Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просила стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири, у розмірі 32 300,00 грн., моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн., а також судові витрати у справі. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власницею квартири [ADDRESS] . Власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , крім того в квартирі зареєстровані члени сім`ї власника - [PERSON] та [PERSON] 17.06.2021 року з вини в [PERSON] як власника квартири [ADDRESS] сталося залиття її квартири. Залиття квартири підтверджується актом від 17.06.2021 року, складеним комісією ЖЕД № 5, підписаного головним інженером, майстром, слюсарем сантехніком. Відповідно до Звіту про оцінку майна від 30.06.2021 року, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Гарант-Експертиза», розмір матеріального збитку становить 32 300,00 грн. За проведення звіту сплачено 3 000,00 грн. Вважає, що вартість збитку, завданого її квартирі, витрати за проведення експертизи, та судові витрати у вигляді судового збору та витрат на надання професійної правничої допомоги в сумі 10 200,00 грн. повинні бути відшкодовані відповідачами, оскільки залиття квартири сталося з їх вини. Крім того, зазначає, що їй було завдано моральних страждань, які проявилися у сильному хвилюванні та емоційному стресі, що змусило звертатися до лікарів, необхідністю знов в квартирі робити ремонт, що потягне значну втрату часу та зміну ритму життя. Моральну шкоду оцінює в сумі 5 000,00 грн. З урахуванням наведеного просить задовольнити позовні вимоги. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29 вересня 2021 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження (т. 1 а.с. 79). Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 23 листопада 2021 року позов задоволено, стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача 32 300,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди; 5 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; 4 200,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу та 908,00 грн. судового збору (т. 1 а.с. 92-94). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 січня 2022 року заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 листопада 2021 року скасовано, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження (т. 1 а.с. 121). 07.02.2022 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог. 15 лютого 2022 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про заміну неналежних відповідачів. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Шевченком Є.В. 14.06.2022 року подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив проти позову, просив відмовити у його задоволенні. Вказав, що [PERSON] є неналежним відповідачем у справі, останнім є КП «Дирекція утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» як підприємство, яке здійснює утримання будинку та прибудинкової території. Крім того, вказав, що позовні вимоги недоведені належними та допустимими доказами (т. 1 а.с. 209-219). 13 вересня 2022 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва задоволено представника відповідача 1 [PERSON] - адвоката Шевченко Є.В. про призначення судової будівельно-технічної експертизи. Призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ( м.Київ, вул. Смоленська, 6). Провадження у справі зупинено до отримання висновку експертизи. Ухвалою суду від 23 лютого 2023 року поновлено провадження у справі у зв`язку із надходженням до суду від експерта клопотання про погодження строків та клопотання про надання додаткових матеріалів. 06 березня 2023 року ухвалою суду клопотання директора та експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз щодо погодження строків проведення експертизи та надання додаткових матеріалів для проведення судової будівельно-технічної експертизи задоволено. Справу направлено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (КНДІСЕ) (03057, м. Київ, вул. Сім`ї Бродських, 6). 20.07.2023 року від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз на адресу суду повернулись матеріали справи із супровідним листом директора Рувін Олександра, де вказано, що оскільки попередня оплата експертизи не виконана, то ухвала від 13.09.2022 року залишається без виконання, а надані матеріали повертаються на адресу суду. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10 серпня 2023 року провадження у справі поновлено. 25 вересня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі з урахуванням збільшення позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Шевченко Є.В. в судовому засіданні проти вимог позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні, виходячи з обставин, викладених у відзиві на позовну заяву, долученого до матеріалів справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які в установленому порядку повідомлялись про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, з клопотаннями з процесуальних питань не звертались. Згідно ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті тому суд вважав за можливе провести судовий розгляд справи за відсутності сторін. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності учасників справи, що не з`явились. Заслухавши учасників сторін, які з`явились та не заперечували проти розгляду справи за відсутності відповідачів [PERSON] та [PERSON] , допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування квартири від 26.10.2000 року [PERSON] (після зміни прізвища - [PERSON] ) є власником квартири [ADDRESS] (т. 1 а.с. 7, 8). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , крім того в квартирі зареєстровані члени сім`ї власника - [PERSON] та [PERSON] . Відповідно довідки про реєстрацію осіб - відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою - квартира [ADDRESS] . 17.06.2021 року комісією у складі: головний інженер Грищенко М.П. , слюсар-сантехнік Ткаченко М.В. , майстер технічної дільниці Вілейська О.П. складено акт, затверджений начальником ЖЕД-5 Скляренко Л.М. , щодо залиття квартири [ADDRESS] (т. 1 а.с. 9). Згідно даного акту станом на 17.06.2021 року встановлено: квартири [ADDRESS] , розташована на 2-му поверсі 9-ти поверхового залізобетонного будинку, 1972 року забудови, загальною площею 34,00 м2, жилою площею 17,2 м2, кухня площею 7,5 м2. При візуальному обстеженні в квартири [ADDRESS] виявлені свіжі сліди залиття: пошкоджено наступне: в коридорі - стіни, шпалери вінілові поліпшеного ґатунку S - 7.8 м2; стеля - сатинова натяжна стеля S -3,7 м2; на кухні - стеля, сатинова натяжна стеля S -7,5 м2, стіни, шпалери вінілові поліпшеного ґатунку S -7,8 м2; кімната - стеля, сатинова натяжна стеля S -17,2 м2, стіни, шпалери вінілові поліпшеного ґатунку S -96,4 м2, підлога, ламінат поліпшеного ґатунку виробництва Німеччини. Крім того, внаслідок залиття в квартирі [ADDRESS] пошкоджена внутрішня квартирна електромережа. Згідно акту про залиття від 17.06.2021 року, складеного комісією та затвердженого начальником ЖЕД-5, причиною залиття стало халатне відношення до сантехнічного обладнання мешканців квартири [ADDRESS] , а саме порив труби холодного водопостачання стався внаслідок тривалої неналежної експлуатації: труба була зашита в короб, що призвело до порушення повітряно-вологісного режиму та передчасної корозії металу. Доступ до даної мережі для ліквідації аварії було надано лише після самостійного розбирання кахелю в ванній кімнаті мешканцями зазначеної квартири. Відповідно до звіту про оцінку матеріального збитку завданого власнику квартири [ADDRESS] , складеного 14.07.2021 року оціночно-експертною установою ТОВ «Грант-Експертиза», вартість матеріального збитку, завданого вищевказаному власнику [PERSON] , внаслідок залиття з причини халатного відношення до сантехнічного обладнання мешканцями квартири [ADDRESS] , становить 32 300, 00 грн. (т. 1 а.с. 10-68). Згідно наданої квитанції до суду позивач сплатила за складання звіту 3 000,00 грн. У судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON] , який повідомив, що у грудні 2021 року на прохання знайомого [PERSON] приїхав подивитися, які можна провести ремонтні роботи або здійснити заміну труб, щоб не було протікання у квартирі, оскільки було затоплення квартири [PERSON] та його дружини. [PERSON] розповів йому, що люди, які мешкають під ним в квартирі, подзвонили йому і сказали, що тече вода, вони затопили людей і необхідно приїхати подивитися як замінити, бо ЖЕК заміною не займається. Причиною затоплення було ржавіння труб. Також вказав, що труби були у поганому стані не лише у його знайомого, але і у інших сусідів зверху. У судовому засіданні протокольною ухвалою суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Шевченко Є.В. щодо виклику та допиту свідка [PERSON] , у зв`язку із тим, що явка свідка у судове засідання не була забезпечена. Відповідно до ч. 7 ст. 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). За змістом положень ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. У частинах 1, 2 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Відповідно до ч. ч. 1. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, цивільне законодавства в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, та, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Виходячи із визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладається обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Законодавством установлено, що відшкодування шкоди полягає у відшкодуванні затрат, необхідних для приведення пошкодженої речі у її попередній стан та у компенсації супутніх витрат, необхідних для такого відновлення. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Частиною 2 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Враховуючи, що причиною залиття квартири [ADDRESS] стало халатне відношення до сантехнічного обладнання мешканців квартири [ADDRESS] , а саме порив труби холодного водопостачання стався внаслідок тривалої неналежної експлуатації: труба була зашита в короб, що призвело до порушення повітряно-вологісного режиму та передчасної корозії металу, а тому на відповідача [PERSON] саме як на власника покладається обов`язок відшкодування шкоди, заподіяної у зв`язку із використанням належного їй майна, як нею самою, так і членами її родини, а тому остання в силу закону має нести відповідальність за спричинену шкоду, в зв`язку з чим суд надходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. При цьому, доказів того, що залиття квартири [ADDRESS] , відбулося з вини інших осіб та як наслідок відповідальність за спричинену шкоду має бути покладена не на відповідача, суду не надано. Доводи відповідача, викладені у відзиві, та підтримані в судовому засіданні, вказаних висновків суду не спростовують, оскільки стороною відповідача не доведено, що труба холодного водопостачання, в якій стався прорив, не є внутрішньоквартирною мережею, а відноситься до внутрішньобудинкової загальної мережі, яку обслуговує підприємство, яке здійснює утримання будинку. Посилання відповідача на те, що акт про залиття є неналежним доказом у справі, оскільки складений з порушенням вимог законодавства, судом оцінюється критично та до уваги не приймається з огляду на наступне. Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76, у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт. Додатком 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій встановлено форму згаданого акта. Тобто факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення, водопостачання та водовідведення, представника (власника) будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб як від потерпілої, так і від винної сторін є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта; прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря, квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода, обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість; висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність: у такому випадку в акті має бути зазначено що згадані особи (прізвище ім`я по батькові) підписувати складений акт відмовилися з тих чи інших причин. Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій визначено, що з актом про залиття повинні бути ознайомлені мешканці відповідних квартир шляхом його підписання, що дає змогу майбутньому відповідачу включити до акту свої пояснення. Окрім цього, в актах повинна бути вказана чітка причина залиття, як того вимагає Додаток 4 до п. 2.3.6 зазначених Правил: «чітко зазначити причини, а саме несанкціоноване втручання мешканців кв. № у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо), незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок та ін.». Дослідивши акт про залиття, який міститься у цій справі як письмовий доказ, суд вважає, що істотних порушень, які б могли свідчить про його неправомірність або нечинність, не виявлено. Так, він складений комісією з працівників ЖЕД-5 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», яке обслуговує житловий фонд на вул. Якуба Колоса у м. Києві, що не заперечувалось сторонами у справі, затверджений відповідною посадовою особою. У акті зазначено: про залиття; виявлені при візуальному обстеженні пошкодження затопленого приміщення; причина залиття. Отже, акт про залиття складений компетентною комісією, тому вважати, що вони містять будь-яку неправильну чи неправдиву інформацію, підстав у суду немає. Акт про залиття від 17.06.2021 року в цілому за формою та змістом відповідає вимогам вказаного Додатку №4. Доводи відповідача про неправомірність акту не спростовують факт залиття квартири [ADDRESS] 17.06.2021 року, не свідчать про неправомірність акту та не може слугувати підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Тому, суд надходить до висновку про те, що складений акт відповідає за формою та змістом вимогам, визначеним наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», оскільки в них зазначені всі відомості: дата та місце складання, члени комісії, місце залиття, подія, що трапилась, наслідки залиття, причини залиття. Відповідач, зі свого боку, не спростував відомостей, викладених у акті, а лише бездоказово заперечив проти них, що робить його доводи в цій частині неспроможними. Щодо тверджень відповідача про відсутність в матеріалах справи належного доказу, який би підтверджував розмір майнової шкоди, то суд вважає за можливе вказати наступне. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Гарант-Експертиза» на замовлення та за кошти позивача складено звіт про оцінку збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Призначення, порядок проведення та оформлення експертиз регулюється нормами ЦПК України, Законом України «Про судову експертизу», «Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень» тощо. Натомість Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» є законом, який визначає правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна. Акт оцінки майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно. Якщо процедурами з оцінки майна для складання акта оцінки майна передбачене попереднє проведення оцінки майна повністю або частково суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, звіт про оцінку такого майна додається до акта оцінки майна. Акт оцінки майна підлягає затвердженню керівником органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Зміст, форма, порядок складання, затвердження та строк дії акта оцінки майна встановлюються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зазначений звіт є звітом про оцінку майна й відповідає вимогам ст. ст. 11, 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а тому може прийматися судом в якості належного та допустимого доказу у справі, оскільки містить інформацію щодо предмету доказування. Таким чином, суд, оцінивши показання свідків у сукупності з іншими доками, які зібрані у справі на засадах змагальності цивільного судочинства, виходить із того, що вина відповідача у спричиненій шкоді підтверджена належними доказами, зокрема, Актом про залиття квартири, форма якого відповідає вимогам, встановленим наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій». Доказів на спростування своєї вини відповідачем не надано. Із огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення матеріальної шкоди, розмір якої визначено звітом про оцінку, що є належним та допустимим доказом, який не спростований відповідачем, тому з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 32 300,00 грн. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню судом в повному обсязі. Щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн, то слід зазначити наступне. За загальним правилом, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України). У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Під час визначення підстав для стягнення моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для ви рішення спору. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивач обґрунтовує моральну шкоду характером та глибиною моральних страждань, вагомістю вимушених змін у житті позивача, тривалістю негативних наслідків. Виходячи з положень ст. 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 вказаної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілої спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вказаний висновок викладений в Постанові Верховного Суду від 13.05.2020 року у справі № 638/8636/17-ц. Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної їй шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що на підставі ст. 81 ЦПК України, є процесуальним обов`язком позивача. Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння їй моральних страждань, і відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої ніяк не обґрунтований, у зв`язку з чим з чим позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають, як недоведені та необґрунтовані. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг на виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З метою захисту порушеного права, позивач зверталася за професійною правовою допомогою, та 16.07.2021 року уклав договір про надання правової допомоги адвокатом Усатенко Д.А. Відповідно до акту надання правової допомоги від 27.08.2021 року, позивачем сплачено 4 200,00 грн. витрат на правничу допомогу. Зважаючи на вимоги діючого законодавства, оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 200, 00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial