Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №32672236 від 01 грудня 2016 року та запису в Реєстрі прав власності на нерухоме майно №17761396, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 07 травня 2007 року між позивачем [PERSON] і Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» був укладений кредитний договір №DNU0G100000187, а також договір іпотеки № DNU0G100000187, посвідчений приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Харченко О.А. Згідно п.33.2 договору іпотеки іпотекою забезпечується виконання позичальником Іпотекодавця за вказаним кредитним договором по поверненню кредиту, наданого у вигляді не поновлюваної лінії в сумі 11200,00 доларів США на строк з 07 травня 2007 року по 07 травня 2027 року включно. В іпотеку була передана квартира [ADDRESS] . В розділі 4 договору іпотеки встановлено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст.36 Закону України «Про іпотеку», а саме відповідно до п.27 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що останній повинен письмово повідомити Іпотекодавця, або шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору договору купівлі-продажу у порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку», для чого Іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя і здійснити всі необхідні дії від імені Іпотекодавця, у тому числі отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. З отриманої 26 грудня 2017 року Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо вказаної квартири позивачу стало відомо про те, що 25 листопада 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. зареєстровано право власності на квартиру за ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 01 грудня 2016 року, індексний номер: 32672236. З вказаним рішенням позивач не погоджується з таких підстав. По-перше, відповідно до п.п.1 п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадян України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. Отже, під час дії мораторію задоволення вимог кредиторів шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, переданого громадянами України в забезпечення зобов`язань за споживчими кредитами в іноземній валюті, можливе виключно лише за їх згодою. Квартира позивача повністю підпадає під дію мораторію, оскільки вона є предметом іпотеки, передана в іпотеку в якості забезпечення належного виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором, споживчий кредит отриманий в іноземній валюті, є єдиним постійним місцем проживання позивача, у позивача відсутнє інше нерухоме житлове майно, загальна площа квартири не перевищує 140 кв.м. Своєї згоди на примусове стягнення предмету іпотеки позивач не надавала і таке стягнення відбулося без її фактичної згоди в порушення вимог вказаного вище законодавства України. По-друге, відповідно до ч.3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єкта оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Отже, обов`яєзковим та невід`ємним при набутті права власності на предмет іпотеки є оцінка предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Однак, як вбачається зі змісту інформаційної довідки №109122358, в переліку документів, на підставі яких у банку нібито виникло право власності на предмет іпотеки, наведених і її змісті, є відсутнім документ про оцінку фактичної вартості предмета іпотеки, за якою було набуто право власності. Також у зазначеній інформаційній довідці відсутні відомості про розмір заборгованості за кредитним договором та про її безспірність, в рахунок погашення якої було здійснено задоволення вимог банку. По третє, в порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстраційна справа включає документи у паперовій та електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій. Документи, на підставі яких проведено реєстраційні дії та які підлягають поверненню заявнику, зберігаються у реєстраційній справі у формі електронних копій документів, виготовлених шляхом сканування під час проведення реєстраційних дій. Надана виконкомом Синельниківської міської ради реєстраційна справа взагалі не містить Договору іпотеки, який є необхідним для вчинення реєстраційних дій. По-п`яте, докази отримання позивачем письмової вимоги відповідача є неналежними, оскільки підпис, що міститься в повідомленні про вручення поштового відправлення їй не належить. Враховуючи вищенаведені обставини, позивач вважає, що набуття відповідачем права власності на іпотечне житлове майно було незаконним, у зв`язку з чим, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32672236 від 01 грудня 2016 року, прийняте приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Вдовіною Ліаною Леонідівною про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна: квартиру [ADDRESS] , за відповідачем Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк»; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №17761396 про державну реєстрацію права власності вказаної квартири за відповідачем та припинити право власності відповідача на вказану квартиру. Представник відповідача надав суду письмові пояснення, де зазначив, що позовні вимоги не визнає, у їх задоволенні просить відмовити з таких підстав. 07 травня 2007 року між позивачем [PERSON] і Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» був укладений кредитний договір №DNU0G100000187, а також договір іпотеки № DNU0G100000187, посвідчений приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Харченко О.А. Згідно п.33.2 договору іпотеки іпотекою забезпечується виконання позичальником Іпотекодавця за вказаним кредитним договором по поверненню кредиту. В іпотеку була передана квартира [ADDRESS] . Відповідно до ст.36 Закону України «Про іпотеку», а саме відповідно до п.27 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що останній повинен письмово повідомити Іпотекодавця, або шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору договору купівлі-продажу у порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку», для чого Іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя і здійснити всі необхідні дії від імені Іпотекодавця, у тому числі отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Отже, відповідач мав право звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги за кредитним договором. Згідно п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25 грудня 2015 року, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іоптекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Відповідач, використовуючи згідно умов укладеного між сторонами договору іпотеки, звернувся з відповідною заявою до приватного нотаріуса Вдовіної Л.Л. для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, та згідно з Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень надав нотаріусу необхідний перелік документів для здійснення такої реєстрації, зокрема, договір іпотеки, повідомлення про усунення порушень, направлені на адресу позивача з доказами вручення рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, які містять дані про їх отримання. Отже, позивач була належним чином повідомлена про необхідність усунення порушень умов кредитного договору і можливість звернення стягнення на іпотечне майно. Що стосується Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання, а не звільнення від його виконання. Отже, мораторій на стягнення іпотечного майна не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно. Посилання позивача щодо неотримання нею повідомлення про усунення порушень та повідомлення про вручення поштового відправлення і підробленням її підпису в цих документах є недоведеним і необґрунтованим. Такі посилання є лише припущеннями позивача, які не підтверджені жодними доказами. Крім того, позивачем було підписано договір іпотеки нерухомого житлового майна, вона надала згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя у разі порушення умов кредитного договору. Щодо оцінки предмета іпотеки на момент набуття відповідачем права власності на нього, то останній, звертаючись до приватного нотаріуса з заявою про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, надав всі необхідні документи, в тому числі і оцінку вартості предмета іпотеки. Просить суд врахувати, що у п.22 ч.2 договору іпотеки передбачено, що при зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку сторони погодились, що початкова ціна Предмету іпотеки встановлюється в розмірі 50 % від його вартості згідно п.11 цього Договору. Іпотекодержатель має право реалізувати предмет іпотеки за ціною, вище зазначеної і цьому пункті. Пункт 11 Договору іпотеки відсилає до п.33.4 цього договору, яким сторонами погоджено вартість предмета іпотеки в розмірі 70700,00 грн. Крім того, приватний нотаріус не має можливості вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інші дані, в тому числі вартість майна, ніж ті, що передбачені технічно, тому відсутність в інформаційній довідці інформації щодо вартості нерухомого майна не є порушенням і не свідчить про недотримання вимог діючого законодавства. Представник позивача надала суду письмові пояснення, де зазначила, що посилання відповідача на визначена ціни предмета іпотеки в договорі іпотеки є лише є лише початковою, тоді як оцінка предмета іпотеки згідно вимог ч.3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» повинна бути проведена суб`єктом оціночної діяльності саме на момент звернення стягнення на предмет іпотеки, чого у даному випадку не було. Посилання відповідача лише на передбачений Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень перелік документів для реєстрації права власності на іпотечне майно є необґрунтованим, оскільки норми закону є вищими, ніж положення вказаного Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, а ч.3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» чітко зазначають необхідність наявності оцінки іпотечного майна на момент звернення стягнення на нього. Докази отримання позивачем письмової вимоги відповідача є неналежними, оскільки підпис, що міститься в повідомленні про вручення поштового відправлення, їй не належить. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але завчасно надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, але завчасно надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. У задоволенні позовних вимог просить відмовити. Третя особа -приватний нотарус Дніпровського нотаріального округу Вдовіна Л.Л. в судове засідання не з`явилася, але завчасно надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Також зазначила, що реєстрацію переходу права власності було нею вчинено на підставі поданих відповідачем документів у відповідності до вимог діючого законодавства. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 07 травня 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] був укладений кредитний договір, за умовами якого позивач [PERSON] отримала кредит 11200,00 доларів США на строк з 07 травня 2007 року по 07 травня 2027 року включно у вигляді неповновлюваної кредитної лінії та зобов`язалася повернути кредит у вказаний строк щомісячними платежами в розмірі\~147,03 доларів США зі сплатою за користування кредитом 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказаний факт підтверджується копією кредитного договору. На забезпечення виконання кредитного зобов`язання сторонами у справі укладено договір іпотеки квартири від 07 травня 2007 року, згідно з умовами якого позивач передала в іпотеку ПАТ КБ «Приватбанк» належне їй на праві власності нерухоме майно квартиру [ADDRESS] , що доводиться копією договору іпотеки квартири. Пунктом 27 цього договору встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що останній повинен письмово повідомити Іпотекодавця, або шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору договору купівлі-продажу у порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку», для чого Іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя і здійснити всі необхідні дії від імені Іпотекодавця, у тому числі отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. В пункті 22 Договору іпотеки квартири зазначено, що у випадку порушення Кредитного договору Позичальником або цього договору Іпотекодавцем Іпотекодержатель направляє Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцятиденного строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору. В п.22 ч.2 договору іпотеки передбачено, що при зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку сторони погодились, що початкова ціна Предмету іпотеки встановлюється в розмірі 50 % від його вартості згідно п.11 цього Договору. Іпотекодержатель має право реалізувати предмет іпотеки за ціною, вище зазначеної і цьому пункті. Пункт 11 Договору іпотеки відсилає до п.33.4 цього договору, яким сторонами погоджено вартість предмета іпотеки в розмірі 70700,00 грн. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 26 грудня 2017 року вбачається, що 25 листопада 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. зареєстровано право власності на квартиру за ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 01 грудня 2016 року, індексний номер: 32672236. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»). За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення.\~В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Після внесення Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим, відповідно до пункту 61 Порядку № 1127, який набрав чинності на момент прийняття оскаржуваного рішення нотаріусом, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку\~з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Частиною третьою статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Судом установлено, що для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки відповідна оцінка вартості предмету іпотеки не надавалася і посилання відповідача про надання такої вартості приватному нотаріусу є недоведеними і жодними письмовими доказами не підтверджені. Суд погоджується з доводами представника позивача про те, що посилання відповідача лише на передбачений Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень перелік документів для реєстрації права власності на іпотечне майно є необґрунтованим, оскільки ч.3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» чітко зазначає про необхідність наявності оцінки іпотечного майна саме на момент звернення стягнення на нього. Отже, в матеріалах справи відсутня інформація про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна. Крім того, оцінка майна предмету іпотеки на момент переходу права власності не проводилася. Вказані висновки судів узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 20 березня 2019 року у справі №306/2053/16-ц. Крім того, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено,\~що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає\~як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»). Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а,\~від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18. Таким чином, у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л.Л. були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ПАТ «КБ «ПриватБанк». Посилання позивача на те, що підпис, який міститься в повідомленні про вручення поштового відправлення, їй не належить, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи. З`ясувавши всі обставини справи, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. Відповідно до ст.141 ЦПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved