Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

У травні 2023 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 15 грудня 2021 року невідома особа таємно викрала у неї мобільний телефон. В цей же день вона звернулась із відповідною заявою до правоохоронних органів та зателефонувала та гарячу лінію Банку з проханням заблокувати її банківські картки. У подальшому, через певний час, позивачка подала електронну заяву до кіберполіції. 17 грудня 2021 року позивачці стало відомо, що саме 15 грудня 2021 року через додаток «Приват24» по її банківській картці «Універсальна» був збільшений кредитний ліміт на 40 000 грн., а також те, що з її картки «Універсальна» на картку для виплат були перераховані кошти у розмірі 10 050 грн. 25 коп. та 4 020 грн. 10 коп. та був поповнений мобільний номер телефону [NUMBER] . Крім того, були зняті готівкові кошти у розмірі 18 000 грн. у банкоматі: DN00. st.Titova, 29m, Dnipro та з картки «Універсальна» на картку позивачки для виплат були перераховані грошові кошти у розмірі 1 708 грн. 54 коп. та 100 грн. 50 коп.; з карки для виплат були зняті готівкові кошти у розмірі 13500 грн. у банкоматі DN00. st.Titova, 29m, Dnipro. Далі була здійснена покупка: magazyn 0492, Slobozhanske на суму 1761 грн. 30 коп. а також одяг у супермаркеті дитячих товарів КАП9, Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 117 на суму 425 грн. також з картки «Універсальна» були здійснені благодійні внески на загальну суму 2 грн. 29 січня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, за №12022046680000079. 05 січня 2022 року позивачка направила до АТ КБ «ПриватБанк» заяву про відновлення балансу на рахунках, в якій позивачка просила відновити залишок коштів на рахунку [NUMBER] та [NUMBER] до того стану, у якому вони були перед виконанням оспорюваних операцій, провести службове розслідування та повідомити позивачку про результати його розгляду. 02 лютого 2022 року від Банку позивачка отримала лист від 27.01.2022 року за №20.1.0.0.0/7-220112/8886, в якому було повідомлено, що порушення зі сторони Банку відсутні, саме клієнт несе відповідальність за всі операції і Банк не має можливості повернути грошові кошти за спірними операціями. Вважає, що відмова АТ КБ «ПриватБанк» щодо відновлення залишку коштів на рахунках [NUMBER] та [NUMBER] до того стану, в якому вони були перед виконанням неналежних операцій, здійснених 15 грудня 2021 року є протиправною та незаконною, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Посилаючись на викладене, просила задовольнити позов та зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відновити залишок коштів на рахунках [NUMBER] та [NUMBER] , відкритих [PERSON] до того стану, в якому вони були перед виконанням неналежних операцій, вчинених 15 грудня 2021 року. Ухвалою судді від 19 червня 2023 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. 13 жовтня 2023 року від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшли письмові поясненняна позовну заяву, відповідно до якого Банк заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не доведено, що спірні перекази коштів були вчинені не нею особисто; банк не здійснив ідентифікації або порушив умови укладеного договору. Звернення позивачки до правоохоронних органів про викрадення мобільного телефону та шахрайства не є доказом вчинення злочину щодо неї, що стосується викрадення грошових коштів з її рахунку. [PERSON] не надано будь-яких доказів постановлення вироку або іншого судового рішення, яке набрало законної сили щодо незаконного заволодіння вказаними грошовими коштами та здійснення інших незаконних операцій, на які вона посилається. Крім того, з витягу Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається про закриття кримінального провадження. Також представник Банку вказувала, що позивач звернулась до банку платника вже після настання дати валютування, тобто після здійснення оспорюваних операцій, в зв`язку строки, встановлені п.п.23.1, 23.4 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» для вчинення дій з відкликання переказу пропущені позивачкою, а тому відсутні підстави для повернення переказаних коштів. Позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача подала заяву про розгляд справи у її відсутності, у задоволенні позову просила відмовити з підстав, викладених у відзиві. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. З матеріалів справи вбачається, що 15 грудня 2021 року через додаток «Приват24» позивачці по банківській картці «Універсальна» був збільшений кредитний ліміт на 40 000 грн. Також з вказаної картки на картку для виплат були перераховані кошти у розмірі 10 050 грн. 25 коп. та 4 020 грн. 10 коп. та був поповнений мобільний номер телефону [NUMBER] . Крім того, були зняті готівкові кошти у розмірі 18 000 грн. у банкоматі:DN00. st.Titova, 29m, Dnipro та з картки «Універсальна» на картку позивачки для виплат були перераховані грошові кошти у розмірі 1 708 грн. 54 коп. та 100 грн. 50 коп.; з карки для виплат були зняті готівкові кошти у розмірі 13500 грн. у банкоматі DN00. st.Titova, 29m,Dnipro. Далі була здійснена покупка: magazyn 0492,Slobozhanske на суму 1761 грн. 30 коп. а також одяг у супермаркеті дитячих товарів КАП9, Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 117 на суму 425 грн. та з картки «Універсальна» були здійснені благодійні внески на загальну суму 2 грн. Позивач стверджує, що 15 грудня 2021 року у неї був викрадений мобільний телефон, вказані операції проведені без її відома невідомими особами, у зв`язку з чим вона звернулася із заявою до правоохоронних органів про повідомлення про вчинення кримінального правопорушення - шахрайства відносно неї. Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 № 705 (далі - Положення № 705, в редакції на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу. Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій. Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися. Пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. З матеріалів справи слідує, що між сторонами виникли правовідносини щодо відкриття, ведення та обслуговування карткового рахунку, його функціонування та кредитування на підставі підписаної сторонами Анкети-заяви про приєднання до Умов правил надання банківських послуг. Вказані обставини сторонами не заперечуються. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка фактично вказує на те, що неправомірне зняття коштів, пов`язане з діями банку. Разом з тим, при розгляді даної справи судом таких обставин у справі не встановлено. Крім того, з витягу Єдиного реєстру досудових розслідувань (кримінальне провадження №12022046680000079 за ч.1 ст. 190 КК України ) вбачається, що вказане кримінальне провадження закрито 25 березня 2022 року на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. Заперечуючи проти позову, представник Банку зазначала, що саме користувач, тобто позивачка, після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу або платіжних операцій, які вона не виконувала, була зобов`язана негайно повідомити банк в спосіб передбачений Умовами та Правилами. До моменту повідомлення позивачкою банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Представник відповідача вказувала, що за результатами перевірки оспорюваних позивачкою транзакцій за 15 грудня 2021 року, проведеної банком було встановлено, що для авторизації в Банк позивач використовувала фінансовий номер мобільного телефону [NUMBER] , який лише 16 грудня 2021 року був змінений на інший номер [NUMBER] . 15 грудня 2021 року в системі дистанційного обслуговування клієнтів InternetBanking Приват24, вхід в якій було здійснено за допомогою фінансового номера [NUMBER] була подана заявка на збільшення кредитного ліміту по картці «Універсальна». Пароль до системи дистанційного обслуговування Приват24 ані напередодні, ані після проведення фінансових операцій змінено не було. Вказані обставини позивачкою спростовані не були. Крім того, позивач звернулась до банку платника вже після настання дати валютування, тобто після здійснення оспорюваних операцій, в зв`язку строки, встановлені п.п.23.1, 23.4 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» для вчинення дій з відкликання переказу пропущені позивачкою, в зв`язку з чим відсутні підстави для повернення переказаних коштів. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 цього Кодексу кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). В постанові Верховного Суду складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2020 року (справа № 560/898/16-ц) висловлено висновок, що обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. Позивачкою не надано не надано належних та достовірних доказів на підтвердження того, що транзакції грошових коштів з рахунку позивача були здійснені не нею, а також не доведено наявність вини Банку у здійснені оскаржуваних операцій. Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В позовній заяві позивачка ставила питання про зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» відновити залишок коштів на рахунках [NUMBER] та [NUMBER] , відкритих [PERSON] до того стану, в якому вони були перед виконанням неналежних операцій, вчинених 15 грудня 2021 року, однак стан рахунків, а саме розмір грошових коштів, що знаходились на рахунках, позивачкою зазначено не було. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Outcome: dismissed