Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що з 09 вересня 2006 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21.03.2023 року було розірвано. За час шлюбу у них народилися діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу проживають разом з позивачем. За час перебування у шлюбі вони разом з відповідачем придбали наступне майно: земельну ділянку, площею 0,2186 га, з кадастровим номером 6323981103:00:000:0053, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; однокімнатну квартиру, загальною площею 35,7 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; трикімнатну квартиру, загальною площею 66,2 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Вказане майно на праві власності зареєстроване за відповідачем. Однак спірне майно було придбано в період їх шлюбу, а отже належить їм, як подружжю, на праві спільної сумісної власності. [PERSON] зазначає, що намагалася добровільно вирішити з відповідачем питання щодо розподілу їх сумісного майна, однак такі спроби виявилась невдалими. Відповідач ігнорує такі прояви та ухиляється від мирного врегулювання спору. У зв`язку з чим просить визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] : - земельну ділянку, площею 0,2186 га, кадастровим номером 6323981103:00:000:0053, розташовану за адресою: [ADDRESS] , вартістю 265 380 грн.; однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , вартістю 280 400 грн.; трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , вартістю 265 380 грн. У порядку поділу майна подружжя визнати за нею, [PERSON] , право власності, відступивши від правил рівності часток спільного майна подружжя, на: трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , вартістю 265 380 грн.; земельну ділянку, площею 0,2186 га, кадастровим номером 6323981103:00:000:0053, розташовану за адресою: [ADDRESS] , вартістю 265 380 грн. 22 червня 2023 року ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області провадження у справі відкрито та призначено до розгляду в загальному позовному провадженні. Не погодившись з позовом відповідач подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, мотивуючи тим, що дітей він постійно підтримує, перераховуючи на їх утримання на картку [PERSON] - 3500 гривень. Крім того, зробив для старшого сина [PERSON] дитячу картку в « [INFO] », на яку щомісяця перераховує по 5000 гривень. За час перебування у шлюбі їх сім`єю було придбано: - земельну ділянку, площею 0.2186 га, кадастровий номер 6323981103:00:000:0053, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; трикімнатну квартиру, загальною площею 66,2 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Щодо придбання однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , зазначає, що вона купувалась його матері - [PERSON] , але так як вона людина похилого віку, вона вирішила оформити право власності на цю квартиру, на нього. Щоб після її смерті не витрачати час та кошти на переоформлення права власності на нього. Так як все вищевказане майно зареєстровано на нього, він намагався мирним шляхом вирішити питання його поділу, але [PERSON] всіляко уникає від урегулювання спору мирним шляхом або висуває непомірні вимоги щодо його розподілу. Він пропонував [PERSON] поділити їх майно наступним шляхом: їй разом з дітьми залишити трикімнатну квартиру, однокімнатну квартиру, вважає, такою, що не підлягає поділу, так як вона фактично належить його матері, а земельну ділянку залишити йому, але його колишня дружина не погодилася на це. 3 оціночної вартості майна, вбачається, що вартість трикімнатної квартири вдвічі більша вартості земельної ділянки і однокімнатної квартири разом узятих. Все зазначене свідчить про те, що під час намагання урегулювати спірні відношення мирним шляхом, не порушена жодна норма діючого законодавства і жодна норма суспільної моралі щодо мирного розподілу майна. Крім того, він в достатньому обсязі забезпечує дітей для їхнього фізичного, духовного розвитку та можливого лікування, якщо вони хворіють. 13\~липня 2023\~року до\~суду від\~позивача надійшла\~відповідь на\~відзив,\~в якій\~позивач просила\~позов задовольнити\~у повному\~обсязі,\~мотивуючи тим,\~що посилання\~відповідача про\~те,\~що однокімнатну\~квартиру,\~загальною площею\~35,7\~кв.м,\~розташовану за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~останній придбав\~для своєї\~матері -\~ [PERSON] є\~безпідставними та\~такими,\~що не\~відповідають дійсним\~обставинам справи.\~Вказана квартира\~була придбана\~за період\~шлюбу -\~18.11.2020\~року.\~При посвідченні\~договору купівлі-продажу\~квартири вона\~надавала свою\~згоду на\~придбання такого\~майна.