Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 10.06.2008 зареєструвала шлюб з відповідачем, який було розірвано рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 10.07.2023. Від спільного проживання сторони мають трьох дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У період шлюбу сторони придбали у власність 3/4 частки житлового будинку, загальною площею 121,6 кв.м, житловою площею 71,3 кв.м, розташованого по [ADDRESS] . Власником вказаної частки будинку в договорі купівлі-продажу від 27.10.2016, зареєстрованого в реєстрі за № 1240, було зазначено відповідача. Вказаний правочин було здійснено за згодою позивача на підставі заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Путивльського районного нотаріального округу Пустовойтовим І.В. 27.10.2016 за реєстровим № 1239. Кошти на придбання зазначеної частки будинку вносилися сторонами, при цьому між ними не виникало жодних питань з приводу володіння та користування спірною часткою будинку до травня 2023 року, коли між ними стали виникати конфлікти та відповідач став заперечувати права позивача на будинок та проживання в ньому, стверджуючи, що ця частка нерухомого майна належить йому особисто. Посилаючись на те, що вказане нерухоме майно на підставі ст. ст. 60, 70 СК України є спільною сумісною власністю подружжя, просила визнати 3/4 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних споруд та будівель, розташованих по [ADDRESS] , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Крім того, просила визнати за нею право власності на 3/8 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних споруд та будівель, розташованих по [ADDRESS] . Ухвалою судді Путивльського районного суду Сумської області від 16.08.2023 відкрито провадження у даній справі та визначено її розгляд злійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Путивльського районного суду Сумської області від 11.09.2023 підготовче провадження у даній справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила стягнути з відповідача витрати по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав на адресу суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав, при цьому заперечував проти стягнення з нього судових витрат, справу просив розглянути за його відсутності. Третя особа також не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, пояснень щодо позову не направила. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ Вбачається з копій свідоцтва про шлюб від 10.06.2008 та рішення Путивльського районного суду Сумської області від 10.07.2023, яке набрало законної сили 10.08.2023, те, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.06.2008 по 10.08.2023 (а.с. 6, 7). На підставі договору купівлі-продажу від 27.10.2016, зареєстрованого в реєстрі за № 1240, відповідач придбав 3/4 частки житлового будинку садибного типу з відповідною часткою надвірних споруд та будівель, загальною площею 121,6 кв.м, житловою площею 71,3 кв.м, який розташований по [ADDRESS] (а.с. 8-9, 10, 21-22). Співвласником 1/4 частки будинку за вказаною адресою є [PERSON] , третя особа по справі, на підставі договору купівлі-продажу від 25.06.1983 (а.с. 11-12). Відповідно до\~ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 СК України\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63\~СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України\~встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст.\~368, ч. 2 ст.\~372 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ч. 1\~ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У п. 25\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5\~ст.\~71\~СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової\~компенсації\~та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених\~ст. 365 ЦК, за умови\~звернення\~подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний\~рахунок\~суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 60, 70 СК України щодо презумпції виникнення права спільної сумісної власності подружжя на придане ними за час шлюбу майно і рівності часток у ньому дружини та чоловіка, а також враховуючи положення ч. 1 ст. 82 ЦПК України, суд вважає, що таке визнання позову відповідачем не суперечить закону, і при цьому не будуть порушені права, свободи чи інтереси інших осіб. Судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних\~з розглядом\~справи.\~До витрат,\~пов`язаних\~з розглядом\~справи,\~належать витрати\~на професійну\~правничу допомогу\~(стаття133 ЦПК України). Відповідно до приписів частин 1, 2\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір в сумі 2198 грн. 60 коп., а тому враховуючи, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі та враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, то на підставі ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, слід\~ повернути з державного бюджету позивачу половину сплаченого нею судового збору,\~ а іншу частину стягнути з відповідача. Крім того, позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати на професійну правничу допомогу, які склали 3700 грн. Відповідно до частин 2, 3\~статті 137 ЦПК України\~для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивач в обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подала договір про надання правової допомоги (витяг) № 35 від 03.07.2023, додаток № 1 до договору про надання правової допомоги № 35 від 03.07.2023; попередній (орієнтовний) розрахунок від 08.08.2023; ордер серії АХ № 1138179 від 03.07.2023; копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською від 15.03.2023; квитанцію від 08.08.2023 про сплату позивачем адвокату Соповій В.С. гонорару у розмірі 3700 грн. (а.с. 24-29, 31). При цьому, в додатку № 1 до договору про надання правової допомоги № 35 від 03.07.2023 представник позивача адвокат Сопова В.С. надала детальний опис видів правової допомоги (послуг) з наведенням здійснених нею витрат часу по кожному із видів робіт, які узгоджуються з матеріалами справи. Вказані докази підтверджують факт понесення позивачем [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір в сумі 3700 грн. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста\~статті 137 ЦПК України). Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку, що витрати, заявлені позивачем, пов`язані з розглядом справи, розмір витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. Доводи відповідача про невідповідність складності справи та часу, який витратив адвокат при наданні допомоги, завеликий розмір вказаних витрат, на переконання суду є не обгрунтованими. Аналіз витраченого адвокатом часу у загальній кількості є достатнім, об`єктивним і співмірним зі складністю справи. За таких обставин, оскільки позов підлягає задоволенню у повному обсязі, понесені позивачем у цій справі витрати на правничу допомогу адвоката покладаються на відповідача в сумі 3700 грн. і підстави зменшення розміру указаних витрат відповідачем не доведено. На підставі викладеного,

Outcome: approved