Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

07\~червня 2023\~року акціонерне\~товариство комерційний\~банк «ПриватБанк» звернулося до\~ суду\~з \~позовом до\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що АТ КБ «Приватбанк\~і [PERSON] 03.10.2007 уклали кредитний договір № HEN0GK00000044, згідно якого позивач зобов`язався надати кредит у розмірі 15142,00 доларів США на термін до 29.03.2027року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Договором передбачено: погашення заборгованості здійснюється щомісячно у визначений період сплати (щомісячний платіж), який складається із заборгованості за кредитом, відсотків, комісії, а також інших витрат згідно з кредитним договором; у випадку порушення зобов`язань відповідач сплачує позивачу (Банку) відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач надав кредитні кошти відповідачу в повному розмірі згідно з договором. Відповідач своєчасно не надав позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом згідно з договором, що відображено в Розрахунку заборгованості за договором, складеним позивачем, а саме станом на 27.03.2023р. відповідач має заборгованість на суму 5978,26 доларів США. Ця заборгованість складається з: 4946,83 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 709,03 доларів США заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом; 322,40 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом. Оскільки відповідач у порушення зазначених норм закону та умов договору зобов`язання за договором кредиту не виконав, просить суд задовольнити позов та винести рішення, яким стягнути із [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором та сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3278,48 грн. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30 червня 2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься його заява про підтримання позовних вимог, в якій він просив розглядати справу за його відсутності, крім того зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку статей 128, 130 ЦПК України. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяв про розгляд справи у її відсутності до суду остання не подавала. Згідно з положеннями ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, враховуючи згоду представника позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, яка причини неявки не повідомила, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Суд установив, що 03 жовтня 2007 року між [PERSON] та АТ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № HEN0GK00000044. Згідно умов якого АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а саме п.7.1 зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 12 400,00 (Доларів США) на придбання жилої нерухомості (квартири), а також у розмірі 2742,00 (Доларів США) на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, сплати винагороди за надання фінансового інструменту 3,00 % від суми виданого кредиту у розмірі 372,00 (Доларів США) які будуть перераховані на рахунок [NUMBER] (МФО 305299), та щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно до п.3.10 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.6 даного Договору. 04 жовтня 2007 року [PERSON] складено заяву на видачу готівки №1, відповідно до якої ордером розпорядженням від 04 жовтня 2007 року відповідачу видано 12 400,00 (Доларів США). У зв`язку з недотриманням позичальником взятих на себе зобов`язань, станом на 27 березня 2023 року, заборгованість становить 5978,26 доларів США. Ця заборгованість складається: з 4946,83 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 709,03 доларів США заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом; 322,40 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом. Це підтверджується розрахунком заборгованості, станом на 27.03.2023 року. Наведений розрахунок відповідачем не заперечено та не спростовано, а тому такий приймається судом до уваги. Відповідно до частин першої, другої статті 207ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в розмірі 5978,26 (Доларів США), з яких 4946,83 (Доларів США)\~заборгованість за тілом кредиту, 709,03 (Доларів США)\~заборгованість за відсотками користування кредитом, 322,40 (Доларів США)\~заборгованість по комісії за користування кредитом в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті , а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати від боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, у даному випадку непогашеної заборгованості за тілом кредиту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року, у справі № 373/2054/16 (провадження № 14 446цс18) дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті і порядку визначення у рішенні еквівалента суми боргу в національній валюті містяться також у постанові ВП ВС від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц. Так, у разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. На підставі наведеного, виходячи із принципів об`єктивності, реальності і справедливості, суд вважає за необхідне стягненню з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором в розмірі - 5978,26 доларів США, з яких: - 4946,83 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); - 709,03 доларів США заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом; - 322,40 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом. Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, ураховуючи, що позов задоволено повність, судовий збір у розмірі 3278,48 грн. слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved