Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

12.06.2023 року представник позивача [PERSON] , який діє від імені [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та просить суд визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначив, що 13.10.2020 між ним та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. За час перебування у шлюбі у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Спочатку, після одруження, позивач [PERSON] разом з відповідачкою [PERSON] та її синами стали проживати по [ADDRESS] . Згодом там народилась і донька [PERSON] . До повномасштабного вторгнення військ Російської Федерації (24.02.2022 р.) позивач мав постійну роботу, стабільну заробітну плату, працював у Фермерському господарстві [PERSON] . Відповідачка знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Крім того, в той період, позивач разом з дружиною вели підсобне господарство. Село [PERSON] , в якому проживали позивач з відповідачкою та дітьми, з перших днів війни опинилось в тимчасовій окупації і лише у вересні 2022 року було звільнено. Після деокупації ця територія постійно почала піддаватися ракетним обстрілам з боку агресора, тому, сім`я [PERSON] , задля збереження життя та здоров`я всіх членів сім`ї, вирішила тимчасово переїхати до м. Мерефи. Там відповідачка зустріла іншого чоловіка, з яким почала спільно проживати, що привело до розладу і фактичного припинення шлюбних відносин між позивачем та відповідачкою. Це почало відображатися на правах позивача, як батька дитини. В листопаді 2022 року відповідачка повідомила позивача, що вирішила з дітьми і новим чоловіком виїхати з України за кордон до Німеччини і їй необхідний дозвіл від позивача на виїзд малолітньої доньки з України. Позивач був категорично проти, тому забрав доньку до себе і не дозволив дружині вивезти дитину за кордон. На той час доньці виповнився лише один рік. В кінці січня 2023 року позивач разом з донькою переїхав тимчасово проживати до своїх батьків в [ADDRESS] , які допомагають позивачу здійснювати догляд та виховання дитини. Відповідачка участі у житті доньки не приймає, не утримує її , не приїжджає до дитини, на даний час останння перебуває за кордоном. Позивач самостійно забезпечує дитину всіх необхідним, дбає про неї, виховує, лікує та оздоровлює. У зв`язку з стилем життя відповідачки вона не може забезпечити сталий та гармонійний розвиток доньки, не може постійно жити з нею, супроводжувати її зростання та дорослішання, не може забезпечити їй постійну підтримку, особливо зважаючи на те, що донька є малолітньою дитиною та потребує постійної уваги. Водночас відсутність правової визначеності у питанні, з ким з батьків проживає дитина, періодично породжує низку проблем, у зв`язку з чим позивач просить визначити місця проживання дитини разом з ним. Ухвалою суду від 13.06.2023 у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання на 03.07.2023 року та задоволено клопотання представника позивача про витребування з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетинання кордону відповідачкою. Ухвалою від 25.08.2023 зобов`язано орган опіки та піклування Кіндрашівської сільської ради надати висновок щодо доцільності визначення місця проживання з батьком. Ухвалою суду від 03.102023р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 07.11.2023. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, представник позивача надав суду письмову заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд розглядати справу за їх відсутністю, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, відзиву до суду не подала. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Кіндрашівської сільської ради у місті ради, в судове засідання не з`явився, подав висновок та клопотання про розгляд справи у його відсутність. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Суд сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів встановив, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі зареєстрованому 13.10.2020 Куп`янським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис № 167, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с. 64). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.48). Позивач [PERSON] разом з донькою [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № [PERSON], яка видана секретарем Кундрашівської сільської ради від 21.03.2023., довідкою № 33 від 27.03.2023 ( а.с.65-66) На даний час позивач разом з донькою проживають без реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження умов від 24.05.2023 р., відповідно до якого в житловому будинку для проживання дитини [PERSON] виділена окрема кімната, є дитяче ліжко, шафа, в якій знаходяться дитячі речі, одяг та іграшки, засоби гігієни та дитяча аптека, обладнаний ігровий дитячий куточок, дитина виглядає охайною та усміхненою.( а.с.9) Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, житловий будинок за адресою : [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , який є дідіусем дитини ( а.с.13). Відповідно до довідки виданої Куп`янською філією Харківського обласного центру зайнятості від 18.09.2023 № 15-04-253 [PERSON] в дійсний час перебуває на обліку як безробітний з 31.05.2023 ( а.с. 20). Відповідно до довідки від 30.03.2023 року № 6318-5002679442 [PERSON] є внутрішньо-переміщеною особою ( а.с. 16) . Відповідно до довідки від 30.03.2023 року № 6318-5002679496 [PERSON] є внутрішньо-переміщеною особою ( а.с. 17). Згідно консультації педіадра, к.м.н. керівника Раковською Л.О. від 29.12.2022 р. у [PERSON] стан здоров`я задовільний ( а.с.12). Довідкою КНП Куп`янського центру первинної медичної допомоги Куп`янської міської ради Харківської області зазначено, що дитина [PERSON] [INFO] знаходиться на обліку «Д» в АЗПСМ в с.Гусинка, на теперешній час дитина проживає з батьком [PERSON] та його батьками, дитиною опікується батько, дівчинка виглядає охайною та доглянутою, всі проф. щеплення здійснюються за календарем, мати не проживає з дитиною протягом 7 місяців. ( а.с.15). У висновку органу опіки та піклування Кіндрашівської сільської ради про визначення місця проживання дитини зазначено, що батько [PERSON] має постійне місце проживання, постійне джерело існування, з народження дитини займався доглядом за нею, при цьому виконував усі обов`язки з організації домашнього побуту, створив всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини, а також відсутність підстав, які надавали підстави для розлучення з дитиною, тому орган опіки та піклування Кіндрашівськоїсільської ради вважає за доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] . Згідно інформації стосовно перетину державного кордону України Державної прикордонної служби України від 13.06.2023., [PERSON] виїхала за межі території України 30.12.2022 , пунк пропуску Шегині . Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла 10 років визначається за згодою батьків, місце проживання дитини у віці від 10 років до 14 років визначається за згодою батьків та дитини, місце проживання дитини, яка досягла 14 років визначається нею самостійно. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4). З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН20 листопада 1959 року,Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16, який у відповідності до ст. 360-7ЦПК Україниє обов`язковим для всіх судів. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Враховуючи тривалість проживання доньки з матір`ю, наявність соціальних звязків дитини за місцем проживання, добросовісне виконання позивачкою батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали б на її виховання та розвиток, відсутність участі батька у вихованні дитини, суд доходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Ухвалюючи рішення суд, зазначає, що визначення місця проживання дитини разом із батьком не позбавляє права відповідачки спілкуватися з донькою та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання останньої з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У ч.1 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно зі ст.ст. 133, 141 ч.6 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідачки на користь позивача слід стягнути 1 073,60 грн. судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved