Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

У червні 2023 Білоцерківська окружна прокуратура в інтересах держави, в особі Білоцерківської міської ради звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] , в якому з урахуванням уточнень просить суд: 1) скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1961686932103 - нежитлова будівля, літ. "А", 1991 року побудови, загальною площею 7,6 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] ; 2) стягнути з відповідача фактично понесені судові витрати на користь Київської обласної прокуратури. В обґрунтування позовних вимог вказано, що всупереч вимог ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», раніше прийнятим рішенням Білоцерківської міської ради та договору особистого строкового сервітуту, [PERSON] на підставі недостовірних документів здійснила державну реєстрацію речового права власності на тимчасову споруду під виглядом нежитлової будівлі, нібито побудованої в 1991 році, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаними діями [PERSON] штучно обтяжила (згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) фактично вільну від будь-якої забудови землю з метою її подальшого отримання в користування поза земельними торгами. Вказано, що між Білоцерківською міською радою та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договори саме сервітутів, оскільки земельна ділянка комунальної власності розташована в районі житлового будинку, не має кадастрового номера, не сформована в натурі та на ній не допускається будь-яке будівництво. 01.06.2023 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 07.06.2023 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. 11.07.2023 ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В матеріалах справи міститься клопотання голови Білоцерківської міської ради Геннадія Дикого про розгляд справи за відсутності представника БМР, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, при вирішенні справи покладається на розсуд суду та просить надіслати копію судового рішення. 26.10.2023 представник Білоцерківської окружної прокуратури прокурор В. Данилюк, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутності відповідача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Щодо вимоги про одночасне припинення просить не розглядати у зв`язку зі змінами в законодавстві. Відповідач в судове засідання не з`явилась повторно, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, з відзивом (запереченнями) на позов до суду не зверталась, тому суд ухвалив провести у справі заочний розгляд, відповідно до ст. 280 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно доповідної записки адміністративної комісії Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 22 від 16.06.2021, на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , фактично розміщена тимчасова споруда на здійснення підприємницької діяльності (продаж товарів та алкогольних напоїв). Разом з тим, власником даної тимчасової споруди фізичною особою-підприємцем [PERSON] комісії було надано технічний паспорт на капітальну нежитлову будівлю. Так, за договором купівлі-продажу від 19.02.2016, посвідченим приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Поліщук А.О., реєстровий № 158, [PERSON] придбала кіоск торговий, загальною площею 8,75 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до паспорта прив`язки тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності (кіоску по продажу продовольчих товарів 8,75 кв.м. по [ADDRESS] ) на ім`я [PERSON] , реєстраційний № 13/15 від 07.07.2023, був дійсний до 08.07.2017. В матеріалах справи міститься договір № 32 від 05.08.2016, укладений між Білоцерківською міською радою і фізичною особою-підприємцем [PERSON] про встановлення особистого строкового сервітуту земельної ділянки на виконання рішення Білоцерківської міської ради № 176-11-VII від 26.05.2016 «Про укладення договорів про встановлення особистих строкових сервітутів» щодо укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту з фізичною особою-підприємцем [PERSON] під розміщення кіоску по продажу продовольчих товарів в [ADDRESS] , загальною площею 0,0014 га (з них: під спорудами - 0,0009 га, під проїздами, проходами та площадками - 0,0005 га) строком на 5 років, за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква. В подальшому на виконання рішення Білоцерківської міської ради № 2471-24-VII від 23.12.2021 «Про встановлення земельного сервітуту з фізичною особою-підприємцем [PERSON] » між Білоцерківською міською радою та фізичною особою- підприємцем [PERSON] укладено договір № 10-08/06 від 23.02.2022 про встановлення особистого строкового сервітуту земельної ділянки для експлуатації та обслуговування тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності площею 0,0014 га по [ADDRESS] , строком на 5 (п`ять) років. Відповідно до п. 4.4.5 вищевказаного договору сторони домовилися не допускати будівництва будь-яких будівель, споруд або інших об`єктів на території благоустрою, на яку встановлено особистий строковий сервітут. Встановлений цим Договором особистий строковий сервітут не надає «Сервітуарію» права на проведення будь-якого будівництва на території наданої йому для експлуатації та обслуговування тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на території для забезпечення благоустрою (підтримання санітарному стані). Поряд з цим, відповідно до технічного паспорту на нежитлову будівлю, розташовану по [ADDRESS] , виготовленого 02.11.2015 ФОП [PERSON] , ЄРДПОУ [NUMBER] , вбачається, що на замовлення [PERSON] проведено інвентаризацію об`єкта нерухомості нежитлової будівлі, за результатами якої видано довідку № 182 від 02.11.2015 про те, що нежитлова будівля загальною площею 7,6 кв.м., розташована по [ADDRESS] побудована господарським способом в 1991 році не являється самочинною. На підставі вказаної довідки та вищезгаданого договору купівлі-продажу від 19.02.2016, 15.11.2019 державним реєстратором Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області прийнято рішення з індексним номером 49691371 про реєстрацію за [PERSON] права власності на нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 7,6 кв.м., літера на плані «А», рік побудови 1991, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1961686932103, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 326661222 від 22.03.2023. Протоколом огляду РУП ГУ НП в Київській області від 27.10.2022 зафіксовано, що фактично на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , розташована тимчасова споруда. З відповіді Білоцерківської міської ради № 2639/0114 від 22.11.2022 вбачається, що дозвільні документи для оформлення права власності на нежитлову будівлю (кіоск із продажу продовольчих товарів) за адресою: [ADDRESS] Білоцерківською міською радою не видавалися. Білоцерківською окружною прокуратурою до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.07.2021 внесено відомості за № 42021112030000146 за фактом підробки та видачі завідомо неправдивих офіційних документів та оформлення права власності на нежитлову будівлю по [ADDRESS] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. При вирішенні справи суд виходить з наступного. У статті 42 Конституції України та статті 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. У правовому значенні будь яке майно, тобто предмети матеріального світу, визначається через призму речі або сукупності речей, щодо яких можуть виникати цивільні права і обов`язки (ст. 170 ЦК України). Згідно статті 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. У цивільному законодавстві України проведена класифікація речей, серед яких закон вирізняє речі нерухомі і рухомі. Згідно з п. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Таке визначення поняття нерухомих речей є універсальним для українського законодавства і тому закріплюється у багатьох спеціальних законах щодо об`єктів нерухомості, нерухомого майна, нерухомості. У статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» закріплюється вичерпний перелік об`єктів нерухомого майна, речові права та їх обтяження на які підлягають реєстрації у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, а саме: а) земельні ділянки; б) житлові будинки; в) будівлі; ґ) споруди (їх окремі частини); г) квартири; д) житлові приміщення; е) нежитлові приміщення є) меліоративні мережі (складові частини меліоративної мережі). Водночас у цій та інших статтях закону не дається юридичного визначення понять таких об`єктів нерухомого майна як тимчасова споруда. При цьому, якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених ст. 31 цього Закону. Право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності чи інше речове право на земельну ділянку, на якій вони розташовані. Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 244 від 21.10.2011: тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Частиною 4 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії. Отже, з викладеного вище вбачається, що державна реєстрація речових прав власності на тимчасові споруди юридично є неможливою. Тому державна реєстрація суб`єктивних прав та їх обмежень на визначені цим Законом об`єкти нерухомого майна має здійснюватися з огляду на особливості правового режиму таких об`єктів, який визначається Конституцією України, ЗК України, Цивільним кодексом України, законами України «Про основи містобудування», «Про регулювання містобудівної діяльності», Державними будівельними нормами (ДБН), Податковим кодексом України та іншими законодавчими і нормативними актами. Так, у Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженому наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 17.08.2000 № 507, міститься визначення терміну «будівлі» - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів. Таким чином, всупереч вимог ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», раніше прийнятим рішенням Білоцерківської міської ради та договору особистого строкового сервітуту, [PERSON] на підставі недостовірних документів здійснила державну реєстрацію речового права власності на тимчасову споруду, під виглядом нежитлової будівлі, нібито побудованої в 1991 році. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, логічним наслідком чого має бути відмова державного реєстратора у вчиненні відповідної дії, про що йдеться у п.п. 1, 4, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у разі, якщо заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону або ж якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження). Згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких відомостей та доказів на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять. Таким чином, враховуючи, що державну реєстрацію майнових прав за [PERSON] на нежитлову будівлю, здійснено з порушенням вимог цивільного законодавства, оскільки право власності фактично зареєстровано на неіснуючу будівлю зі статусом нерухомого об`єкта, яка у передбаченому чинним містобудівним законодавством відповідачем не проектувалась, не будувалась на підставі відповідних документів, що давали б право виконувати такі будівельні роботи, земельна ділянка для цієї мети її законним власником - Білоцерківською міською радою Київської області, не виділялась, як і не виділялась під вже збудоване нерухоме майно, що належало б відповідачу на підставі отриманих раніше належних правовстановлюючих документів, тому наявні підстави для задоволення позову. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача в особі Київської обласної прокуратури підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 2 684 грн.

Outcome: approved