Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він більше 20 років пропрацював на підприємствах вугільної промисловості, завжди дотримувався техніки безпеки, сумлінно відносився до своєї роботи, але 28 листопада 2022 року, коли він вже працював в ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», отримав травму голови під час виконання підземних робіт, про що свідчить акт форми Н-1 від 07 грудня 2022 року. Він проходив лікування в місцевих лікарнях за місцем проживання, потім на стаціонарі у м. Дніпро, і згодом, після проходження огляду на МСЕК йому було встановлено другу групу інвалідності з 24 березня 2023 року через трудове каліцтво та втрату 80% професійної працездатності. Йому рекомендовано постійне медикаментозне лікування, стаціонарне лікування в ДКПЛ не менше чотирьох разів на рік по 2-4 тижня. Скільки буде тривати лікування, невідомо. Крім того, після виявленого діагнозу встановлено, що його працездатність стійко частково втрачена та може бути підвищена втрата працездатності, тобто він вже ніколи не одужає. Хвороба постійно прогресує, він є інвалідом, та живе зі страхом очікування гіршого стану. Душевні страждання, які він відчуває у зв`язку із усвідомленням того факту, що вже ніколи не буде здоровою людиною, що хвороба прогресує і його очікує інвалідність у подальшому і першої групи невимовні. Після отриманої травми, у нього постійно болить та паморочиться голова, трапляються приступи з утратою свідомості, частина з яких протікає з судорогами, він став дратівливим, з`явилося безсоння, а якщо і засипає, то з важкістю із-за тривоги, переживає через усілякі дрібниці, знизилась пам`ять. Як йому пояснили у психіатричній лікарні, це все через отриману травму. На підтримуюче лікування витрачає всі страхові виплати, яких недостатньо. Це приводить до додаткових моральних страждань. Крім того, у нього сім`я, про яку він повинен піклуватись, а цього він зробити не може. Душевні страждання, важкий життєвий стан безперервно пригнічують його, біль у душі - невимовний. Він змушений звертатись за допомогою до лікарні, медичних приладів та особливих ліків. Із-за хвороби він був змушений змінити свій звичайний уклад життя. Внаслідок отриманої травми на виробництві, йому були заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як право на охорону здоров`я та на безпечну працю. Все це, призвело до порушення його звичайного способу життя та вимагає від нього додаткових зусиль для організації життя, що належним чином має бути компенсовано. На підставі вищевикладеного, просить суд стягнути з відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 гривень. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» Трифонова Д.І. позовні вимоги не визнала та надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позивач [PERSON] до початку роботи був ознайомлений з умовами праці, з наявністю на робочому місці небезпечних та шкідливих виробничих факторів, а також про можливі наслідки їх впливу на здоров`я. За результатами нещасного випадку, який стався з відповідачем 28.11.2022 року, встановлена вина самого [PERSON] . Згідно довідки МСЕК від 24.03.2023 року позивачу первинно встановлено 80% втрати професійної працездатності, а також не встановлено інвалідності безстроково. Стан позивача може покращитися при дотриманні плану реабілітації. Сама важкість, небезпечність та шкідливість технологічного процесу виробництва не підприємстві не є достатньою підставою для відповідальності підприємства у вигляді моральної шкоди. Травма, яку отримав позивач, не відноситься до числа тяжких. Позовна заява не містить розрахунку розміру моральної шкоди у співвідношенні з ціною позову та ґрунтується на припущеннях. В подальшому представник відповідача надала заяву в якій прохала справу розглядати без її участі, врахувати викладене у відзиві на позовну заяву. Позивачем [PERSON] відповідь на відзив не надано, надано заяву згідно якої позивач прохає позовну заяву розглядати без його участі, через важкий стан здоров`я і проходження періодичних стаціонарних лікувань, позов підтримує в повному обсязі та прохає його задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, позивач [PERSON] з 04 квітня 2022 року по 29 березня 2023 року знаходився у трудових відносинах з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». 29 березня 2023 року [PERSON] було звільнено відповідачем, у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи (п.2 ст.40 КЗпП України). Під час виконання позивачем трудових обов`язків 28 листопада 2013 року о 16 год 10 хв. з ним стався нещасний випадок, у зв`язку з чим, відповідачем було проведено розслідування нещасного випадку та 07 грудня 2022 року складено Акт за формою Н-1, згідно якого комісія дійшла висновку що нещасний випадок пов`язаний з виробництвом. Пунктом № 4 Акту проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (аварії), що стався (сталося) 28 листопада 2022 року о 16 год. 10 хв., який затверджений 07 грудня 2022 директором ВСП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» Хавренковим Р.В., встановлено, що нещасний випадок з [PERSON] стався при наступних обставинах: 28 листопада 2022 року у 2-гу зміну заступник начальника дільниці підготовчих робіт №4 [PERSON] видав наряд ланці працівників у складі: 1-го прохідника, 2-х машиністів гірничих виїмкових машин, 1-го гірника підземного, 1-го гірника на допоміжних роботах на: проведення 155 збірного штреку з гор.490м, обтягування скоб скріплення замкових з`єднань арочного кріплення, кріплення виробки, затягування бортів та покрівлі виробки, зачищення виробки, управління лебідкою ЛВ-25, маневрові роботи. Керівництво роботами у зміні здійснював гірничий майстер дільниці підготовчих робіт №4 [PERSON] . Прохіднику дільниці підготовчих робіт № 4 [PERSON] (ланковий), машиністу гірничих виїмкових машин дільниці підготовчих робіт №4 [PERSON] , машиністу гірничих виїмкових машин дільниці підготовчих робіт № 4 [PERSON] , був виданий наряд на приведення робочого місця в безпечний стан, проведення 155 збірного штреку з гор.490м, обтягування скоб скріплення замкових з`єднань арочного кріплення, кріплення виробки, затягування бортів та покрівлі виробки, зачищення виробки. Приблизно о 13 годині 50 хвилин робітники прибули на робоче місце на 155 збірний штрек гор.490м та приступили до приведення робочого місця в безпечний стан, доставки матеріалів ближче до місця ведення робіт. Приблизно з 14 години 30 хвилин до 16 години 00 хвилин машиніст гірничих виїмкових машин [PERSON] проводив виїмку гірничої маси за допомогою комбайну КПД-22. О 16 годині 05 хвилин [PERSON] разом із [PERSON] пересунули відрізки труб тимчасового кріплення до грудей забою, після чого ланковий [PERSON] обібрав породообірником покрівлю та борти виробки. [PERSON] та [PERSON] пішли за комбайн КПД-22 за полком для кріплення, а [PERSON] почав зачищати приямок з лівого борту виробки. В цей час, приблизно о 16 годині 10 хвилин, від лівого борту виробки відшарувалася гірнича маса, яка вдарила [PERSON] по голові. Від удару він втратив рівновагу та впав, вдавившись головою об гірничу масу, що лежала на підошві виробки. [PERSON] , почувши звук падаючої гірничої маси, повернувся до забою, де побачив лежачого на підошві виробки [PERSON] . Він допоміг потерпілому стати на ноги, після чого відвів його за комбайн до стрічкового перевантажувача. До них підійшов гірничий майстер [PERSON] та побачив, що захисна каска на голові потерпілого має пошкодження, на лобі та потилиці є подряпини. Він доповів про нещасний випадок гірничому диспетчеру та організував супровід потерпілого на поверхню. На нижньому приймальному майданчику Вентиляційного ходка на гор.490м медичною сестрою підземного пункту охорони здоров`я [PERSON] була надана перша медична допомога, далі потерпілий був направлений до КНП «Першотравенська міська лікарня» ПМР. Відповідно до виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №3986, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Першотравенська МЛ» в період з 28.11.2022 року по 06.12.2022 року. Діагноз: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Садна лоба зліва, потиличної ділянки голови. Забій колінних суглобів. Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №185639 від 24 березня 2023 року, виданої Міжрайонною психіатричною МСЕК №2, [PERSON] , з 24 березня 2023 року первинно встановлена друга група інвалідності, внаслідок трудового каліцтва, строком до 01 квітня 2024 року. Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №129367 від 24 березня 2023 року, яка видана Міжрайонною психіатричною МСЕК №2, [PERSON] було первинно встановлено з 24 березня 2023 року ступінь втрати професійної працездатності - 80%. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. В даному випадку трудове каліцтво пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Судом встановлено, що підчас роботи на підприємстві відповідача, позивач отримав трудове каліцтво, у зв`язку з чим був звільнений за станом здоров`я та встановленням йому другої групи інвалідності. Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як зазначено в пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, №1-9/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до статей 23,1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що трудове каліцтво відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Суд не може погодитись із запереченнями представника відповідача, який вважає не доведеним позивачем факт заподіяння моральної шкоди так як не встановлені зміни у психічному стані, відповідні записи лікаря-психіатра, психотерапевта, психолога, оскільки згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок трудового каліцтва. З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок трудового каліцтва на виробництві, останньому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного способу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципом розумності та справедливості, приймає до уваги стан здоров`я позивача, втрату професійної працездатності, інвалідність, вину підприємства та працівника в заподіянні шкоди, характер та об`єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного трудового каліцтва, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв`язків, а саме 80% втрати професійної працездатності, істотність вимушених змін в життєвих стосунках, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 160 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Відповідно до Закону України №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року). До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом №466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України). Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи - платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом (26000 грн станом на 01.01.2022 року). Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. У зв`язку із зазначеним, моральна шкода на користь позивача підлягає стягненню з відрахуванням податку та обов`язкових платежів. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню у дохід держави судовий збір в сумі 1600 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial