Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

01.03.2023 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що вона з 25.04.2014 р. перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який розірвано рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 23.09.2020р. Від сумісного життя у сторін [INFO] народився син [PERSON] , який після припинення шлюбних відносин сторін проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Ковельської міської ради №348 від 08.12.2022р., надано дозвіл на зміну прізвища дитині [PERSON] , [INFO] , з «[PERSON]» на « [PERSON] ». 21.01.2023р. Ковельским відділом ДРАЦС у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції видано свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] , де батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Фактично сумісне життя сторін не склалося у зв`язку з тим, що відповідач має ігрову залежність, зловживає наркотичні засоби. Позивачка намагалась йому допомогти, разом їздила до відповідних лікарів, він анонімно звертався у 2019 році до КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР, у січні-березні 2020р. - до психотерапевта нарколога [PERSON] у Центрі лікування залежності «М-Visit» (Запорізький центр лікування алкоголізму, наркоманії, ігроманії, тютюнокуріння, ожиріння), але так і не зміг впоратися зі своїми залежностями. З 2016 року відповідач фактично не приймає участі у вихованні та утриманні сина, з серпня 2021 року він взагалі жодного разу не бачив сина, не проявляє відносно нього батьківської уваги та турботи, не піклується про стан його здоров`я, не цікавиться йоого життям, не бере участі в освітньому процесі дитини, не сплачує аліменти на його утримання. Позивачка піклується про здоров`я дитини, його фізичним, духовним та моральним розвитком, забезпечує здобуття сином освіти, готує до самостійного життя. У зв`язку з тим, що батько дитини у порушення вимог ст.150, 180 СК України ухиляється він виконання своїх зобов`язань щодо виховання, розвитку та утримання дитини, вважає необхідним позбавити його батьківських прав відносно сина. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 03.03.2023р. у справі за вказаним позовом відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. 22.03.2023р. під представника позивача - адвоката Земцової В.О. надійшли додаткові письмові докази. 23.03.2023р. від представника відповідача - адвоката Біліченко О.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказав, що вказаний позов є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню через те, що наведені в позові обставини, що відповідач [PERSON] з 2016 року не приймає участі у вихованні та утриманні сина не відповідають дійсності. Так, з 01.09.2017р. по 31.07.2021р. син сторін відвідував заклад дошкільної освіти №272 «Гномик» та згідно з наданою вказаним закладом інформацією, з вересня 2018р. до весни 2021р. працівники закладу бачили відповідача, який приводив та забирав сина з садочка, цікавився життям дитини, приймав участь у оздобленні ігрової ділянки в дитячому садку, відкликався на запит про допомогу. В подальшому, у період з січня 2021 року по квітень 2022 року батьки відповідача хворіли, а потім померли. Весь цей час відповідач постійно здійснював догляд за своїми батьками, що потребувало багато часу та зусиль, тому він фізично не міг приділяти уваги та часу дитині стільки, скільки бажав би. Окрім того, у серпні 2021 року позивачка разом з сином виїхала з міста Запоріжжя до Волинської області, що саме по собі ускладнило можливість брати участь у вихованні сина для відповідача. До цього часу відповідач в силу своїх можливостей усіляко намагався приділяти увагу сину, потім спілкувався тільки по телефону. Відповідач сплачує аліменти на утримання сина, що підтверджується розрахунком заборгованості від 22.03.2023р. 27.03.2023р. від представника позивача - адвоката Земцової В.О. надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що відповідач дійсно декілька разів забирав дитину з дитячого садочка, але фактично його вихованням не займався. З серпня 2021 року відповідач взагалі припинив будь-яке спілкування з дитиною, не піклується про сина. Обставини, викладені у відзиві, що після того, як дитина з позивачкою виїхала до Волинської області, відповідач спілкувався з ним по телефону, не відповідають дійсності. З серпня 2021 року відповідач жодного разу не телефонував дитині, не вітав його з днем народження та святами, навпаки перестав відповідати на дзвінки та повідомлення сина. На початку 2022р. відповідач виїхав за кордон, тому вважає, що він взагалі не може приймати належну участь у вихованні сина. Поки позивачка не звернулась до суду з заявою про стягнення аліментів та не пред`явила судовий наказ до виконання, відповідач ухилявся від обов`язку щодо утримання дитини. Ухвалою суду від 20.04.2023р. були задоволені клопотання представників сторін про витребування доказів. 01.05.2023р. на електронну адресу суду, а 09.05.2023р. поштовим зв`язком від Державної прикордонної служби України надійшла витребувана судом інформація. 09.05.2023р. до суду надійшла витребувана судом інформація від лікаря [PERSON] 10.05.2023р. від органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району надійшов висновок щодо розв`язання спору. Ухвалою суду від 15.05.2023р. підготовче провадження було закрито, справа призначена до судового розгляду. В подальшому, 05.10.2023р. від КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР надійшла витребувана судом інформація. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та додатково пояснила, що відповідач [PERSON] не приймає участі у вихованні та утриманні дитини з серпня 2021 року. Під час перебування сторін у шлюбних відносинах, відповідач участі у вихованні дитини теж не приймав. Інколи (пару разів) він забирав сина з дитячого садочка та гуляв з ним. Один раз відповідач ходив до дитячого садочка, щоб щось там покрасити. На той час у них був спільний бюджет, вона отримувала державну допомогу на дитину, а відповідач віддав їй свою пенсійну картку (він інвалід 3-ї групи) та вона розпоряджалась цими коштами. Також їм допомагали її батьки. У 2020 році відповідач купив сину мобільний телефон, більше подарунків від нього не було. У відповідача була наркотична залежність, вона намагалась допомогти йому у лікуванні, але він від цього ухилявся, кинув лікуватись. В серпні 2021 року вона з дитиною переїхали у Волинську область та відповідач повністю припинив контактувати з дитиною. Зараз у неї інша сім`я, є чоловік та дитина від цього шлюбу, чоловік має намір усиновити її сина. Представник позивачки - адвокат Земцова В.О. позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник відповідача - адвокат Біліченко О.О. в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснив, що позбавлення батьківських плав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки. Проте, відповідач не нехтує свідомо своїми батьківськими обов`язками, оскільки в силу обставин, які склались - переїзд сина в іншу область, догляд відповідача за тяжко хворими батьками, подальший його переїзд в іншу країну, в повній мірі не дають йому можливості приймати більше участі у вихованні сина. При цьому він не втратив інтересу до дитини, намагається сплачувати аліменти. Інформація про те, що відповідач є наркозалежною людиною не підтверджена належними доказами. Він не перебував та не перебуває на такому обліку. Підстав для задоволення позову немає. Представник третьої особи - органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району Куркова К.В. в судовому засіданні просила врахувати висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських справ стосовно малолітнього сина [PERSON] та просила у задоволені позову відмовити. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Ковельської міської ради в судове засідання не прибув, надано клопотання про розгляд справи у відсутність представника вказаної третьої особи. Суд вважає можливим провести судовий розгляд у відсутність представника вказаної третьої особи. Крім того, в судовому засіданні за погодженням з представниками сторін, з урахуванням короткочасного перебування дитини в м. Запоріжжі та воєнного стану в країні, зі згоди матері дитини, було заслухано думку малолітнього [PERSON] , [INFO] , якій зазначив, що наразі він проживає у м. Ковелі разом з мамою [PERSON] , батьком [PERSON] та братом [PERSON] , ходить до школи. [PERSON] добре до нього ставиться, дарує подарунки. До цього він мешкав в м. Запоріжжі. [PERSON] - це другий тато, але він йому не дзвонить, нічого не дарує, на його дзвінки не відповідає. Йому відомо, що зараз [PERSON] мешкає у іншій країні. Коли він жив у м. Запоріжжі, [PERSON] обіцяв щось подарувати, але не дарував, або обіцяв забрати з садочка, але не забирав. Рідко він щось йому дарував - шоколадку або маленьку іграшку, дзвонив рідко, інколи вони ходили гуляти, а інколи грали у нього вдома на приставці. [PERSON] подарував йому телефон, але він йому не телефонує, тому він ображений на нього та вважає його поганим. Якщо б він йому зателефонував, він би поспілкувався з ним. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачка [PERSON] є її хресницею, відповідача [PERSON] вона знала ще до одруження сторін. Вона тісно спілкувалась та спілкується з позивачкою, її батьками та їй достовірно відомо, що під час перебування сторін у шлюбі, вихованням їх малолітнього сина [PERSON] , займались виключно позивачка та її батьки. Відповідач був завжди зайнятий роботою, але ця робота доходів в сім`ю не приносила. В утриманні родини він участі не приймав. Коли він був вдома, то був нервовий, дитиною не займався. Потім з`ясувалось, що він вживає наркотики, має борги за позиками. Один раз вона бачила відповідача в неадекватному стані на вулиці. Їй відомо, що сторони їздили до нарколога, який пропонував відповідачу пройти лікування в стаціонарі, проте він відмовився. Після розірвання шлюбу, відповідач припинив спілкуватись з сином, можливо зустрічався з ним 2-3 рази. Дитина завжди чекала зустрічей з батьком, а він не приходив, не виходив на зв`язок, з днем народження дитину не вітав. Дитина їй повідомила, що з відповідачем йому зараз спілкуватись не цікаво, для дитини татом є [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є подругою позивачки [PERSON] та хрещеною молодшого сина позивачки. Відповідача [PERSON] знає зі школи. Коли приблизно 5 років назад познайомилась з позивачкою, вона розповідала їй про скандали з чоловіком, що він не приймає участі у вихованні дитини, витрачає гроші на ігри. Їй відомо про пенсійну картку, яку [PERSON] віддав позивачці для користування під час перебування у шлюбі. На спільних святах відповідач був завжди віддалений. Причиною розірвання шлюбу була ігроманія та наркотична залежність відповідача. Після розірвання шлюбу, вона бачила, що відповідач у вересні-жовтні 2020р. грав на автоматах, також вона декілька разів бачила його зі «стекляними» очами, неадекватною мімікою та поведінкою. Після припинення шлюбних відносин сторін, [PERSON] подарував сину телефон, обіцяв спілкуватись та зустрічатись з дитиною, але такої обіцянки не виконує. Зараз дитина з батьком не спілкується, хоча тягнулась до нього та бажала цього. Вона сама бачила, що дитина писала відповідачу, але він не відповідає. Це ображає дитину. На даний час син сторін батьком називає свого вітчима. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачка [PERSON] є її подругою та хрещеною її доньки. Вони знайомі з 2009 року, разом навчались та їй достовірно відомо про обставини її спільного проживання з відповідачем. Так, після їх одруження, відносини між ними погіршились, відповідач часто був відсутній вдома, потім взагалі перестав приймати участь у вихованні сина. Після припинення шлюбних відносин сторін, [PERSON] спочатку пересилав позивачці гроші на придбання необхідних речей для дитини, але потім відмовився, на дні народження дитини не приїздив та дитину не вітав, подарунки не дарував. Їй відомо що відповідач мав ігрову залежність, проходив курс лікування, але від якої хвороби не пам`ятає. З початку 2020 року [PERSON] припинив спілкування з дитиною, участь в утриманні дитини не приймає, має заборгованість по сплаті аліментів. Характеризує відповідача негативно, як жорстокого чоловіка, оскільки був випадок, коли він схопив дружину за руку, спричинивши їй біль. Фізично дитину він не ображав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її донька - позивачка [PERSON] познайомилась з відповідачем [PERSON] в 2010 році, з 2013 року вони мешкати однією сім`єю, а у квітні 2014 року - одружились. Під час перебування у шлюбних відносинах, донька майже завжди була сама. Коли у сторін народився син, відповідач дитиною не займався, з ним не гуляв, не турбувався про дитину та про його стан здоров`я, не дозволяв дружині витрачати кошти, майже не ходив до дитячого садка, лише один раз був на святкуванні у дитячому садку. Був випадок, воли в присутності дитини він підняв руку на дружину. Відповідач працював, але всі кошти програвав, мав великі борги, з приводу яких телефонували їй та її чоловіку. В 2019 року відносини між сторонами настільки погіршились, що вони припинили шлюбні відносини. Це сталось через борги відповідача, його ігрову залежність та підозру на зловживання наркотиками. Після припинення шлюбних відносин, приблизно протягом півроку, відповідач перераховував гроші позивачці приблизно по 2000 грн. на місяць, потім почались перебої з перерахуванням грошей, а з 2021 року він припинив надавати будь-які кошти. В подальшому донька подала до суду заяву про стягнення з нього аліментів, але відповідач аліменти не платить, лише один раз перерахував суму 12000 грн. Відповідач з сином не спілкується, останній раз привітав його з днем народження у 2021 році, обіцяв подарунки, але свою обіцянку не виконав. До цього подарував сину мобільний телефон, щоб спілкуватись з ним, але останній раз спілкувався з дитиною 11.09.2021 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є подругою матері відповідача [PERSON] , була її сусідкою, вони тривалий час мешкали в одному під`їзді. Їй відомо, що після припинення шлюбних відносин сторін, відповідач став проживати з батьками, які хворіли та він самостійно за ними доглядав. Вона бачила його майже кожного дня, коли приходила провідати подругу. Батько відповідача помер у квітні 2021 року, а мати, яка була лежача, померла у квітні 2022 року. Їй достовірно відомо, що після розлучення, відповідач періодично зустрічався з сином, гуляв з ним, приводив дитину до себе, купив сину перед його від`їздом в інше місто смартфон, щоб спілкуватися з ним. До від`їзду дитини вона бачила його в помешканні відповідача приблизно один раз на місяць. Подруга теж повідомляла, що до них приходив онук. Між відповідачем та його сином були добрі стосунки, вдома у відповідача вони грали у шахи, разом малювали. Відповідач є особою з інвалідністю, отримує пенсію, допомагає дитині грошима. Він не п`є, не курить, спокійний, врівноважений, ні про яку залежність у нього не чула. Грошей на дитину та сім`ю він не жалів, під час перебування у шлюбі разом з дружиною та дитиною їздили в Туреччину на море. Після смерті матері у 2022 року відповідач поїхав до Чехії, де наразі мешкає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою відповідача, тривалий час дружила з його батьками, постійно спілкувалася з ними. В грудні 2020 року дізналась, що [PERSON] повернувся жити до батьків, оскільки розлучився з дружиною. Зі слів його батьків, їй відомо, що відповідач дуже за це переживав. Пізніше вона бачила, як відповідач приводив до свого помешкання сина, спілкувався з ним, грав. Зі слів матері відповідача їй відомо, що під час шлюбу їх сім`я кожного року їздила на море, відповідач заробляв гроші, купив сину гарний телефон. Також подруга розказувала, що відповідач отримує пенсію та сплачує на сина аліменти. Він добрий батько. Зараз відповідач сирота, оскілки його батьки померли. Коли в квітні 2021 року помер батько відповідача, то мати відповідача теж була дуже хвора та не підіймалась з ліжка. [PERSON] доглядав за нею до її смерті, померла вона у квітні 2022 року. У відповідача є старша сестра, проте коли почалась війна у лютому 2022 року, він наказав їй їхати з міста, щоб врятувати дітей, а сам залишився доглядати матір. Після смерті матері він теж виїхав з країни, наразі мешкає у Чехії. Характеризує відповідача виключно позитивно, як особу, яка не п`є, не курить, є чуйною людиною. Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, які містяться в матеріалах справи, та встановлені наступні обставини: Сторони: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.04.2014 року, який розірвано рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 23.09.2020р., яке набрало законної сили 24.10.2020р. (арк.15). Зі змісту рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 23.09.2020р. вбачається, що сторони припинили шлюбні відносини у серпні 2019 року. Від сумісного життя у сторін [INFO] народився син [PERSON] , який після припинення шлюбних відносин сторін проживає разом з позивачкою. Відповідно до довідки переселенця від 30.08.2022р., копія якої міститься в матеріалах справи, [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (арк.14). 04.11.2022р. у справі №159/3890/22 Ковельським міськрайонним судом Волинської області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 28.09.2022р.(арк.16). Відповідно до рішення Виконавчого комітету Ковельської міської ради №348 від 08.12.2022р., надано дозвіл на зміну прізвища дитині [PERSON] , [INFO] , з «[PERSON]» на « [PERSON] » (арк.12). 21.01.2023р. Ковельским відділом ДРАЦС у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції видано свідоцтво серії [NUMBER] про народження [PERSON] , [INFO] , де батьками записані [PERSON] та [PERSON] (арк.13). Згідно з інформацією, яка серед іншого міститься у листі закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу №272 «Гномик» за вих.№01-11/12 від 27.02.2023р., [PERSON] , [INFO] , відвідував вказаний заклад з 01.09.2017р. по 31.07.2021р. Зі слів вихователів групи раннього віку, з вересня 2017р. по серпень 2018р. приводила та забирала дитину мати [PERSON] . З вересня 2018р. дитина перейшла в групи дошкільного віку. З вересня 2018 року, впродовж 2019 і 2020 років приводила та забирала дитину мати [PERSON] , подекуди мама [PERSON] та тато [PERSON] приходили разом, цікавились життям дитини у дитячому садочку. Тато приймав участь у оздобленні ігрової ділянки в дитячому садку влітку 2020 року, відкликався на запит про допомогу. Після розлучення батьків, приводила і забирала дитину мама, а також її батьки. Тато [PERSON] , зі слів вихователя, 2-3 рази на місяць забирав сина у четвер або у п`ятницю, і приводив його в заклад у понеділок. Приблизно ближче до весни 2021 року тато [PERSON] перестав з`являтися у садку (арк.18). Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] є інвалідом з дитинства (арк.49), його батьками є [PERSON] та [PERSON] (арк.47), мати позивача [PERSON] померла [INFO] (арк.48). Згідно з повідомленням Державної прикордонної служби України за вих.№91-19568/18/23 від 27.04.2023р., [PERSON] 14.06.2022р. виїхав за межі України, перетнув державний кордон України на пункті пропуску Краківець (арк.91-92). Згідно з інформацією, наданої лікарем [PERSON] від 02.05.2023р., [PERSON] , 1989 р.н., проходив у нього медичне лікування з приводу наркотичної залежності F15.2 з 03.03.2020р. по 15.03.2020р., самостійно перервав лікувальний курс і не отримав всіх необхідних процедур (арк.94). Згідно з повідомленням КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР від 02.10.2023р. за вих.№4890, [PERSON] під наглядом лікаря-нарколога не перебуває, за медичною допомогою не звертався (арк.172). Також встановлено, що на виконанні в Хортицькому ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває виконавче провадження ВП №71064932 з примусового виконання виконавчого документу №159/3890/22, виданого 04.11.2022р. Ковельським міськрайонним судом Волинської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 28.09.2022р. до його повноліття. Згідно з розрахунком заборгованості по аліментам, наданим державним виконавцем Хортицького ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) за вих. №3679/29.27-41 від 17.02.2023р., заборгованість відповідача [PERSON] станом на 17.02.2023р. складає 17180,47 грн. (арк.17). Згідно з розрахунком заборгованості по аліментам, наданим державним виконавцем Хортицького ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) за вих. №7623/29.27-41 від 22.03.2023р., заборгованість відповідача [PERSON] станом на 31.03.2023р. складає 4233,06 грн. (арк.50). Згідно з розрахунком заборгованості по аліментам, наданим державним виконавцем Хортицького ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) за вих. №49544/29.25-41 від 31.08.2023р., заборгованість відповідача [PERSON] станом на 31.08.2023р. складає 25070,56 грн. (арк.189). Згідно з інформацією, яка серед іншого міститься у характеристиці учня 2-го класу ліцею №13 м.Ковеля Волинської області [PERSON] , він навчається у вказаному закладі, виховує його мама [PERSON] та вітчим [PERSON] . Батьки приділяють належну увагу вихованню сина, постійно підтримують зв`язок зі школою та класоводом, систематично відвідують батьківські збори, спілкуються з вчителем телефоном. Батьки забезпечують хлопчика залежно він потреб (арк.40, 101). Згідно з повідомленням начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради від 27.03.2023р. за №097-1.20 та актом обстеження умов проживання, 23.03.2023р. спеціалістами було здійснено візит за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання дитини задовільні, дитина має окрему кімнату, є місце для відпочинку. Спільно з фахівцями з соціальної роботи Ковельського міського центру соціальних служб, поспілкувались з малолітнім [PERSON] . З його слів у навчальному закладі в дитини є нові друзі, з яким він спілкується в ліцеї та за межами. Біологічний батько [PERSON] телефонував йому дуже давно, в гості не приїздив, подарунки не надсилав. Вітчима називає татом, проводить з ним багато вільного часу (арк.99). Відповідно до висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району №21.01/03-23/365 від 08.05.2023р., згідно з протоколом засідання комісії з питань захисту прав дитини від 27.04.2023р. №7, орган опіки та піклування дійшов висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] (арк.97-98). При цьому у вказаному висновку зазначено, що під час розгляду питання на комісії, яка відбулась 27.04.2023р. членами комісії засобом зв`язку Viber був вислуханий батько [PERSON] , який повідомив, що наразі знаходиться на заробітках за кордоном, тому не може бути присутнім особисто, підтвердив свою особу закордонним паспортом, повідомив, що до весни 2021 року приймав участь у житті дитини, у період з січня 2021 року по квітень 2022 року його батьки хворіли, а потім померли, весь цей час він здійснював догляд за своїми батьками, тому не міг приділяти сину стільки уваги, як бажав би. Також зазначив, що наразі територіально знаходиться за кордоном, а син з колишньою дружиною у м. Ковель, тому це ускладнює можливість брати участь у вихованні особисто, але має бажання спілкуватись з дитиною можливими засобами зв`язку та повідомив, що матеріально забезпечувати сина для нього не є проблемою. Стосовно позбавлення його батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] заперечує. Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.8, ч.9 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.141,155 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу (ч.4 ст.164 СК України). Ст.171 СК України закріплює, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог [PERSON] . Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав є не лише невиконання батьками обов`язків щодо виховання дитини, а саме факт ухилення батьків від виконання цих обов`язків. Чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення». У сучасній українській мові це слово тлумачиться як: відступати, відхилятися, вивертатися; намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь, уникати; навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше. З погляду на ці значення, словосполучення «ухилення від виконання обов`язків» слід розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) особи, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборна сила, події тощо). Як зазначено в п.16 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Також однією з підстав для позбавлення батьківських прав, є те, що батьки є хронічними алкоголіками або наркоманами (п.4 ч.1 ст.164 СК України). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України), тому вона підлягає застосуванню лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, лише при наявності вини в діях батьків, з урахуванням ставлення дітей до них, а також тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі №461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, звертаючись до суду з вимогою про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , позивачка [PERSON] обґрунтовує свою вимогу тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, зокрема, не приймає участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, з дитиною не спілкується, має заборгованість зі сплати аліментів, а також тим, що відповідач [PERSON] має ігрову залежність та зловживає наркотичними засобами. Однак, суд вважає, що позивачка в порушення вимог ст.12, 13, 81 ЦПК України не надала суду належних, допустимих та достатніх доказів, які б беззаперечно, переконливо підтверджували, що відповідач [PERSON] , маючи реальну можливість виконувати батьківські обов`язки щодо малолітнього сина [PERSON] , свідомо та умисно нехтує ними, з власної волі відмовляється брати участь у вихованні та утриманні сина, є хронічним наркоманом та має інші негативні залежності, його поведінка суперечить інтересам дитини та становить для неї реальну загрозу, у зв`язку з чим він повинен бути позбавлений батьківських прав. У даній справі з`ясовано, що сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який після припинення подружніх відносин між ними залишився проживати разом із матір`ю - позивачкою [PERSON] . При цьому, остання (з її слів) на даний час перебуває в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком і має від нього малолітнього сина. Тобто малолітній [PERSON] тривалий час виховується матір`ю та вітчимом, в силу чого має з ними більш тісний зв`язок та більшу прихильність. З малолітнім сином [PERSON] , відповідач [PERSON] , який проживає окремо, перестав особисто спілкуватись після серпня 2021 року. При цьому суд враховує, що у серпні 2021 року позивачка [PERSON] разом з сином виїхали за межі м. Запоріжжя та до теперішнього часу мешкають у м. Ковель Волинської області. Відповідач [PERSON] після припинення шлюбних відносин проживав разом з батьками, які мали тяжкі захворювання, доглядав за ними, що підтверджується показами свідків [PERSON] , [PERSON] . На даний час відповідач [PERSON] проживає за межами України. На думку суду, вказані вище обставини вплинули на зменшення можливості відповідача [PERSON] як батька підтримувати особисті стосунки із сином [PERSON] . Також, суд враховує, що малолітній син сторін на даний час не виявляє до відповідача прихильності, має на нього образу, за те, що відповідач не спілкується з ним, проте не висловлює свою категоричну незгоду щодо можливого спілкування з батьком в подальшому. При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним також є ставлення батька/матері до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд вважає, що вже факт невизнання відповідачем [PERSON] цього позову та наявність у нього заперечень щодо позбавлення його батьківських прав свідчить про його інтерес до сина. Крім того, як вже зазначалось, відсутність тісного спілкування між відповідачем та його малолітнім сином пов`язана здебільшого з тривалим їх окремим проживанням, більш прихильним ставленням дитини до матері та вітчима. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав. Доказів того, що відповідач [PERSON] маючи намір не виконувати батьківські обов`язки, свідомо не бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, суду не надано. Як зазначено у висновку органу опіки та піклування, відповідач [PERSON] під час розгляду питання на комісії про позбавлення його батьківських прав, зазначив, що він як батько бажає спілкуватися з сином,. Через необхідність догляду за батьками не міг приділяти сину стільки уваги, як бажав би. Наразі перебуває за кордоном, що теж ускладнює можливість брати участь у вихованні сина особисто. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка [PERSON] посилається на те, що відповідач не приймає участь у вихованні сина з 2016 року. Однак, при вирішенні даного спору суд враховує викладену у листі закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу №272 «Гномик» інформацію, яка стосується періоду з 01.09.2017р. по 31.07.2021р., а саме містить відомості про участь відповідача [PERSON] у вихованні сина, у тому числі після припинення шлюбних відносин сторін, зокрема про те, що відповідач періодично забирав сина з садку та приводив у садок, його участь у оздобленні ігрової ділянки в дитячому садку влітку 2020 року, відклик на запит по допомогу. В дитячому садку відповідач перестав з`являтись ближче до весни 2021 року. Вказана інформація також спростовує покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в частині, що відповідач [PERSON] як під час шлюбу, так і після припинення шлюбних відносин сторін, взагалі не приділяв увагу сину, не приймав жодної участь у його вихованні, свідомо не виконував батьківські обов`язки. Водночас, суд приймає до уваги покази свідків [PERSON] та [PERSON] , які повідомили, що після припинення шлюбних відносин сторін, відповідач з сином періодично проводили час разом у помешканні відповідача, де спілкувались, грали. Викладена у акті обстеження умов проживання та у характеристиці учня ліцею №13 м. Ковеля [PERSON] інформація про те, що вихованням дитини займається мама [PERSON] та вітчим [PERSON] , на думку суду, не є беззаперечним свідченням навмисного свідомого невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків. Зазначена інформація узгоджується з тим, що дитина тривалий час проживає разом з матір`ю та вітчимом, в силу чого останні приділяють більшу увагу організації побуту дитини, її навчальному процесу, відпочинку, лікуванню тощо. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка [PERSON] також посилається на тривале невиконання відповідачем обов`язку щодо утримання малолітнього сина, наявність заборгованості зі сплати аліментів. Дійсно, в матеріалах справи містяться декілька розрахунків державного виконавця, згідно з якими відповідач [PERSON] в різні періоди стягнення мав заборгованість зі сплати аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , зокрема, станом на 31.08.2023р. в розмірі 25070,26 грн. При цьому, згідно з останнім розрахунком (від 31.08.2023р.) вбачається, що у березні 2023 року відповідач сплатив в рахунок аліментів відразу 18000,00 грн. Посилання на несплату відповідачем аліментів на утримання малолітнього сина, наявність відповідної заборгованості, як на підставу для позбавлення батьківських прав суд відхиляє, оскільки вказані обставини без доказів винної поведінки відповідача в цьому не є беззаперечним доказом умисного невиконання ним батьківських обов`язків. Щодо посилання позивачки [PERSON] на те, що відповідач [PERSON] має ігрову та наркотичну залежність, як на підставу для позбавлення його батьківських прав, суд зазначає наступне. Як було встановлено судом у період з 03.03.2020р. по 15.03.2020р. відповідач [PERSON] дійсно за власним бажанням проходив медичне лікування з приводу наркотичної залежності та самостійно перервав лікувальний курс. При цьому, на переконання суду, не можна стверджувати про відповідача як про хронічного наркомана на підставі вказаної інформації, адже відповідно до ст. 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», наркоманія - це психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною. Згідно з ч. 3 ст. 12 вказаного Закону, діагноз «наркоманія» встановлюється лікарсько-консультаційною комісією. В матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] перебуває на обліку як особа, яка зловживає наркотичними засобами, навпаки міститься інформація КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР від 02.10.2023р., про те, що [PERSON] на обліку у нарколога не перебуває та за медичною допомогою не звертався. Більш того, у листі лікаря [PERSON] не вказується про хронічність захворювання [PERSON] , а зазначено лише, що останній проходив медичне лікування з приводу наркотичної залежності, і це мало місце у 2020 році. Натомість, з позовом до суду [PERSON] звернулася у березні 2023 року, тому стверджувати про хронічність захворювання відповідача станом на момент звернення до суду з даним позов підстав немає. Покази свідків [PERSON] [PERSON] , [PERSON] про залежність відповідача від ігор, витрачання на це грошових коштів, що теж мало місце під час перебування сторін у шлюбних відносинах, не свідчить про те, що такі обставини існували на час звернення позивачки до суду з вказаним позовом та існують на даний час. Отже, позивачем не доведено, що [PERSON] є хронічним наркоманом та особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину. Також слід звернути увагу на те, що у матеріалах справи відсутні докази застосування до [PERSON] будь-яких заходів впливу у зв`язку із неналежним виконанням батьківських обов`язків з боку органів Національної поліції, органів опіки та піклування, суду, у тому числі притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків тощо. Отже, обставин, які б свідчили про антисоціальну направленість особистості відповідача, його особливу неблагонадійність і вкрай негативну поведінку, яка б суперечила інтересам дитини, становила реальну загрозу її фізичному та душевному стану, судом на даний час не встановлено і позивачкою не доведено. Ухвалюючи рішення, суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування в особі районної адміністрації ЗМР по Хортицькому району від 08.05.2023р. про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] . Вказаний висновок суд визнає обґрунтованим, оскільки він складений за результатами перевірки умов життя дитини, бесіди спеціалістів зі сторонами та дитиною. Як пояснила в судовому засіданні представник органу опіки та піклування, обставин, які б свідчили про свідоме ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків, під час підготовки висновку встановлено не було. Відповідний висновок узгоджується із обставинами, встановленими безпосередньо судом. Враховуючи вищевикладене, виходячи із завдань та загальних засад судочинства, суд не знаходить підстав для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed