Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обгрунтування поданого позову покликається на те, що 25 травня 2019 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який зареєстрований у Франківському районному у місті Львові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №273 від 25.05.2019. У шлюбі була народжена дитина - [PERSON] , [INFO] . Незадовго після того, як позивач дізналася про вагітність, відповідач поїхав в Азербайджан і з того часу так і не повернувся. Протягом більше 2 років відповідач не проживає з позивачем, дитину після народження він не бачив. З січня 2021 року подружні шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, спільного побуту вони не ведуть, разом не проживають. Приймаючи до уваги, що сім`ї як такої вже довгий час не існує, тому примирення між позивачем та відповідачем неможливе та подальше збереження сім`ї суперечить особистим інтересам позивача. Спору про визначення місця проживання дитини на даний час між сторонами немає. Спору про поділ спільного майна між позивачем та відповідачем на даний час немає. Ухвалою суду від 30 серпня 2023 року у позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін у судове засідання на 21 жовтня 2023 року на 14 год. 00 хв./а.с.14/ 21 вересня 2023 року від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить суд такі задоволити. /а.с.17/ У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Просила суд позов задоволити, а також не заперечила про винесення заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце проведення судового засідання, що стверджується матеріалами справи. Клопотань про відкладення чи про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] , дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст.51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Отже, однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Відповідно до ст.56 Закону України «Про міжнародне приватне право» форма і порядок укладення шлюбу в Україні між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, а також між іноземцями або особами без громадянства визначаються правом України. Згідно ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності право держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого правом з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Відповідно до ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідки шлюбу. У відповідності до положень ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Суд встановив, що 25 травня 2019 року між [PERSON] , [INFO] , громадянином Азербайджанської Республіки та [PERSON] , [INFO] , громадянкою України, було укладено шлюб, який був зареєстрований Франківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що зроблено відповідний актовий запис за №273, що стверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] . /а.с.5/ У шлюбі в [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] . /а.с.6/ Як з`ясовано у судовому засіданні, незадовго після того, як позивач дізналася про вагітність, відповідач поїхав в Азербайджан і з того часу так і не повернувся. Протягом більше 2 років відповідач не проживає з позивачем, дитину після народження він не бачив. З січня 2021 року подружні шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, спільного побуту вони не ведуть, разом не проживають. Сім`ї як такої вже довгий час не існує, тому примирення між позивачем та відповідачем неможливе та подальше збереження сім`ї суперечить особистим інтересам позивача. Статтею 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Однією із основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, зокрема, особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач та відповідач не мають наміру зберегти шлюб. Згідно ч.1 ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, вже тривалий час, позивач і відповідач не підтримують шлюбно-сімейних відносин не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не живуть однією сім`єю. Спору про визначення місця проживання дитини на даний час між сторонами немає. Спору про поділ спільного майна між позивачем та відповідачем на даний час немає. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. \~ \~ \~ \~ Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що не має підстав для подальшого збереження формального шлюбу, у зв`язку з чим доцільно є такий розірвати, а позов задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позовних вимог в повному обсязі, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved