Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого представника - адвоката Грушевого Ю.В., звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 13 964,93 грн., моральну шкоду в розмірі 7 400,00 грн., а також витрати правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23.11.2022 [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ 21099, реєстраційний номер [NUMBER] та рухаючись в м. Черкаси по вул. Самійла Кішки зі сторони вул. Ярослава Чалого в напрямку до вул. Чіковані, будучи заздалегідь об`єктивно проінформованим про наближення до нерегульованого перехрестя з проїзною частиною головної дороги пр-т Хіміків, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, а саме не дав дорогу велосипедисту [PERSON] , який рухався на електровелосипеді «КОЗАК 3000» по проїзній частині пр-т Хіміків зі сторони вул. В`ячеслава Чорновола в напрямку до вул. Пастерівська, тобто справа на ліво відносно напрямку руху автомобіля, та наближався до перехрестя з вул. Самійла Кішки, а продовжив рух на перехрестя внаслідок чого допустив зіткнення з вказаним електровелосипедом, який вже перетинав перехрестя з проїзною частиною вул. Самійла Кішки. В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді травми лівої верхньої кінцівки з переломом променевої кістки, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Спричинення позивачу тілесних ушкоджень середньої тяжкості знаходиться в причинному зв`язку з порушенням водієм автомобіля ВАЗ 21099, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] Правил дорожнього руху України. Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси [PERSON] визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання, з іспитовим строком 1 рік. Внаслідок вищезазначеного ДТП позивач отримав закритий перелом с/3 діафізу променевої кістки лівого передпліччя зі зміщенням уламків. Згідно Наказу МОЗУ від 04.07.2007 № 370 дана травма віднесена до тяжкої. Лікування потерпілий проходив за рахунок державного бюджету України, оскільки являється військовослужбовцем. Потерпілий проходив тривалий термін реабілітації, що порушило його нормальний спосіб життя. Крім того, потерпілому необхідно було ремонтувати транспортний засіб - велосипед Volta Freedom (Volta Freedom black). Відповідно до Товарного чеку від 24.01.2023 сума ремонту склала 3 350 грн. та згідно видаткової накладної вартість нової рами велосипеда склала 10 614,93 грн. З матеріалів кримінального провадження було встановлено, що [PERSON] керував транспортним засобом на підставі довіреності, що видана 24.12.2011 громадянином [PERSON] та ім`я [PERSON] та [PERSON] , а власником транспортного засобу ВАЗ 21099, реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував засуджений, є [PERSON] , який [INFO] помер. Цивільна-правова відповідальність водія не була застрахована. Винуватець ДТП - [PERSON] , не вживав жодних заходів щодо відшкодування понесених потерпілим збитків як матеріальних так і моральних. Зважаючи на характер ушкоджень, час перебування в лікарні з послідуючим післяопераційним відновленням, позивач вважає, що розмір моральної шкоди складає 7 400 грн. Таким чином, загальна загальний розмір завданої відповідачем шкоди становить 21 364,93 грн. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесе позивач у зв`язку із розглядом даної справи складається з витрат на оплату правової допомоги в розмірі 8000 грн. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.07.2023 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, до початку розгляду справи подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі та при ухвалення рішення врахувати, що велосипед Volta Freedom був придбаний для заміни рами на електровелосипеді «КОЗАК 3000», яка була пошкоджена в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 23.11.2022, оскільки окремо така деталь не продавалася. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, проте поштові відправлення були повернуті на адресу суду без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Треті особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. 25.09.2023 від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі. Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. З урахуванням положень ч. 8 ст. 178, ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов до наступного висновку. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Згідно статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.01.2023 по справі № 712/11182/22, який набрав законної сили 21.02.2023, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Відповідно до вищевказаного вироку суду, 23.11.2022 приблизно о 15 год. 00 хв., [PERSON] , керуючи автомобілем марки ВАЗ 21099, реєстраційний номер [NUMBER] , та рухаючись в місті Черкаси по проїзній частині вулиці Самійла Кішки зі сторони вулиці Ярослава Чалого в напрямку до вулиці Чіковані на нерегульованому перехресті з проїзною частиною проспекту Хіміків та біля будинку № 220 по вул. Самійла Кішки, проявив неуважність та порушив вимоги: - п. 2.3.б) Правил дорожнього руху України, відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; - п. 16.11 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху; - п. 33.2, а саме вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобом, що рухаються по головній дорозі. Під час руху [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ 21099, реєстраційний номер [NUMBER] , та рухаючись в місті Черкаси по проїзній частині вулиці Самійла Кішки зі сторони вулиці Ярослава Чалого в напрямку до вулиці Чіковані, будучи заздалегідь об`єктивно проінформованим про наближення до нерегульованого перехрестя з проїзною частиною головної дороги проспекту Хіміків, що позначене дорожнім знаком 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, а саме не дав дорогу велосипедисту [PERSON] , [INFO] , який рухався на електровелосипеді «КОЗАК 3000» по проїзній частині проспекту Хіміків зі сторони вулиці В`ячеслава Чорновола в напрямку до вулиці Пастерівська, тобто справа на ліво відносно напрямку руху автомобіля, та наближався до перехрестя з вулицею Самійла Кішки, а продовжив рух на перехрестя внаслідок чого допустив зіткнення з вказаним електровелосипедом, який вже перетинав перехрестя з проїзною частиною вулиці Самійла Кішки. В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий [PERSON] , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 02-01/846 від 20.12.2022, отримав тілесні ушкодження у вигляді: травми лівої верхньої кінцівки з переломом променевої кістки, що відносить до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Спричинення потерпілому [PERSON] тілесних ушкоджень середньої тяжкості знаходиться в причинному зв`язку, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № СТ/071Е-22 від 19.12.2022, з порушенням водієм автомобіля ВАЗ 21099, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] вимог п. 16.11. та 33.2, а саме дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України. У відповідності до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Звертаючись до суду із даним позовом позивач просив стягнути з відповідача понесені ним витрати на ремонт пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди електровелосипеда, а також завдану моральну шкоду. Частинами 1, 2 статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до частини 1, 2 статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Отже, з урахуванням вищевикладеного, можна зробити висновок про те, що наявні підстави для цивільної відповідальності [PERSON] , який керуючи автомобілем марки ВАЗ 21099, реєстраційний номер [NUMBER] допустив зіткнення з електровелосипедом «КОЗАК 3000», на якому рухався [PERSON] , внаслідок чого електровелосипед зазнав механічних ушкоджень, а позивач отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Порядок визначення шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, врегульовано главою 82 ЦК, крім того, відповідні роз`яснення надано в постанові Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6, відповідно до яких при визначенні розміру шкоди враховується розмір майнової шкоди, спричиненої майну або особистим немайновим правам потерпілого. Під шкодою, що має бути відшкодована, розуміють або зменшення блага потерпілого внаслідок порушення його матеріальних прав або зниження нематеріальних благ (рівня життя, здоров`я тощо). Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини 1 статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі. Згідно з роз`ясненнями пункту 9 постанови Пленуму ВС «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6 при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну. Судом встановлено, що позивач є власником електровелосипеда «КОЗАК 3000», який був пошкоджений в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується копією видаткової накладної № 2549 від 05.10.2022 та гарантійного талону № 2849 від 05.10.2022. З копії видаткової накладної № 85 від 19.01.2023 та товарного чеку від 24.01.2023 вбачається, що на відновлення пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди електровелосипеда позивачем було витрачено 13 964,93 грн., зокрема 10 614,93 грн. на придбання велосипеда «Volta Freedom», для заміни рами на електровелосипеді «КОЗАК 3000», оскільки окремо така деталь не продавалася, а також 3 350,00 грн. на його ремонт. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 13 964,93 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 7 400,00 грн., то суд зазначає наступне. Згідно вимог частини 1, 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України). Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як встановлено судом, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, було пошкоджено належне позивачу майно, а сам позивач отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, тривалий час проходив лікування та реабілітацію, що безумовно порушило його нормальний життєвий ритм, негативно вплинуло на його моральний стан та призвело до душевних страждань. Визначаючи розмір моральної шкоди, завданої позивачу суд враховує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Так, враховуючи конкретні обставини справи, характер та тривалість фізичних і моральних страждань позивача, суд,

Outcome: approved