Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

До Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що в період часу з 20 січня 2023 року по 26 травня 2023 року, Відповідач - [PERSON] взяв в борг у Позивача - [PERSON] 102000,00 (сто дві тисячі) гривен, при цьому строк повернення грошових коштів був встановлений сторонами до серпня 2023 року, з обов`язком виплати Відповідачем Позивачу 20% від суми, яку позивач брав у борг, за користування грошима, що складає 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривен. Станом на дату звернення до суду Відповідач борг, а також відсотки за користування грошима Позивача не повернув, тому Позивач вимушений звернутись із даним позовом до Суду. \~ \~ \~ \~ Загалом Відповідач станом на дату звернення до суду повинен повернути належні Позивачу грошові кошти в сумі 122400,00 (сто двадцять дві тисячі чотириста) гривен. Грошові кошти, які Позивач надав в борг Відповідачу в період часу з 20 січня 2023 року по 26 травня 2023 року в сумі 102000,00 грн. перераховувалися Позивачем з власної банківської картки/рахунку АТ КБ «ПриватБанк» на банківську картку/рахунок Відповідача. На підтвердження факту надання Позивачем в борг Відповідачу вищезазначеної суми грошових коштів, Позивач долучає до позову виписку про рух коштів з власної банківської картки/ рахунку та скріншоти переписки з Відповідачем щодо зазначеного правочину. У зв`язку з порушення Відповідачем договірних зобов`язань по поверненню грошових коштів, сума до стягнення з Відповідача на користь Позивача складає в розмірі 122400 гривен., з яких: 102000 грн. сума основного боргу, 20400 грн. - 20% за користування грошовими коштами Позивача, а також Позивач просить стягнути з Відповідача сплачений ним судовий збір в сумі - 1224 грн. Ухвалою суду від 10.10.2023 року відкрито провадження у справі; розглядати справу постановлено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Копію зазначеної ухвали та позовну заяву з додатками надіслано на зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. 24.10.2023 року до суду повернулося поштове повідомлення, відповідно до якого конверт з позовною заявою та додатками був вручений відповідачу 14.10.2023. Будь-яких інших заяв або клопотань від сторін до суду не надано, зокрема відзиву на позовну заяву або клопотання буд-якої зі сторін про розгляд справи з повідомленням сторін. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, судом встановлено наступне. Як слідує з позовної заяви, спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором позики, відповідно до якого, як стверджує позивач, в період часу з 20 січня 2023 року по 26 травня 2023 року відповідач взяв в борг грошові кошти в загальній сумі102000,00 гривен, з кінцевим терміном повернення до серпня 2023 року, з обов`язком виплати позивачу 20% від суми боргу. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої\~статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена у частині другій\~статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями\~статті 545 ЦК України\~свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки про застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Підстав відступити від таких правових висновків Верховний Суд у постанові від 29.06.2023 у справі № 201/11388/17 не встановив. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до\~статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. На підтвердження факту надання позивачем в борг відповідачу вищезазначеної суми грошових коштів, позивач надав до позову виписку про рух коштів з власної банківської картки/ рахунку та платіжні інструкції, скріншоти переписки з месенджера та диск з відеозаписом, на якому зафіксована розмова про повернення боргу. Так з виписки про рух коштів з банківської картки/ рахунку [PERSON] та платіжних інструкцій слідує, що в період часу з 20 січня 2023 року по 26 травня 2023 року з рахунку позивач на рахунок відповідача декількома платежами були перераховані грошові кошти в загальній сумі102000,00 гривен, призначення платежу: переказ власних коштів (а.с. 10-39). Разом з тим, суд вважає, що даний письмовий доказ підтверджує лише факт передання грошової суми відповідачу, однак з його змісту неможливо встановити, що дані грошові кошти передавалися в рамках існуючого договірного зобов`язання позики між сторонами з відповідними умовами, про які зазначає позивач в позовній заяві. В роздрукованих скріншотах переписки з месенджера зафіксований діалог з особою, що зазначена як « [PERSON] » з приводу повернення боргу у розмірі 120600 грн. (а.с. 49-60). Позивачем також надано диск з відеозаписом, на якому зафіксована розмова про повернення боргу. Однак з даних доказів неможливо ідентифікувати як осіб, які спілкуються, так і встановити предмет спілкування, адже не зрозуміло в рамках яких правовідносин виник борг, про який в переписці та в телефонній розмові йде мова. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. З урахуванням того, що позивач на обґрунтування своїх позовних вимог не надав суду належні та допустимі докази, не довів їх переконливість, а також не довів наявності обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Питання про розподіл судових витрат щодо сплати судового збору, суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed