Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

До суду\~06.09.2023\~року надійшов\~позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 25.01.2020 року, який був зареєстрований у Приморському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південого міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про що складено відповідний актовий запис №87, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Під час сімейного життя з`ясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя, несумісність характерів, втратили почуття любові та поваги один до одного, сім`я розпалася та існує формально. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Сторони тривалий час не підтримують шлюбні стосунки, проживають окремо, сумісного господарства не ведуть. У зв`язку з тим, що сім`я розпалася, [PERSON] змушена звернутись до суду з відповідним позовом. Матеріали справи суддя отримала 07.09.2023 року. Відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь №217341 від 07.09.2023 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 15.09.2016 року за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 08.09.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 03.10.2023 року. У судове засідання призначене на 03.10.2023 року [PERSON] не з`явилася, представник позивачки адвокат Огороднік І.М. на електронну адресу суду надав письмові пояснення, в яких зазначив, що [PERSON] поновлювати шлюбні стосунки з [PERSON] не збирається, строк на примирення просить не надавати, оскільки спроси примирення в минулому не принесли позитивних результатів, крім того відповідач постійно принижує позивачку. Вважає, що шлюб між сторонами є лише формальним, оскільки особисті відносини тривалий час не підтримують, тому позивачка такі шлюбні відносини продовжувати не бажає. У зв`язку з цим, позивачка позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та просить зазначені письмові пояснення врахувати при розгляді справи. [PERSON] у судове засідання не з`явився, 02.10.2023 року на електронну адресу суду надав заяви, в яких просив розгляд справи відкласти. Розгляд справи відкладено на 19.10.2023 року. 17.10.2023 року [PERSON] на електронну адресу суду надав відзив, в якому просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити, надати строк на примирення терміном шість місяців, у разі відмови у наданні строку, відкласти розгляд справи. В обґрунтування відзиву зазначено, що з початку російського вторгнення в Україну, задля безпеки дружини та дитини, він перевіз родину у Німеччину, де вони разом проживають в одній квартирі по теперішній час, підтримують подружні відносини та ведуть спільне господарство. Влітку 2023 року вони з родиною проводили час в Італії, дружина не висловлювала жодних намірів про розлучення. Вважає, що психічний стан дружини нестабільний, вона перебуває у депресії та важко ставиться до обставин, що відбуваються в нашій державі. Він працевлаштований, більшість часу проводить на роботі, а позивачка почала спілкуватися з невідомими йому людьми. Вважає, що у них, як і в будь-якій родині, бувають побутові сварки, але це не є підставою розлучення, бажає зберегти сім`ю, без надання судом строку на примирення. 18.10.2023 року [PERSON] на електронну адресу суду надала відповідь на відзив, в якому позовні вимоги викладені в позовній заяві підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, строк на примирення просила не надавати. В обґрунтування відповіді на відзив зазначила, що про розірвання шлюбу вони обговорювали з моменту народження сина, не один раз, на що відповідач відповідав, щоб вона сама займалася цим питанням. На протязі усього їх сумісного життя, відповідач мав інші стосунки на стороні з іншими жінками, тижнями не проживав в квартирі. Відповідач її з дитиною не забезпечує, завжди цькує, принижує. Лише вона здійснює догляд за дитиною, займається вихованням сина, відносини, які склалися між нею та відповідачем є неприпустимими, не має бажає надалі їх підтримувати. Психічний та емоційний стан у неї завжди чудовий, будь-яких відхилень не має. Відповідач спотворює та перекручує їх життя, а у випадку розірвання шлюбу, він не буде мати певних доходів в Німеччині, за що й побоюється. У судовому засіданні 19.10.2023 року, що здійснюється в режимі відео конференції, був присутній представник [PERSON] адвокат Огороднік І.М., позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримав, пояснив, що між сторонами 25.01.2020 року було укладено шлюб, від якого у сторін є малолітній син [PERSON] . Протягом останнього року відносини між сторонами погіршилися, вони припинили шлюбні відносини, після звернення до суду з позовом, позивачка переконалася, що не хоче проживати разом з відповідачем. Він веде себе приховано, завжди вводить в оману, мав стосунки з іншими, пропадав та інше. Вихованням та доглядом за дитиною здійснює сама позивачка, відповідач спотворює та перекручує її життя. У Німеччині вони отримують соціальну допомогу, а у разі розлучення, відповідач має сплачувати кошти на дитину. Позивачка не бажає продовжувати з відповідачем будь-які стосунки, більш ніж 4 місяці не мають статевих стосунків. Позивачка є самодостатньою, а відповідач безробітний, десь влаштувався за наймом. Також зазначив, що є необхідним вислухати саму позивачку, тому просив оголосити по справі перерву. На питання головуючого по справі адвокат Огороднік І.М. зазначив, що зі слів позивачки, сторони проживають за різними адресами. У судовому засіданні [PERSON] позов не визнав, та пояснив, що під час одруження вони проживали у [ADDRESS] , завжди був вдома і ночував, с початку повномасштабного вторгнення переїхали у Німеччину, він завжди забезпечував родину, надавав кошти дружині. Позивачка хоче отримати статус матері одиначки, бо це передбачає соціальні пільги, в тому числі на житло. Вони проживають разом, він піклується про неї та сина, зараз трохи менше, оскільки він зараз працює. Вони дійсно сварилися через дитину, та через кошти (допомогу), які зняли, коли він знайшов роботу. Він любить дитину, і дружину, тому повинні жити разом. Крім дружини, не мав інших відносин. Просив час на примирення строком 6 місяців. На питання адвоката [PERSON] [PERSON] зазначив, що вони і зараз проживають разом в одній квартирі, ведуть спільний побут, але сплять у різних кімнатах. Протокольною ухвалою суду, у зв`язку з клопотання відповідача щодо надання строку на примирення , суперечливих показів, клопотання представника позивачки про участь в судовому засіданні особисто позивачки, по справі оголошено перерву до 31.10.2023 року та визнано явку позивачки обов`язковою з метою надання особистих пояснень. У судовому засіданні 31.10.2023 року (в режимі відео конференції) була присутня [PERSON] , яка позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримала, просила задовольнити, заперечувала проти надання строку на примирення, та пояснила, що все що говорить відповідач не є правдою, вона не чула від нього ніколи жодного слова про кохання, тільки слова образи у свій бік, і все це чує їх дитина, так більше продовжуватися не може. З самого початку їх шлюбу, він переписувався з іншими жінками, гуляв з іншими дівчатами, але вона закривала очі на це, оскільки мріяла про дитину. З самого народження сина тільки вона турбується про нього, кошти на дитячі іграшки, одяг та інше надають тільки її батьки, та які досі утримують її та сина. ЇЇ син це частка її самої. Відповідач ніколи з ними не був на прогулянці, ніде не працює. Все купувала сама, раніше відповідачу купувала дорогі подарунки, оскільки вважала що він зміниться, у них дитина. У соціальних мережах відповідача відсутні фото сина та її, він не носить обручку, постійно до когось їздить, нещодавно його не було тиждень, а коли він повернувся, сказав що вона з сином йому заважають та він розлучається. Потім він передумав. Їй набридли постійні з`ясування відносин, тому вона не хоче більш з ним жити. Відповідача дратує плач сина. Він завжди принижував та ображав її. Тільки вона займається з дитиною, а з відповідачем син боїться гуляти без неї. Крім того, декілька разів (в м.Одесі та у Німеччині) він їй казав, що йому потрібна доросла та багата жінка, для того щоб та його забезпечувала і він просто добре жив. Вона сподівалася, що він зміниться. Вже півроку з ним не підтримує ніяких стосунків, а він не хоче розлучатися, оскільки не хоче платити тоді більше податків, тому сказав їй, що буде затягувати розлучення. Крім того у Німеччині треба буде платити і аліменти на дитину, а він не хоче цього, тому робить їй проблеми. Їй скасували соціальну допомогу, оскільки він працевлаштований, тому зараз вона живе на кошти батьків. На протязі всього життя поки вони жили разом, вона завжди його боялася. У неї з психікою все гаразд, ніяких депресій не має, оскільки у Німеччині вона у безпеці з дитиною та батьками. Ніяких пігулок вона не приймає, на відміну від відповідача, вона навіть не знає що це за стан. Постійно висловлюється у грубій формі про неповагу до неї. Вони дійсно поїхали до Італії, за поїздку було сплачено кошти з їх спільної карти, на яку вони отримували допомогу. Та вже будучи в Італії, він ображав та принижував її. Вони вже давно сплять в окремих кімнатах, на різних ліжках. Вважає, що від хорошого чоловіка не тікають. Через його відношення до неї, вона втратила усі почуття до нього. Більше не може та не хоче так жити. Вона хоче бути щасливою, як її батьки, які вже 30 років разом. Подружжі стосунки вони не підтримують с травня 2023 року, приблизно вже три місяця вона живе у батьків. Проти клопотання відповідача щодо надання строку на примирення категорично заперечувала, зазначивши, що має бажання спокійно жити, а відповідач їй постійно погрожує. Щодо її речей у квартирі, де колись вони разом жилі і зараз мешкає відповідач, зазначила, що в тій квартирі дійсно залишилися деякі її речі, тому вона іноді туди заходить за речами. У судовому засіданні [PERSON] позов не визнав та зазначив, що після судового засідання, яке відбулося 19.10.2023 року, адвокат дружини доніс до неї таку інформацію, щоб погіршити між ними стосунки. Після цього судового засідання дружина пішла до своїх батьків, також показав кімнату, в якій мешкають син з дружиною та знаходяться їх речі. Щодо образливих слід у бік дружини пояснив, що у пориві страсті він і міг щось на неї сказати. Дружина не живе з батьками, а іноді ходить до них ночувати. Він їй ніколи ні в чому не відмовляв, вважає, що цей позов фіктивний, оскільки їй потрібна соціальна грошова допомога, але він їй ці гроші дає. Просив надати строк на примирення терміном 6 місяців, оскільки у них дитина, і це є непорозуміння. Представник [PERSON] адвокат Огороднік І.М. щодо підсудності розгляду даної справи зазначив, що відповідач зареєстрований у Приморському районі, тому справа повинна розглядатися у Приморському районному суду м.Одеси. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено,\~що 25.01.2020 року сторони зареєстрували шлюб у Приморському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про що складено відповідний актовий запис №87, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). Від спільного шлюбу у сторін є малолітній син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про що складено відповідний актовий запис №3504 (а.с.48). З пояснень сторін судом вбачається, що в лютому 2022 року вони виїхали за межі України і проживають в Німеччині. Позивачка стверджує про припинення між ними подружніх стосунків з травня 2023 року, проживають окремо за різними адресами. Відповідач не погоджується на розірвання шлюбу, та зазначає, що вони проживають за однією адресою, але в різних кімнатах. Згідно зі ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином сторони не підтримують подружні стосунки, сумісного господарства не ведуть. Подружнє життя сторін не склалося, про що зазначено у позовній заяві та підтверджено поясненнями позивачки у судовому засіданні. Крім того, позивачка у судовому засіданні категорично заперечувала проти надання строку на примирення, зазначивши, що неодноразові спроби ні до чого не призвели, а на теперішній час вона взагалі не хоче жити з відповідачем, оскільки він її постійно принижує та ображає, а вона його боїться. На час розгляду справи малолітній син [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] . Відповідач заперечує проти розірвання шлюбу, наполягаючи на наданні строку на примирення. Одночасно, згідно із ст.111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення, як це визначено ч.7 ст.240 ЦПК України. Отже, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. \~ \~ \~ \~Вказані висновки зазначені у Постанові Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі №200/952/18. Таким чином, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що примирення між позивачкою та відповідачем неможливе, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, а тому у задоволенні клопотання відповідача про надання строку на примирення слід відмовити. Спір про поділ майна між сторонами на час розгляду справи відсутній. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим, є неможливим. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З урахуванням викладеного, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. На підставі викладеного та

Outcome: approved