Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

Зміст позовних вимог У січні 2023 року позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки, [PERSON] , в якій просить суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] зареєстрований і проживає в квартирі [ADDRESS] . Квартиру на підставі ордеру на житлове приміщення № 65 від 16 квітня 1996 року отримав батько позивача [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] . У 2008 році позивачем у квартирі було зареєстровано місце проживання його дружини [PERSON] та її дочки, [PERSON] . На день подання позову в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] вже понад три роки не проживає за адресою свого місця реєстрації, не приїздить до даної квартири, жодної участі в оплаті комунальних послуг не приймає, що підтверджується актом про не проживання фізичної особи за місцем реєстрації від 23 вересня 2022 року. Відповідачка квартирою не цікавиться, її речей у квартирі не має, покинула місце реєстрації добровільно. Рух справи Ухвалою суду від 06 лютого 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. 23.05.2023 представником позивача заявлено клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 23.05.2023 клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано від Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину кордону України [PERSON] , в період часу з лютого 2022 року по травень 2023 року (включно) із зазначенням дати та напрямку виїзду з України та дати повернення до України. 12.06.2023 від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надійшла запитувана судом інформація. У судовому засіданні 01.11.2023 позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідачка до суду не з`явилася, від неї не надійшло відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень, а також повідомлення про іншу адресу, клопотання про відкладення судового розгляду також не заявлялося. Відповідачка повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення судової повістки на адресу її зареєстрованого місця проживання ( [ADDRESS] ), проте судова повістка повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. З огляду на те, що на поштовому повідомленні проставлено відмітку «адресат відсутній за вказаною адресою», тобто за зареєстрованим місцем проживання відповідачки, в силу положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що повістку вручено відповідачці та вона є повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З огляду на вказані обставини та приписи процесуального закону, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідачки, яка повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Оскільки відповідачка про розгляд справи повідомлялася належним чином, відзив на позовну заяву не подала та не повідомила причини його неподання, а також те, що зі сторони позивача не надійшло заперечень щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Фактичні обставини справи, встановлені судом Відповідно до ордеру на житлове приміщення № 65 від 16 квітня 1996 року [PERSON] з родиною з трьох осіб отримали право на зайняття житлового приміщення за адресою [ADDRESS] . Позивач, [PERSON] , є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 11.10.2023. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 02.11.2007. Згідно з відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 06.07.2007 (а.с. 15), а [PERSON] - з 18.12.2008 (а.с. 19). Відповідно до акту від 23 вересня 2022 року, підписаного мешканцями будинку [ADDRESS] та засвідченого начальником ЖЕД 303, громадянка [PERSON] фактично не проживає з жовтня 2019 року за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що відповідачка не проживає у вказаній квартирі більше трьох років, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі немає і станом квартири не цікавиться. Норми права та мотиви суду Відповідно до положень ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За змістом ч. 1, 2 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно з положеннями ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). «Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок щодо застосування статей 71, 72 ЖК України, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач не довів. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Відповідно до ст. 107 Житлового кодексу України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Згідно з вимогами ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Факт непроживання відповідачки у квартирі підтверджується актом від 23 вересня 2022 року, підписаним мешканцями будинку [ADDRESS] та засвідченим начальником ЖЕД 303, в якому зазначається, що громадянка [PERSON] , фактично не проживає з жовтня 2019 року за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач в житловому приміщенні фактично не проживає вже тривалий час, доказів поважності причин не проживання в житловому приміщенні стороною відповідача суду надано не було, що дає підстави зробити висновок про втрату інтересу відповідача до вказаного житла, та доказів зворотного зі сторони відповідача суду надано не було, а тому суд вважає за можливе визнати відповідача таким, що втратив право на користування зазначеним житлом, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. За приписами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved