Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду до відповідача АТ «Українська залізниця» з вимогою про стягнення на кожного по 250 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданою смертю матері. Вимоги обґрунтовано тим, що 30.06.2020 близько 06:47 год. швидкісний потяг Hyundai Rotem сполученням Київ-Костянтинівка скоїв наїзд на матір позивачів [PERSON] , [INFO] , яка від триманих травм померла. У довідці про причину смерті від 01.07.2020 зазначено, що смерть [PERSON] настала внаслідок травми, отриманої в результаті зіткнення з потягом, а отже позивачі вказують на те, що між наїздом на їх матір та її смертю наявним є причинно-наслідковий зв`язок. За актом настання вказаної події було відкрито кримінальне провадження № 12020110100001407, розпочато досудове розслідування, а 07.12.2020 постановою слідчого кримінальне провадження закрито. Вказують на те, що швидкісний потяг Hyundai Rotem (HRCS № 007) знаходиться на балансі «Української залізничної швидкісної компанії «АТ «Українська залізниця», а машиніст [PERSON] , котрий скоїв наїзд на [PERSON] , перебуває у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця» з 10.05.2013. Зазначають, що смерть матері стала важкою психотравматичною травмою для них, адже за 12 днів до події помер також їх батько. Зокрема вказують, що матір була їх опорою та підтримкою, відносини з матір`ю були близькими, а її смерть передчасною. Відчувають страждання, біль у зв`язку з неможливістю побачити матір, почути її голос, а також від втрати можливості віддячити загиблій за материнську любов та виховання. Враховуючи, що позивачів та їх загиблу матір об`єднували тісні стосунки, а смерть останньої змінила життя позивачів та зруйнувала нормальні життєві зв`язки, позивачі оцінюють розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у еквіваленті 500 000 грн. на обох і вважають такий розмір справедливим, розумним та таким, що зможе частково допомогти позивачам в організації свого життя після важкої втрати. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.05.2023 відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Витребувано із Бориспільського районного управління поліції ГУ НП в Київській області належним чином завірену копію постанови про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР під № 12020110100001407 та результати судово-медичної експертизи тіла [PERSON] . Відповідач скористався правом надання відзиву, відповідно до якого не погоджується з позовними вимогами, посилаючись на те, що п. 17 акту від 03.07.2020 встановлено, що потерпілий порушив «Правила безпеки громадян на залізничному транспорті» п.2.2, 2.3, що призвело до виникнення випадку і вини працівників залізниці не вбачається. За фактом настання події працівниками поліції було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020110100001407, розпочато досудове розслідування, а 07.12.2020 слідчим відділом винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Відповідач зауважує, що зазначена постанова рідними померлої не оскаржувалась. Також, відповідач посилається на «Правила безпеки громадян на залізничному транспорті», зокрема на п. 2.5 правил, згідно з яким пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше 5 метрів. Відповідач зауважує, що загибель громадянки [PERSON] відбулась внаслідок власного непрямого умислу та внаслідок непереборної сили, а тому підстави для відшкодування шкоди у такому випадку відсутні. Також, матеріали справи не містять висновків судово-психологічної експертизи, яка може бути доказом для визначення можливого розміру грошової компенсації за завдані особі страждання. З поміж-іншого, відповідач посилається на зміни до Податкового кодексу України щодо оподаткування на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди. Таким чином законодавством передбачено, що суми відшкодування моральної шкоди, стягнуті на підставі рішення суду, включаються до оподаткування, окрім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного року, або розміру, визначеному законом. 10.08.2023 від позивачів до суду надійшла відповідь на відзив, в якій сторона наводить судову практику з розгляду подібних справ. Від відповідача 28.08.2023 надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого зазначає про те, що загибель громадянки [PERSON] відбулась внаслідок власного непрямого умислу та непереборної сили, а тому підстави для відшкодування шкоди відсутні. Ухвалою суду від 27.09.2023 постановлено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання позивачі не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, до суду надійшла заява, відповідно до якої позовні вимоги підтримують в повному обсязі, а також просять проводити розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності у зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 07.07.2020 серії [NUMBER] , виданим Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Позивачі [PERSON] та [PERSON] є дітьми померлої [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. У відповідності до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим 25.11.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». У відповідності до даних довідки про причину смерті від 01.07.2020, [PERSON] померла [INFO] в результаті зіткнення з поїздом. Відповідно до Наказу виробничого підрозділу Дарницької дистанційної колії регіональної філії «Південно-Західна завізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» від 26.06.2020 за № ПЧ-2-14/ 258 про утворення комісій з службового розслідування нещасних випадків невиробничого характеру, які стались зі сторонніми громадянами призначено для розслідування нещасних випадків невиробничого характеру постійно діючу комісію з травмування (загибель) сторонніх осіб на перегонах. За результатами розслідування комісією виробничого підрозділу Вінницька дистанція колії регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» 03.07.2020 складено Акт № 3. У відповідності до п. 6 Акту згідно з поясненнями машиніста поїзда «Інтерсіті +» № 712 [PERSON] , слідуючи поїздом № 712 сполученням Київ-Костянтинівка на перегоні Бориспіль-Баришівка на 32 км. 10 пк при швидкості 157 км/год. застосував екстрене гальмування з одночасним подаванням піску під колісні пари для попередження наїзду на людину, яка вийшла із-за краю посадочної платформи зупиночного пункту Травневе та намагалася перетнути колії, не переконавшись у відсутності рухомого складу. На звукові сигнали людина не реагувала. Враховуючи несподівану появу людини на колії - наїзду уникнути неможливо. Зупинився електропоїзд на 33 км 10 пк о 06 год. 46 хв. 45 сек. Після зупинки поїзда до місця наїзду відправився помічник машиніста електропоїзда [PERSON] , який виявив тіло жінки без ознак життя. На місце події виїжджали працівники дистанції колії, поліції та швидкої допомоги. Згідно з відповіддю Акціонерного товариства «Українська залізниця» електропоїзд Hyundai Rotem (HRCS № 007) перебуває на балансі філії «Українська залізнична швидкісна компанія» АТ «Укразалізниця», при цьому [PERSON] працює у філії на посаді машиніста поїзда з 10.05.2013 року по теперішній час. Згідно з п. 15 Акту, нещасний випадок є смертельний. Відповідно до п. 17 Акту встановлено, що потерпілий порушив «Правила безпеки громадян на залізничному транспорті», а саме п.п. 2.2; 2.3, що призвело до виникнення даного випадку. Вини працівників не вбачається. За даними висновку лікаря судово-медичного експерта Андрусенко М.М. № 295 зазначено, що смерть потерпілої [PERSON] настала внаслідок від поєднання травми перелому кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів з розвитком крововтрати та шоку, а також малокров`я внутрішніх органів, смугасті крововиливи під ендокардом лівого шлуночка серця (ознака Мінакова), шокові нирки, наявність значної кількості крові в плевральних та черевній порожнині. При цьому, згідно з п. 2.3 (2-4) всі ушкодження утворились від дії тупих предметів. Враховуючи характер і локалізацію ушкоджень, обставини, вказані в постанові, ознаки струсу внутрішніх органів, можна припустити, що мала місце залізнична травма - удар потерпілої частинами рухомого залізничного транспорту. Дані ушкодження могли утворились за обставин та в строк, на які вказано в постанові. У результаті події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020110100001407, а також розпочато досудове розслідування. Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до п. 8, п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Пунктом 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Для покладання на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст. 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Позивачі в обґрунтування позовних вимог про стягнення моральної шкоди посилаються на те, що втратили рідну матір, близьку людину, яка була для них опорою та підтримкою, а її загибель спричинила страждання, які продовжуються до сих пір. Однак, сторона відповідача не визнає позовні вимоги, зазначає про те, що загибель громадянки [PERSON] відбулась внаслідок власного непрямого умислу та непереборної сили, а тому підстави для відшкодування шкоди відсутні. Вказане знаходить своє підтвердження в ході розгляду справи. Зокрема, в матеріалах справи міститься постанова слідчого СВ Бориспільського ВП ГУНП в Київській області капітана поліції Богдан Є.Г. про закриття кримінального провадження від 01.12.2020, кримінальне провадження за № 12020110100001407 від 30.06.2020 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. При цьому, варто враховувати п. 2.1 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті», затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 № 54 , за яким пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо). Згідно п. 2.2 Правил, перед тим як увійти в небезпечну зону (ступити на колію) потрібно впевнитись у відсутності поїзда або локомотива , вагона, дрезини тощо. При наближенні поїзда до перону або платформу громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу а іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку. Пунктом 2.3 Правил передбачено, що при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. Також, згідно п. 2.5 Правил пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатись до них на відстань менше п`яти метрів. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку про відсутність в матеріалах справи належних доказів на підтвердження вини робітників залізничного транспорту, зокрема факт відсутності в діяннях працівників залізниці складу кримінального правопорушення підтверджується постановою слідчого відділу Бориспільського РУП ГУНП у Київській області про закриття провадження № 12020110100001407 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Згідно з ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що для настання відповідальності за завдання шкоди ушкодженням здоров`я необхідна наявність таких умов: протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, наявність вини. Аналогічний висновок сформовано в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.02.2022 у справі № 161/7881/20 (провадження №61-11435св21). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Зважаючи на зазначене, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли неправомірні дії завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових та майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов`язання належать до роду недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин. Складовими для відшкодування шкоди є: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина. Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковим. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду. В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 року зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму ВС України від 31.03.95 р. за N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг заподіяних позивачам моральних страждань, ступінь вини відповідача, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань. Згідно з положень ч. 3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що позивачами нормативно не обґрунтовано розмір моральної шкоди, не наведено критеріїв з яких виходили відповідачі, саме такий розмір, не надано висновку психологічної експертизи з даного приводу чи інших належних доказів в підтвердження такої вимоги. Разом з тим, в ході судового розгляду позивачами не доведено факт смерті матері позивача внаслідок протиправної поведінки працівників відповідача, відсутні неправомірні протиправні дії працівників відповідача, не доведено причинний зв`язок між смертю матері позивача та протиправним діями відповідача, а отже не вбачається підстав для задоволення вимог позову та стягнення моральної шкоди.

Outcome: dismissed