\~Право власності\~на квартиру\~зареєстровано за\~відповідачем [PERSON] .\~Будь-які\~докази щодо\~придбання вказаної\~квартири [PERSON] \~або для\~ [PERSON] ,\~щодо реєстрації\~за останньою\~права власності\~на вказану\~квартиру матеріали\~справи не\~містять і\~відповідачем таких\~доказів не\~надано.\~А тому,\~такі аргументи\~відповідача є\~надуманими,\~недоведеними належними\~доказами,\~спрямованими на\~зменшення сукупної\~маси майна\~подружжя.\~Зазначає,\~що 04.05.2023\~року відповідачем\~було придбано\~трикімнатну квартиру,\~загальною площею\~70,7\~кв.м,\~розташовану за\~адресою:\~ [ADDRESS] .\~Право власності\~на вказану\~квартиру зареєстровано\~за матір`ю\~відповідача -\~ [PERSON] .\~3\~урахуванням цього,\~зібрані у\~справі докази\~вказують на\~те,\~що мати\~відповідача [PERSON] \~має у\~своїй власності\~квартиру,\~розташовану за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~але аж\~ніяк квартиру,\~розташовану за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~яка є\~об`єктом спільної\~сумісної власності\~подружжя.\~Загалом,\~відповідач не\~спростував належними\~та допустимими\~доказами,\~що майно,\~яке є\~предметом спору,\~не є\~спільним сумісним\~майном подружжя.\~Крім того,\~позивач зазначає,\~що земельна\~ділянка,\~однокімнатна квартира,\~загальною площею\~35.7\~кв.м,\~розташована за\~адресою:\~ [ADDRESS] ;\~трикімнатна квартиру,\~загальною площею\~66,2\~кв.м,\~розташована за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~є об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя.\~А отже\~підлягають поділу\~між подружжям.\~Надані відповідачем\~перші аркуші\~сторінок висновку\~про вартість\~об`єктів спору,\~а саме\~земельної ділянки\~та трикімнатної\~квартири,\~є неналежними\~доказами у\~справі,\~з огляду\~на їх\~неповноту та\~неможливість перевірки\~змісту такого\~висновку.\~Крім того,\~при проведенні\~таких оцінок\~оцінювачу не\~був наданий\~доступ до\~об`єкту. Крім того, в рахунок спростування вартості однокімнатної квартири відповідач взагалі не надав свій висновок щодо вартості такого майна. Заперечуючи проти позову, відповідач вказує на факт добровільної сплати аліментів на неповнолітніх дітей. Однак такі аргументи ніяк не впливають на заявлені позовні вимоги, а навпаки відображають байдужість відповідача до своїх дітей та намагання мінімізувати свої зобов`язання щодо належного та повноцінного матеріального утримання дітей. Зазначає, що матеріальний стан відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти на дітей у збільшеному розмірі, проте відповідач уникає таких дій, що свідчить про байдуже та відчужене ставлення останнього до дітей та неналежне виконання обов`язку щодо їх утримання. Таким чином, факт проживання дітей разом із нею, недостатність сплачуваних відповідачем аліментів слугують підставою для відступлення від презумпції рівності часток подружжя при вирішенні спору про поділ спільного майна подружжя. 25 липня 2023 року до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, мотивуючи тим, що міркування викладенні в відповіді на відзив є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу. Так, факт придбання квартири за адресою: [ADDRESS] , взагалі не може бути предметом цього спору, так як по-перше: вона придбана його матір`ю, а по-друге: вона придбана після набрання законної сили рішення суду про їх розлучення. Твердження, [PERSON] , про те, що 04.05.2023 року він нібито придбав квартиру, виглядає, як спроба ввести в оману суд. Звертав увагу, що жодного доказу про придбання квартири за адресою: [ADDRESS] , позивачем не надано. На підтвердження вартості майна, що підлягає поділу, позивачем було надано звіти про оцінку майна. Висновки, які маються в цих звітах суперечать висновкам, які були надані ним разом з відзивом на позов. Він пропонував [PERSON] поділити їх майно наступним шляхом: їй разом з дітьми залишити трикімнатну квартиру, однокімнатну квартиру, вважає, такою, що не підлягає поділу, так як вона фактично належить його матері, а земельну ділянку залишити йому, але його колишня дружина не погодилася на це. З оціночної вартості майна, вбачається, що вартість трикімнатної квартири вдвічі більша вартості земельної ділянки і однокімнатної квартири разом узятих. Все зазначене свідчить про те, що під час намагання урегулювати спірні відношення мирним шляхом, не порушена жодна норма діючого законодавства і жодна норма суспільної моралі щодо мирного розподілу майна. Щодо аліментів, які отримує [PERSON] , зазначає, що він сплачує їх добровільно і їх розмір складає понад 50% від його заробітної плати, що узгоджується з вимогами чинного законодавства. Перерахування щомісячно коштів старшому сину [PERSON] в розмірі 5000 грн. та добровільна сплата аліментів відображає його турботу про своїх дітей. Крім того, вважає, що [PERSON] задовольняє той стан речей, який існує зараз, щодо надання ним фінансової допомоги. Щомісяця передає кошти в сумі 8500 грн., та купляє одяг і інші речі на потреби дітей. 04 вересня 2023 року ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали просили його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Позивач повідомила, що до звернення до суду пропонувала відповідачу вирішити спір мирним шляхом, однак відповідач не погодився. Відповідач після розлучення придбав трьохкімнатну квартиру, яку записав на матір та в якій зараз мешкає. Сплачує мізерні аліменти на двох дітей у розмірі 3500 грн. На даний час, вона звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, оскільки коштів, які надає відповідач, недостатньо. Вся нерухомість була придбана в період шлюбу. Ремонт в трикімнатній квартирі допомагали робити батьки обох сторін. Однокімнатну квартиру придбали за спільні кошти сім`ї, з 2020 року в даній квартирі мешкає мати відповідача. Також, в судовому засіданні позивач та представник позивача погодилися з оцінкою земельною ділянки, згідно наданого відповідачем звіту з експертної грошової оцінки земельної ділянки в розмірі 60800 грн. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов визнали частково, не заперечували, щоб трикімнатна квартира залишилась позивачці та дітям, просили за відповідачем залишити однокімнатну квартиру та земельну ділянку. Відповідач повідомив, що однокімнатна квартира була придбана його матір`ю та оформлена на нього, тому що матір є людиною похилого віку. Перед розірванням шлюбу в трикімнатній квартирі був зроблений дорогий ремонт. Заперечував щодо вартості трьохкімнатної квартири, яка зазначена позивачкою в розмірі 265380,00 грн., та просив взяти до уваги наданий ним звіт про оцінку майна, в якому ринкова вартість квартири за адресою: [ADDRESS] , складає 560100 грн. Також повідомив, що він був особою, яка повністю забезпечувала сім`ю матеріальними потребами, оскільки позивач після народження першої дитини працювала 1-2 роки держслужбовцем, після народження другої дитини взагалі не працювала. На даний час для старшої дитини створив картку на яку перераховує кошти в розмірі від 5000 до 10000 грн. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, судом було встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 06 вересня 2006 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області. Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21.03.2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. (а.с.17). Під час шлюбу, у сторін по справі народилися спільні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується ксерокопіями свідоцтв про народження (а.с. 10,14). Після припинення шлюбних відносин діти проживають разом з позивачем [PERSON] у кв. [ADDRESS] . Згідно копії договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Степанчук Н.О., приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу 17 травня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №1506, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності №3540159 (а.с.18-20,21-22). Згідно копії договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Даниленко Н.В., приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу 18 листопада 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №1526, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №233102930 (а.с.23-25,26). Згідно копії договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого Курявською О.О., приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу 24 вересня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №1237, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0.2186 га, кадастровий номер 6323981103:00:000:0053, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №225364081 (а.с. 27-30, 31) З Звіту про оцінку майна, який був наданий позивачем вбачається, що оціночна (ринкова) вартість 3- кімнатної квартири загальною площею 66,2 м2, розташованої за адресою: [ADDRESS] , станом на 26.04.2023 року складає 265380 грн. (а.с.34-42) З Звіту про оцінку вартості майна, який був наданий позивачем вбачається, що оціночна (ринкова) вартість 1- кімнатної квартири загальною площею 35,7 м2, розташованої за адресою: [ADDRESS] , станом на 26.04.2023 року складає 280400 грн. (а.с.43-51) З Звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель, що знаходиться у власності [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6323981103:00:000:0053 від 28.04.2023 року та який був наданий позивачем, вбачається, що ринкова вартість вказаної земельної ділянки становить 229530,00 грн.(а.с. 52-63) З звіту про оцінку майна ФОП [PERSON] від 26.06.2023 року, який був наданий відповідачем,вбачається, що ринкова вартість квартири загальною площею 66,2 м2, за адресою: [ADDRESS] , складає 560100 грн. (а.с.81,120-132) З Звіту з експертної грошової оцінки земельної ділянки ФОП [PERSON] від 17.04.2023 року, який був наданий відповідачем, вбачається, що ринкова вартість земельної ділянки площею 0,2186 га, кадастровий номер 6323981103:00:000:0053, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка, за адресою: [ADDRESS] ) складає 60800 грн. (а.с.82,109-119) Свідок [PERSON] , мама відповідача, в судовому засіданні повідомила, що коли син одружився, думала що він з невісткою будуть жити в с.Таранівка, але вони пішли на квартиру. Вона з батьком купили квартиру за адресою: [ADDRESS] . Батько хотів зробити договір дарування на сина, однак вона ( [PERSON] ) заперечувала, бо діти разом жили, тому був укладений договір купівлі-продажу. Згодом продала квартиру в с.Таранівка за 7500 доларів та купила однокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] , за 9000 доларів, придбати дану квартиру допомагала донька та онука. Квартиру оформили на сина, «бо скільки їй залишилось, щоб потім не було волокіти». Повідомила, що у трьохкімнатній квартирі був зроблений перед початком війни був зроблений ремонт. На ремонт витрачено близько 500 тис. грн.. Землю купили для будування дачі. На цей час дача не побудована. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (пункт 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до ч. 3 статті 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Стаття 372 ч. 2 абз. 1 ЦК України передбачає, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У зв`язку з поділом майна в натурі за кожною із сторін визнається право особистої приватної власності та припиняється право спільної сумісної власності на майно відповідно до частини третьої статті 172 ЦК України, у якій зазначено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В силу ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що сім`я сторін розпалася і шлюб між подружжям розірвано, від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу проживають з позивачкою, в трикімнатній квартирі, яка облаштована для проживання дітей. Відповідач добровільно сплачує кошти на утримання дітей в розмірі 3500,00 грн. Однак позивачка вважає, що 3500,00 грн. не достатньо коштів на утримання двох дітей, тому на даний час вона звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. З огляду на встановлені судом обставини та положення статті 70 СК України, проживання дітей з позивачем, саме по собі не є підставою для збільшення частки у майні одному з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, позивач не довела. Суд не приймає до уваги твердження відповідача та свідка [PERSON] про те, що однокімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , придбана за кошти [PERSON] , оскільки самі по собі твердження про придбання спірної квартири за її кошти не можуть бути підставою для визнання права особистої власності на спірну квартиру за відповідачем. Відповідачем в порушення вимог ст. 84 ЦПК України, не надано належних доказів, на підтвердження того, що матір продала квартиру в с.Таранівка та за власні кошти придбала однокімнатну квартиру. Крім того, [PERSON] повинна була розуміти, що при оформленні квартири на сина під час шлюбу, дане майно належатиме подружжю на праві спільної сумісної власності. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що земельна ділянка, площею 0,2186 га, з кадастровим номером 6323981103:00:000:0053, розташована за адресою: [ADDRESS] ; однокімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] ; трикімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , які згідно договорів купівлі-продажу належать [PERSON] , є спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки майно придбане в період зареєстрованого шлюбу, тому кожен із сторін має право на 1/2 частку вказаного майна. Таким чином, земельна ділянка, площею 0,2186 га, з кадастровим номером 6323981103:00:000:0053, розташована за адресою: [ADDRESS] , підлягає поділу між подружжям в рівних частинах по частці кожному. При поділу земельної ділянки, враховуючи думку позивача та його представника, які погодилися з оцінкою земельної ділянки, яка була надана відповідачем, суд бере до уваги звіт з експертної грошової оцінки земельної ділянки від 17.04.2023 року, згідно якого, ринкова вартість земельної ділянки площею 0,2186 га, кадастровий номер 6323981103:00:000:0053, складає 60800 грн. (а.с.82,109-119) Разом з\~тим,\~в судовому\~засіданні було\~встановлено,\~що відповідач\~не заперечує\~проти залишення\~позивачці та\~дітям,\~трикімнатної квартири,\~розташованої за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~та просить\~залишити за\~ним однокімнатну\~квартиру,\~розташовану за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~проти чого\~не заперечувала\~позивачка.\~ Тобто\~в судовому\~засіданні сторони\~домовились щодо\~порядку поділу\~однокімнатної \~та трикімнатної\~квартири,\~тому \~суд,\~враховуючи думку\~сторін,\~ вважає\~за можливе\~поділити спільні\~сумісні квартири, визнавши за позивачкою право власності на трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , а за відповідачем - однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . При поділі трикімнатної квартири, суд бере до уваги, звіт про оцінку майна від 26.06.2023 року, який був наданий відповідачем, та не бере до уваги звіт наданий позивачкою з наступних підстав. Згідно звіту про оцінку майна, який був наданий позивачем, оціночна (ринкова) вартість 3- кімнатної квартири загальною площею 66,2 м2, розташованої за адресою: [ADDRESS] , станом на 26.04.2023 року складає 265380 грн. (а.с.34-42) Відповідно до звіту про оцінку майна ФОП [PERSON] від 26.06.2023 року, який був наданий відповідачем, ринкова вартість квартири загальною площею 66,2 м2, за адресою: [ADDRESS] , складає 560100 грн. (а.с.81,120-132) З тексту звіту про оцінку майна, який був наданий позивачем, з розділу «Обмеження та застереження» вбачається, що звіт виконано для цілей оподаткування відповідно до ст. 172 ПК України. Звіт може бути використаний виключно з метою, яка в ньому вказана. Замовник має право посилатися на висновки, викладені в цьому звіті і використовувати їх виключно з відміченою метою. Замовник самостійно відповідає за усі юридично значимі рішення, прийняті ним у зв`язку Звітом, а також за використання результатів оцінки з метою, яка не передбачена цим Звітом. Тобто вказаний Звіт не можна брати до уваги при поділі майна подружжя, оскільки даний Звіт виконано для цілей оподаткування відповідно до ст. 172 ПК України. Крім того, у відповіді на відзив позивач зазначає, що наданий відповідачем висновок про вартість трикімнатної квартири, є неналежними доказами, оскільки зокрема при проведенні оцінки оцінювачу не був наданий доступ до об`єкту. При цьому у звіті наданому позивачем, яка мешкає в трикімнатній квартирі, має постійний доступ до неї, в розділі «Опис об`єкту» вбачається Фізичний стан задовільний (огляд об`єкту оцінки не проводився через неможливість потрапити до квартири, фізичний стан визначений зі слів замовника). Пояснення позивача про те, що вона проходила стажування та в неї не було часу надати можливість оцінювачу потрапити до квартири, суд вважає безпідставними. Що стосується вартості однокімнатної квартири, то відповідач не заперечував проти вартості однокімнатної квартири, визначеної у Звіті про оцінку вартості майна, який був наданий позивачем, згідно якого вартість складає 280400 грн., тому суд при винесенні даного рішення бере до уваги вказаний звіт. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, в частині виділення [PERSON] трикімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та частини земельної ділянки, площею 0,2186 га, з кадастровим номером 6323981103:00:000:0053, розташованої за адресою: [ADDRESS] , виділивши [PERSON] однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] та частину земельної ділянки, площею 0,2186 га, з кадастровим номером 6323981103:00:000:0053, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до\~ст.\~136\~ЦПК України,\~суд,\~враховуючи майновий\~стан сторони,\~може своєю\~ухвалою відстрочити\~або розстрочити\~сплату судового\~збору на\~визначений строк\~у порядку,\~передбаченому законом,\~але не\~більше як\~до ухвалення\~судового рішення\~у справі. Якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, заява відповідно до\~статті 257\~цього Кодексу\~залишається без\~розгляду,\~або витрати\~стягуються за\~судовим рішенням\~у справі,\~коли сплата\~судових витрат\~була відстрочена\~або розстрочена\~до ухвалення\~цього рішення. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22.06.2023 позивачці було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення. Судом було встановлено, що позивач ніде не працює, має на утриманні двох дітей, які мешкають разом з нею, у зв`язку з чим враховуючи майновий стан [PERSON] , суд вважає за можливе звільнити позивачку від сплати судового збору. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з вищевикладеним судовий збір стягнути з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial