрахований за цією Методикою знаходиться в межах ліміту страхового відшкодування та має бути відшкодований страховиком. Однак, позивач стверджує, що страхова компанія перерахувала йому в рахунок страхового відшкодування лише 16490,36 грн. Докази, надані позивачем не є достатніми та позбавляють суд можливості встановити обставини справи, на які посилається позивач у своєму позові та які мають значення для вирішення справи, зокрема: який розмір шкоди просив заявник відшкодувати страхову компанію, яке рішення прийнято страховою компанією, чи погодили страховик та позивач між собою розмір страхового відшкодування, якщо ні, то яка підстава відмови у виплаті страхового відшкодування, чи залучав страховик для оцінки збитків експерта та на підставі яких документів оцінений розмір заподіяної шкоди страховиком, та який розмір страхового відшкодування виплачений страховою компанією потерпілому. Крім того, позивачем не надано суду доказів, щодо фактичної вартості ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу): висновків експерта, доказів щодо розміру понесених фактичних витрат на відновлення пошкодженого транспортного засобу (актів виконаних робіт, рахунків, квитанцій та ін.). Таким чином, суд позбавлений можливості визначити різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, яка підлягає стягненню з відповідача. У постанові від 13.09.2023 Велика Палата Верховного Суду (справа №204/2321/22) зазначила, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Отже, принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань. Введення в цивільне законодавство принципу добросовісності як одного з найбільш загальних і важливих принципів цивільного права є заходом, спрямованим на зміцнення моральних засад цивільно-правового регулювання. Саме з позиції моральності слід підходити до оцінки поведінки суб`єкта права як добросовісного або недобросовісного. Отже, закон з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом № 1961-IV обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки. Відтак Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17). Водночас у Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону). Одночасно за положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що як право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди так і кореспондуючий обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку - ДТП. При цьому зазначений закон встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується. Відповідно до цього Закону та статті 13 ЦК України сторони повинні діяти добросовісно, не порушуючи права інших осіб - учасників цих правовідносин. Велика Палата Верховного Суду також неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) ВП ВС № 760/15471/15-ц 03 жовтня 2018 року (такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц). Відповідно до ч. 1, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами 1, 2 статті 13 цього ж Кодексу встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; відповідно до ст. 79 достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи; згідно з ч. 1, 2 ст. 80 достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1, 6, 7, статті 81 кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи наведене вище, оскільки позивачем не доведено належними, достовірними та достатніми доказами вимоги про розмір шкоди, яку зобов`язаний відшкодувати відповідач, у задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 58940,50 грн, що складається з: матеріального збитку - 57109,64 грн, оплати послуг експерта - 1700,00 грн, поштових витрат - 131,50 грн, необхідно відмовити. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. На підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн. У матеріалах справи міститься договір № 1/09-02 про надання адвокатських послуг від 09.02.2021, укладений між [PERSON] та адвокатом Хайнацькою Ганною Миколаївною (а.с. 64-65). Будь яких розрахунків, та доказів, які б підтверджували оплату наданих послуг стороною позивача суду не надано. Відповідно до ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч. 2, 3 ст. 137 цього ж Кодексу за результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Оскільки судом відмовлено в задоволенні позовних вимог, судові витрати позивачу не відшкодовуються. Представником відповідача, адвокатом Мінаєвим Денисом Сергійовичем на підтвердження витрат на правову допомогу, понесених відповідачем, надано суду договір № 27/08-1 про надання правової допомоги від 27.08.2021, укладений між Адвокатським об`єднанням «Т-Т», в особі голови Мінаєва Дениса Сергійовича та [PERSON] (далі - Договір про надання правової допомоги) (а.с. 57-59). Відповідно до п. 4.1 Договору про надання правової допомоги, ціна договору є гонорар Адвокатського об`єднання та фактичні витрати, понесені Адвокатським об`єднанням у зв`язку з виконанням вказаного договору. Пунктом 4.2 Договору про надання правової допомоги передбачено, що гонорар адвокатського об`єднання - погодинний та визначається на підставі Розрахунку суми витрат на правову допомогу, що є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 58). У пункті 4.3.3 вказаного договору зазначено, що вартість однієї години у цивільній справі становить 500 грн. Розділом 5 Договору про надання правової допомоги визначено порядок розрахунків між клієнтом та Адвокатським об`єднанням. Пунктом 5.1 договору встановлена передплату розмірі 3300 грн. На підтвердження вказаного платежу суду надано квитанцію про перерахування [PERSON] на рахунок Адвокатського об`єднання «Т-Т» 3300 грн - за юридичні послуги, консультування, написання відзиву у справі №619/3565/21 за дог. №27/08-1 від 27.08.2021 (а.с.54). Однак, представник відповідача у відзиві на позов зазначив, що «орієнтовна сума понесених відповідачем судових витрат, складає 3300 гривень (авансовий платіж)». Тобто, передплата, встановлена пунктом 5.1 договору є авансовим платежем. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у рішенні від 01.10.2020 вказав, що аванс - це лише спосіб платежу. Аванс виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання (справа № 361/8331/18). Оскільки, всупереч вимогам ч. 3 ст. 137 ЦПК України, стороною відповідача суду не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, їх вартості, здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги тощо, та, враховуючи висновок Верховного Суду, суд вважає, що сплата авансу не може бути доказом понесених стороною судових витрат. Крім того, Розрахунок суми витрат на правову допомогу до Договору про надання правової допомоги, який є невід`ємною складовою даного договору, до суду надано не було. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна та інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Відповідач та його представник до суду з клопотанням про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати з наданням строку для подання доказів щодо розміру понесених нею судових витрат, як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК, не звернулися. Враховуючи викладене вище, судові витрати відповідача на професійну правничу допомогу розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed