Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Рясна А.С. в інтересах позивача 22.02.2023 звернулась до суду з зазначеним позовом, просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії у сумі 18 401,25 гривні. В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначає, що Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі статуту який знаходиться у загальнодоступному місці на офіційному сайті. Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності Концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності позивач та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу позивача. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. 02.10.2021 на виконання вимог закону позивач на офіційному сайті розмістив індивідуальні договори на послугу з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Вказані договори є публічними договорами приєднання та вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Умови вказаних договорів будуть застосовуватись до співвласників багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, які обрали форму індивідуального договору та до власників індивідуальних (садибних) житлових будинків. Відповідачці на праві власності належить житлове приміщення [ADDRESS] . Станом на 01.11.2021 типовий індивідуальний договорі № 73204111 про надання послуги з постачання теплової енергії за вказаною адресою є укладеним, розміщений на сайті, тобто, є в загальному доступі. Вказаний житловий будинок обладнаний приладом комерційного обліку теплової енергії, обсяг спожитої теплової енергії для опалення приміщення визначається за показаннями вузла комерційного обліку. Обсяг спожитої споживачем теплової енергії визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Пунктом 5 Договору зазначено, що виконавець (позивач) зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Крім того, у позовній заяві зауважено, що обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Так, на виконання пункту 5 Договору позивач надавав послугу з постачання теплової енергії відповідачці в нежитлове приміщення, яке розташоване за вказаною вище адресою. Так, позивачем надано послугу з постачання теплової енергії за період з листопада 2021 року по грудень 2022 року на загальну суму 18\~401,25 гривень, що підтверджується розрахунком суми грошової заборгованості. Крім того, позивачем сформовані та надані споживачу рахунки на оплату спожитої послуги. Натомість, відповідачкою не виконано обов`язків згідно з Договором по сплаті за надану послугу з постачання теплової енергії, у зв`язку з чим за [PERSON] виникла грошова заборгованість у вказаній сумі. Позивач стверджує, що факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку, в якому знаходиться приміщення відповідачки, доведений винесеними рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону відповідно до яких позивачем розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі (відповідні рішення містяться на офіційному сайті ЗМР та додано до позовної заяви), знаходженням нежитлового приміщення відповідачки у багатоквартирному житловому будинку. На підставі викладених обставин, представник позивача [PERSON] із посиланням на ст. 11, 15, 16, 322, 509, 525, 526, 530, 549, 611, 625, 629 ЦК України, положення ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», оскільки в позасудовому порядку заборгованість за надані позивачем послуги не сплачена з боку [PERSON] , просить задовольнити позов. Ухвалою судді від 23.02.2023 постановлено залишити без руху позовну заяву у зв`язку із виявленими, перерахованими вище недоліками, надавши позивачу строк п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для їх виправлення, шляхом подання до матеріалів справи належним чином засвідчених доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та повноважень представника позивача. 06.03.2023 від представника позивача на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків, таким чином вимоги ухвали виконано своєчасно. Ухвалою судді від 08.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Згідно з ухвалою відповідачу визначено строк на подання відзиву та роз`яснено, що відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі його ненадання у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник позивача Нікітін А. в судове засідання не з`явився, за змістом клопотання, вх.№ від 08.08.2023, просить розглядати справу без участі сторони позивача, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі за відсутності відповідача, підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання 07.11.2023 повторно не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась неодноразово та завчасно, шляхом надіслання судової повістки за адресою реєстрації особи, підтвердженою на запит суду, та шляхом надіслання смс-повідомлення. Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заяв та клопотань до матеріалів справи відповідачкою не надано, про причини своєї неявки [PERSON] суд не повідомила, заяв по суті справи (відзиву) не подала. Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме, ухвалює згідно з ч.1 ст. 281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами. За змістом ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до даних інформаційної довідки №321127098 від 26.01.2023 є співвласницею (на праві спільної часткової власності) нежитлового приміщення №169, загальною площею 295,6 кв.м. (розмір частки 33/500) у будинку [ADDRESS] , р.№ 1742286523101 на підставі рішення державного реєстратора Скурідіна Ю.Г. Департаменту реєстраційних послуг ЗМР про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №45049544 від 15.01.2019 та рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у цивільній справі №336/4340/17 від 13.09.2018, дата набрання законної сили 14.11.2018 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/76551831, постанова за результатами апеляційного перегляду https://reyestr.court.gov.ua/Review/77928697). Типовий\~індивідуальний договір\~№73204111\~ про\~надання послуги\~з постачання\~теплової енергії\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~між позивачем\~та [PERSON] з 01 листопада 2021 року є укладеним із врахуванням положень чинного законодавства, норми якого наведені у даному рішенні далі по тексту. Вказаний житловий будинок, в якому розташовано нежитлове приміщення, оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії, відповідно обсяг спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень визначається за показаннями вузла комерційного обліку. Також під час розгляду справи встановлено, що позивач Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі статута, який опублікований на офіційному сайті (http://teploseti.zp.ua).\~Основною метою\~його діяльності\~згідно з\~положеннями Статута\~є здійснення\~виробничо-технічної\~діяльності,\~спрямованої на\~надійне та\~безперебійне забезпечення\~споживачів тепловою\~енергією,\~одержання прибутку\~для здійснення\~діяльності позивача\~та задоволення\~на його\~основі соціально-економічних\~інтересів трудового\~колективу позивача.\~Крім того,\~предметом діяльності\~підприємства є\~виробництво теплової\~енергії,\~розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. Відповідно до наявного розрахунка заборгованості за договором №73204111, споживач [PERSON] за період з 01.11.2021 по 01.12.2022 має заборгованість за надану теплову енергію для здійснення опалення нежитлового приміщення у сумі 18\~401,25 гривень. В рахунок зазначеної суми заборгованості станом на час розгляду справи відповідних платежів відповідачкою не здійснено, доказів протилежного суду не надано. У справі міститься й інформація щодо нарахувань за послугу з постачання теплової енергії за вказаним договором, що свідчить про обсяг спожитої теплової енергії, крім того, позивачем надані рахунки за поставлену теплову енергію із детальною розшифровкою обсягу постачання та нарахованих сум, включених до розміру заборгованості. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з такого нормативного обґрунтування. Так, згідно з ч. 1, 3, 4\~ст. 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади АР Крим або органів місцевого самоврядування. При розгляді справи суд виходить й з того, що правовідносини між позивачем та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 21.08.2019 № 830, Положенням про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018, № 315 про затвердження «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» та іншими нормативно-правовими актами України та іншими. Відповідно до положень ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.610, 611 ЦК України). Згідно із ч.7 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, та/або досягнення згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону з урахуванням таких особливостей: 1) виконавець забезпечує відповідність кількісних та якісних характеристик послуги встановленим нормативам на межі централізованих інженерно-технічних систем постачання послуги виконавця та внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку; 2) до плати виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором не включається плата за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують постачання відповідної комунальної послуги; 3) технічне обслуговування, поточний та капітальний ремонти внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують постачання відповідної комунальної послуги, здійснюються співвласниками чи залученими ними уповноваженими на виконання таких робіт особами за рахунок співвласників. Ч.5 ст.13 вказаного нормативно-правового акта встановлено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Так,02.10.2021 на виконання вимог закону позивач на офіційному сайті розмістив індивідуальні договори на послугу з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Вказані договори є публічними договорами приєднання, відповідно, вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Умови вказаних договорів будуть застосовуватись до співвласників багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, які обрали форму індивідуального договору та до власників індивідуальних (садибних) житлових будинків. П.5 Типового індивідуального договору (далі Договір) визначено, що Виконавець (позивач) зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Відповідно до п.11 Договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315. Згідно з п.32,34,38 Договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього Договору. Згідно зі ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Крім того, суд враховує, що за змістом ст. 193 ГК України, статей 525, 526, 530 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. За приписами п.6 ч.1 ст.1, п.2 ч.1 ст. 5, п.1 ч.1 ст.7, п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. За приписами ч.1 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Згідно п. 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 N 1198, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Як встановлено судом, відповідачка є споживачем житлово-комунальних послуг, а саме, за період з 01.11.2021 по 01.12.2022 отримувала послуги з постачання теплової енергії, які надані позивачем відповідно до п.5 укладеного договору, за вказаною вище адресою. Проте, відповідачка не виконала своїх обов`язків згідно з положеннями договору по сплаті за надану послугу з постачання теплової енергії, у зв`язку з чим за [PERSON] виникла заборгованість у сумі 18\~401,25 гривень Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку, в якому знаходиться приміщення, співвласником якого є відповідачка, підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону, відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі, докази чого містяться в матеріалах справи. Крім того, суд враховує, що нежитлове приміщення відповідача знаходиться у багатоквартирному житловому будинку, що не спростовано з боку відповідачки. Суд наголошує, що законодавство, яке регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії, пов`язує обов`язок сплатити вартість теплової енергії не за видом пристроїв, які використовують теплову енергію, а за фактом її споживання. Таким чином, якщо у нежитлових приміщеннях наявні трубопроводи, стояки, споживач сплачує за фактичне тепло, яке виділяється від них, оскільки він фактично споживає цю теплову енергію. Відповідно до встановлених фактичних обставин справи, свої зобов`язання щодо надання житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії позивач виконує в повному обсязі, натомість, відповідачка за надані послуги не сплачує, у зв`язку з чим й утворено заборгованість. Суд при розгляді справи враховує й положення ч.2 ст.8 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», якою врегульовано, що обсяг зобов`язань та відповідальності кожного співвласника за договором, який є обов`язковим для всіх співвласників, визначається пропорційно до його частки співвласника. Разом з цим, відповідно до ч. 4\~ст. 319 ЦК України\~власність зобов`язує. За приписами\~ст. 322 ЦК України\~власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.360 ЦК України\~співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Вказані норми встановлюють презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна. Так, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Оскільки позовні вимоги у даній справі заявлені позивачем, як постачальником послуг, до одного зі співвласників, суд вважає за необхідне роз`яснити таке. Відповідно до положень ст.543,544 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Тобто, пред`явлення позовних вимог до одного зі співвласників є законодавчо визначеним правом позивача. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Натомість, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і їх взаємний зв`язок, надавши їм оцінку, з урахуванням встановлених обставин, дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідачки за спожиті послуги за період з 01.11.2021 по 01.12.2022, підлягають задоволенню в обраний позивачем спосіб та розмірі (у сумі 18\~401,25 гривень). За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому на користь позивача, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, із відповідачки слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору у загальній сумі 2 684,00 гривні, пропорційно до розміру заборгованості, що підлягає стягненню.

Outcome: approved