Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

Позивачі звернулись із позовом до Ярмолинецької селищної ради про визнання за ними в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право спільної часткової власності на частнну: будинковолодіння [ADDRESS] та земельних ділянок розміром 0,2500 га, кадастровий номер 6825883000:01:003:0015, та розміром 0,1846 га, кадастровий номер 6825883000:01:003:0016, розташованих по [ADDRESS] . Стверджують, що будинковолодіння разом з земельними ділянками належало до колгоспного двору, та до 1988 - 1989 року позивачі були членами вказаного колгоспного двору. Однак, всі члени колгоспного двору, окрім голови двору [PERSON] втратили свою частку в майні колгоспного двору, свої частки в майні колгоспного двору не виділяли. Тому, голова колгоспного двору [PERSON] стала єдиним власником домоволодіння за [ADDRESS] . Оформити свої права на будинковолодіння разом з земельними ділянками позивачі не мають змоги оскільки звернувшись до нотаріуса за оформленням спадкових прав, отримали відмову нотаріуса щодо оформлення спадкових прав, оскільки будинок відноситься до майна колгоспного двору. Позивачі в судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляду справи без їх участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якїй позов визнав та просив розглянути справу без його участі. [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений вчасно та належним чином. Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив наступне. Будинковолодіння [ADDRESS] , складається з житлового будинку (А-І) загальною площею 60,3 кв.м., житловою площею 41,3 кв.м., сараю (Б), погребу (В), огорожі штахетної (І-3). Для обслуговування вказаного будинку закріплені земельні ділянки розміром 0,25 га та 0,1846 га для ведення особистого селянського господарства, які є приватизованими, та земельним ділянкам присвоєно кадастрові номера 6825883000:01:003:0015 та 6825883000:01:003:0016, що підтверджується державними актами на право власності на земельну ділянку. Позивачі посилаються на те, що вказане будинковолодіння разом з земельними ділянками належало до колгоспного двору, та до 1988 - 1989 року позивачі були його членами. Відповідно до довідки Ярмолинецької селищної ради за №179 від 02.05.2023 р. згідно по господарської книги №9 за 1986 1990 роки особистий рахунок № [NUMBER] , склад сім`ї був наступний: [PERSON] - голова двору, [INFO] ; [PERSON] дочка, [INFO] ; [PERSON] дочка, [INFO] ; [PERSON] онук, [INFO] .. Всі члени колгоспного двору, окрім голови двору [PERSON] втратили свою частку в майні колгоспного двору. Відтак, голова колгоспного двору [PERSON] була єдиним власником домоволодіння за [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] , в с. Жилинці Хмельницького району Хмельницької області, у віці 83 роки, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 30.09.2022 р.. В установленному законом порядку позивачі звернулися до приватного нотаріуса з заявою про відкриття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] .. Однак, позивачам було відмовлено в оформленні спадкових прав на будинковолодіння за вищевказаною адресою, оскільки будинок відноситься до майна колгоспного двору, що підтверджується листом приватного нотаріуса №51/01-16 від 16.05.2023 р.. Факт належності спірного домоволодіння до типу колгоспного двору підтверджується копією погосподарської книги виданою Ярмолинецькою селищною радою, оскільки, голова двору на 1989-1990 р.р. був членом колективного господарства. Відповідно до ст. 563 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) у випадку смерті члена колгоспного двору спадкування в майні двору не відкривається, а спадкується лише особисте майно членів колгоспного двору. За правилами ст. 120 ЦК УРСР (у редакції 1963 р., чинного на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Інститут колгоспного двору був припинений 15.04.1991 р., коли був, відповідно до Постанови Верховної Ради Української PCP від 26.03.1991 р., введений в дію закон України «Про власність». Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності» - право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени колгоспного двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 124 ЦК УРСР, при виході одного або кількох членів колгоспного двору з його складу виділ частки в натурі провадиться з таким розрахунком, щоб не позбавити двір необхідних для ведення його підсобного господарства будівель, худоби та сільськогосподарського реманенту. При неможливості виділити належну членові двору частку майна в натурі її вартість виплачується йому грішми. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до ст. 1269 ЦК України, отримання свідоцтва про право на спадщину є правом, а не обов`язком спадкоємця. З урахуванням ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання за ним права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», судам слід враховувати, що відповідно до статті 55 закону України «Про власність» громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Статті 4, 5, 30 ЦПК України вказують, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної до позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Докази належності спірного будинку будь-якій іншій особі суду не надані. Крім того, відповідач - Ярмолинецька селищна рада листом від 13.10.2023 р. позов визнав, а згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Таким чином, позов слід задовольнити. Згідно із ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача, а відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у зв`язку із визнанням позову до початку розгляду справи по суті слід повернути позивачам 50% сплаченого судового збору з державного бюджету.

Outcome: approved