Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

06.03.2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про визнання недійсним заповіту [PERSON] , посвідченого 20.04.2012 року секретарем виконавчого комітету Боянчуцької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області Старко О.М. на користь [PERSON] , з підстав відсутності волевиявлення спадкодавця. У зв`язку з чим, просив також, скасувати видане 03.04.2013 року на ім`я [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом та свідоцтво про право на спадщину за законом від 31.12.2021 року на ім`я відповідачки після смерті [PERSON] .. Ухвалою судді Заставнівського районного суду Чернівецької області від 09.03.2023 року відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Під час підготовчого провадження судом за клопотання сторони позивача витребувано докази, вирішено питання про допит свідків; представником відповідачки подано відзив. Ухвалою суду від 11.05.2023 року підготовче провадження закрито. В судовому засіданні позивача та його представник адвокат Палікиржа Л.В. позов підтримали. Позивач пояснив, що [INFO] , у віці 91 рік померла його мати [PERSON] .. В цей же день 20.04.2012 року, незадовго до смерті матері секретарем сільської ради було посвідчено заповіт [PERSON] , за яким матір заповідала на користь його рідної сестри [PERSON] частку будинку [ADDRESS] . Вважає вказаний заповіт недійсним, оскільки ще за життя матір казала, що будинок після її смерті залишиться йому, крім того заповіт не підписано матір`ю особисто, що в сукупності означає, що заповіт не відповідав волі спадкодавця. Крім того, з урахуванням віку та стану здоров`я матері, вважав, що під час посвідчення заповіту та вже не могла розуміти значення своїх дій, бо в пообіді він мав з нею телефонну розмову, в ході якої вона не впізнавала його, казала нісенітницю. Після смерті сестри [PERSON] батьківський будинок успадкувала її донька [PERSON] , яка має намір розпорядитися ним, що призведе до його виселення. Просив визнати недійсним заповіт [PERSON] , посвідчений 20.04.2012 року секретарем виконавчого комітету Боянчуцької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області Старко О.М. на користь [PERSON] , з підстав відсутності волевиявлення спадкодавця, скасувати всі свідоцтва про право на спадщину, видані на його підставі. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що позивач [PERSON] не набув права на спадщину після смерті матері [PERSON] , таким чином його права спадкодавця не порушені, а отже не підлягають судовому захисту. Крім того, зазначив, що позивачем подано позов після спливу строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Просив відмовити в позові. Суд, заслухавши позивача, його представника та представника відповідача, свідків, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 20.04.2012 року, о 16:15 годині секретарем виконавчого комітету Боянчуцької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області Старко О.М. за №11 посвідчено заповіт, за яким [PERSON] , [INFO] , заповіла [PERSON] усе своє майно, де б воно не було та з чого воно б не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що за законом вона буде мати право (а.с.10). 20.04.2012 року [PERSON] , [INFO] , померла про що виконавчим комітетом Боянчуцької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області вчинено актовий запис №09 від 23.04.2012 року (а.с.8). За загальними правилами про спадкування (статті 1216, 1217, 1218 ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (статті 1220, 1221 ЦК України). Після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , відкрилася спадщина у вигляді частки домоволодіння [ADDRESS] . Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Згідно зі статтями 1233-1235 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. 03.04.2013 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частку домоволодіння [ADDRESS] (а.с.11); [INFO] [PERSON] померла, про що відділом ДРАЦС у місті Чернівці Південно-Західного МУ МЮ вчинено актовий запис №1732 від 15.06.2021 року (а.с.13), а відповідачка [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , в тому числі на частку домоволодіння [ADDRESS] (а.с.14). Посилаючись на те, що волевиявлення спадкодавиці [PERSON] на час складання заповіту не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, про що свідчить, в тому числі, відсутність особистого підпису заповідача у заповіті, а також на те, що на момент посвідчення заповіту незадовго до смерті [PERSON] та вже не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, позивач просив визнати заповіт недійсним. Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення місцевим судом оскаржуваного судового рішення (далі - ЦПК України 2004 року), зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України 2004 року. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України суд відповідно до статті 145 ЦПК України 2004 року за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (постанова Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі №6-9цс12). Згідно лікарського свідоцтва про смерть №20 від 21.04.2012 року, причиною смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] у віці 91 рік, стала ішемічна хвороба серця (а.с.12). Повідомлення про смерть [PERSON] , [INFO] , надійшло до ВП №3 (м. Заставна) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області о 19:35 годині 20.04.2012 року (а.с.93). Ухвалою суду від 26.04.2023 року з медичних установ витребувано історії хвороби [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , проте вони не були надані суду за їх відсутністю у зв`язку з закінченням строку зберігання (а.с.102). Призначена ухвалою суду від 06.09.2023 року комплексна посмертна судово-медична та судово-психіатрична експертиза відносно [PERSON] , померлої [INFO] , повернулася без виконання з огляду на відсутність будь-яких медичних документів про фізичний та психічний стан [PERSON] , [INFO] , на дату та час укладення правочину (а.с.151-152). Відповідно до частин першої, другої статті 1247 ЦК України\~заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Згідно зі статтею 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту обов`язково має відбуватися в присутності не менш як двох свідків (стаття 1253\~цього Кодексу). Відповідно до ч.3 ст.1253 ЦК України, свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус або\~інша посадова,\~службова особа,\~яка посвідчує\~заповіт;\~ спадкоємці за заповітом; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Аналогічні положення закріплені в підпункті 1.7-1.9 пункту 1 глави 3 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (в редакції, чинній на час посвідчення оспорюваного заповіту), згідно з яким\~нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути в голос прочитаний і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача. В пункті 1.11. вищевказаного порядку зазначено, що на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Статтею 41 Закону України «Про нотаріат»\~в редакції, чинній на час посвідчення оспорюваного заповіту, передбачено, що нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування. Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи приміщенні органів місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями. Відповідно до статті 54 Закону України «Про нотаріат»\~в редакції, чинній на час посвідчення оспорюваного заповіту, нотаріуси та посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов`язкову нотаріальну форму, а також за бажанням сторін й інші угоди. Нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін. Судом встановлено, що спірний заповіт записаний посадовою особою органу місцевого самоврядування за допомогою загальноприйнятих технічних засобів - з використанням комп`ютерного набору та роздруківки. У графі «підписи» міститься рукописні записи: заповідача [PERSON] , свідків [PERSON] , [PERSON] .. У наступному рядку зазначені місце та дата посвідчення заповіту, а також запис «заповіт посвідчено мною, [PERSON] , секретарем виконавчого комітету Боянчуцької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області. Заповіт записано мною, [PERSON] , зі слів [PERSON] . У зв`язку з хворобою [PERSON] за її дорученням, у її та моїй, [PERSON] , присутності текст заповіту підписано [PERSON] . Заповіт до підписання прочитаний в голос заповідачем у присутності запрошених свідків [PERSON] , [PERSON] .. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. Особи свідків, які прочитали заповіт уголос до його підписання, встановлено, дієздатність перевірено. Особу [PERSON] , який підписав заповіт у моїй присутності о 16:30 годині встановлено, дієздатність перевірено. У зв`язку з похилим віком заповідача, заповіт складено та посвідчено за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] ». Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що разом з [PERSON] брала участь в якості свідка під час посвідчення секретарем виконкому сільської ради [PERSON] заповіту [PERSON] .. На той час вони з [PERSON] також працювали в сільській раді. Пам`ятає, що в день посвідчення заповіту секретар сільської ради ходила до дому [PERSON] , а повернувшись, склала в приміщенні сільської ради текст заповіту, та сказала, що треба, щоб хтось підписав його замість [PERSON] , для чого запросила її з [PERSON] , в якості свідків, а [PERSON] , який на той час був депутатом сільської ради, для того щоб він підписав заповіт замість [PERSON] .. Коли прийшли до будинку, де проживала [PERSON] , там були [PERSON] та її донька [PERSON] , чи були присутні інші особи не пам`ятає. [PERSON] сказала, що все своє майно заповідає доньці [PERSON] , при цьому, складала враження особи, яка усвідомлює свої дії. Після цього секретарка прочитала вголос заповіт, а [PERSON] , у зв`язку з тим, що [PERSON] не могла самостійно підписати заповіт, підписав її замість останньої. Додала, що в їх присутності донька [PERSON] [PERSON] не просила матір скласти заповіт на її користь. Інші обставини складання заповіту їй не відомі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є сусідом [PERSON] , знав її з дитинства. Охарактеризував [PERSON] як дуже міцну жінку, з огляду на її поважний вік, яка 90-річному віці самостійно пересувалася та поралася на городі. Показав, що був запрошений секретарем сільської ради разом з [PERSON] та [PERSON] до будинку [PERSON] для підписання замість неї заповіту. Коли прийшли до будинку текст заповіту був вже складений. Під час посвідчення заповіту [PERSON] неодноразово в його присутності сказала, що хоче щоб все залишилося доньці [PERSON] . Заповіт був прочитаний секретарем сільської ради тричі. [PERSON] сказала, що не годна підписати заповіт бо не бачить, а тому заповіт замість неї підписав він. При цьому, тиску на [PERSON] в його присутності ніхто не чинив, навпаки, [PERSON] плакала, казала, що їй нічого не треба. Фізичний стан [PERSON] в момент посвідчення заповіту описав наступним чином: жінка не була лежача, знаходилася в ліжку в положенні «полу сидячи», перебувала у свідомості з відкритими очима, чула та розуміла що відбувається, впізнала всіх присутніх та розмовляла з ними. У свідка не складалося враження, що в цей же день [PERSON] помре. Свідок [PERSON] до судового засідання не з`явилася, за повідомленням старости Старостинського округу №7 Юрковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, вона перебуває за межами України. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами, відповідно до ст.76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Таким чином, забезпечивши реалізацію процесуальних прав сторін на подання доказів, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що в момент складання заповіту 20.04.2012 року [PERSON] за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними або вчинила цей правочин проти своєї справжньої волі під впливом насильства, тобто що\~волевиявлення спадкодавця не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. При посвідченні заповіту були дотримані вимоги щодо його форми та змісту - заповіт складений у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання, та посвідчений уповноваженою на це особою в присутності свідків. Відсутність власноручного підпису [PERSON] у заповіті, про що, як на підставу для задоволення позову, посилався [PERSON] , не доводить відсутності волевиявлення спадкодавиці щодо розпорядження належним майном, не вказує на те, що воно не було вільним та не відповідало її внутрішній волі. Заповіт має зазначення про те, що він підписаний [PERSON] замість [PERSON] в її присутності та у зв`язку хворобою останньої, і вказану обставину підтвердили під час розгляду справи свідки [PERSON] , який показав, що [PERSON] зазначила про неможливість власноручного підписання заповіту у зв`язку з поганими зором, [PERSON] , яка була свідком волевиявлення [PERSON] під час посвідчення заповіту. За таких обставин, позов [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним заповіту є необґрунтованим, а отже в його задоволенні слід відмовити. Враховуючи, що вимоги [PERSON] про скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, свідоцтва про право на спадщину за законом є похідними від вимоги про визнання недійсним заповіту, а у визнанні недійсними заповіту [PERSON] відмовлено, слід відмовити і в решті позову [PERSON] .. Також суд не залишає поза увагою посилання представника відповідача про те, що [PERSON] не має права оспорювати заповіт [PERSON] , тобто фактично є неналежними позивачем у справі, вважаючи їх слушними. Так, при вирішенні позову про визнання оспорюваного правочину недійсним, як способу захисту цивільних прав та інтересів, підлягає встановленню чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду, бо приписи статей 3, 15, 16 ЦК України передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. А тому, вирішуючи питання про спростування презумпції правомірності правочину, має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. Тобто, в обов`язковому порядку суд повинен установити чи були порушені невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси учасників правочину, або заінтересованих осіб у зв`язку з укладенням спірного правочину, оскільки ініціювання спору про недійсність правочину не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є самостійною підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Як свідчать матеріали справи, позивач [PERSON] є сином [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.9,8), а отже, відповідно до статті 1261 ЦК України, за змістом якої діти спадкодавця мають право на спадкування у першу чергу, є спадкоємцем [PERSON] першої черги за законом. Відповідно до частини 1 статті 1268 ЦК України, спадкоємець має\~право прийняти\~спадщину або\~не прийняти\~її. Статтею 1270 ЦК України, визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина 3 статті 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України). Згідно довідки з місця проживання №126 від вересня 2012 року, наявної в матеріалах справи, на день смерті [INFO] [PERSON] проживала по [ADDRESS] разом з чоловіком [PERSON] , 1922 року народження (а.с.45). Таким чином спадкоємець за законом першої черги [PERSON] , який не проживав постійно зі спадкодавцем [PERSON] , мав протягом шести місяців з часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] подати нотаріусу або уповноваженій на це посадовій особі органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Зі спадкової справи №382/2012, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , вбачається що [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] не звертався (а.с.38-88). 22.10.2012 року строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] закінчився. Відповідно до частини 1 статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] хоча і є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , але не проживаючи постійно зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та не звернувшись своєчасно до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, є таким, що не прийняв її. Закон дозволяє спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини, звернутися до суду з позовом про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини (частина 3 статті 1272 ЦК України). Однак, дані про те, що позивачу визначався додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , і що він протягом цього строку звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак не зміг реалізувати спадкові права в поза судовому порядку, суду не надані, а тому висновки про те, що [PERSON] спадщину після смерті матері не прийняв є актуальними. За таких обставин, не набувши прав на спадкове майно у вигляді частки домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування, [PERSON] не вправі оспорювати заповіт [PERSON] , посвідчений 20.04.2012 року секретарем виконавчого комітету Боянчуцької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області Старко О.М. на користь [PERSON] , за яким та отримала право на частку домоволодіння [ADDRESS] , та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки це не стосується його прав на домоволодіння, не вливає на набуття ним прав на домоволодіння, на розмір частки та інше, а отже не порушує його прав як спадкоємця. Враховуючи все викладене, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним заповіту, скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, свідоцтва про право на спадщину за законом слід відмовити з підстав зазначених у рішенні. При цьому, суд не вирішує питання про застосування до правовідносин позовної давності, про що у відзиві зазначав представник відповідача, оскільки позовна давність застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог, судом же відмовлено в позові у зв`язку з його необґрунтованістю.

Outcome: dismissed