Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

КП «Харківські теплові мережі» звернулося до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до\~\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію у нежитлових приміщеннях, які належать відповідачу на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 22.01.2018 року загальною площею 122,7 кв. м., що розташовані на першому поверсі житлового будинку по [ADDRESS] за період з 22.01.2018 року по 09.04.2019 року у сумі 58\~932 грн. 37 коп. інфляційних витрат у сумі 4706 грн. 96 коп., 3 % річних у сумі 925 грн. 19 коп. У заяві посилалися на те, що відповідачу на праві власності належить нежитлове приміщення у житловому будинку з централізованою системою опалення. Система опалення зазначених приміщень є невід`ємною частиною централізованої системи опалення житлового будинку, тому при подачі теплової енергії у централізовану систему опалення житлового будинку одночасно опалюється нежитлове приміщення відповідача. У порушення ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» відповідач не уклав договір з КП «Харківські теплові мережі» та отримував теплову енергію на потреби опалення за відсутності письмового договору. Факт споживання відповідачем теплової енергії на потреби опалення приміщення підтверджується актами про підключення/відключення опалення. Розрахунок вартості спожитої відповідачем теплової енергії на потреби опалення здійснювався позивачем розрахунковим способом згідно з нормативними документами «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ 204 України 244-94. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2021 року скасовано заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01.09.2020 року у даній справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Розпорядженням Голови Верховного Суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 у зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України територіальну підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Харкова змінено на Київський районний суд м. Полтава. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 01.03.2023 року позивачу надано строк для усунення недоліків. 07.03.2023 року від КП «Харківські теплові мережі» надійшла заява про усунення недоліків, згідно якої встановлено, що здійснено перерозподіл обсягу спожитої послуги та перерахунок нарахувань із застосуванням тарифу як на житлове приміщення, а саме на квартиру [ADDRESS] . Заборгованість становить за період з 22 січня 2018 року по 10 квітня 2018 року у сумі 20\~917 грн. 26 коп., за період з 25 жовтня 2018 року по 09 квітня 2019 року у сумі 24\~038 грн. 12 коп. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 10.03.2023 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача та відповідач в судове засідання не з`явилися, матеріали справи містять відзив на позовну заяву відповідно до якого відповідач [PERSON] у травні 2018 року перевела належні їй нежитлові приміщення 1 поверху №І, №1а, №1б, №1, №1а, №2, №2б, №3, №3а, №4, №4а, №4б, №9 загальною площею 122,7 кв.м. в житловому будинку літ. А-4, що знаходиться за адресою [ADDRESS] з об`єкта нежитлового приміщення у житловий фонд. 11.05.2018 року [PERSON] видано технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] . 14 травня 2018 року відповідачем подано заяву про внесення змін до Державного реєстру прав. Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що за тим, же реєстраційним номером об`єкта нерухомості закріплюється об`єкт житлової нерухомості квартира. Тому нарахування спожитої теплової енергії здійснюється за іншими тарифами тарифами на теплову енергію для потреб населення. Вважає, що позивачем невірно застосовано норми права, а саме ст.. 1212,1213 ЦК України як підставу для задоволення позовних вимог, а тому просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Враховуючи, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутність сторін, які у судове засідання не з`явилися. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що\~ згідно договору купівлі-продажу нежитлових приміщень першого поверху від 22 січня 2018 року , який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Колядою Ю.С. , [PERSON] набула у власність нежитлові приміщення 1 ( першого) поверху №І, №1а, №1б, №1, №1а, №2, №2б, №3, №3а, №4, №4а, №4б, №9 загальною площею 122,7 кв.м. в житловому будинку літ. А-4, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Право власності зареєстровано в установленому порядку. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за відповідачем зареєстровано на праві власності квартира, об`єкт житлової нерухомості за адресою [ADDRESS] . Дата реєстрації права власності 22 січня 2018 року. Відповідно до технічного паспорту на кв. [ADDRESS] , квартира є посімейного заселення та складається з 5-ти кімнат житловою площею 60 м2. Загальна площа квартири 122,7 м2. Відповідно до ч. 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно з положеннями ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно\~ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 р. у справі №6-2951 цс 15. Суд вважає, що виниклі правовідносини між позивачем та відповідачем регулюється\~Житловим кодексом України,\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги»\~та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 р. Пунктом першим частини 1\~статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п. 5 ч. 3\~ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги»\~споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Виходячи із змісту положень\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги», вбачається, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Постачання теплової енергії відповідачу підтверджується актами про підключення та відключення опалення в житловому будинку № 170/8205 від 16.10.2017 р., № 170/10149 від 25.10.2018 р., та відключенням опалення № 170/8617 від 10.04.2018 року, № 170/11492 від 09.04.2019 р., які складені представниками позивача. З матеріалів справи встановлено, що відповідач належним чином свої зобов`язання не виконувала, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за використання теплової енергії. Згідно наданого представником позивача розрахунку, заборгованість відповідача перед КП «Харківські теплові мережі» за опалення за період з 22 січня 2018 року по 10 квітня 2018 року по нежитловим приміщенням загальною площею 122,7 м2, що розташовані на першому поверсі житлового будинку по [ADDRESS] складає 20\~917 грн. 26 коп. Заборгованість за послуги з централізованого опалення по квартирі [ADDRESS] за період з 25 жовтня 2018 року по 09 квітня 2019 року складає 24\~038, 12 грн. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вищевказана заборгованість. Що стосується посилання представника відповідача, які містяться у відзиві на неможливість застосування у даних правовідносинах норм ст. ст. 1212, 1213 ЦК України як підставу для задоволення позовних вимог, то суд виходить з наступного. Посилання позивача у позовній заяві на норми права, які не підлягають застосуванню в цій справі,\~не є підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки суд при вирішенні справи враховує підставу (обґрунтування) та предмет позовних вимог. Підставою позову\~є фактичні обставини, що наведені в заяві, тому зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Таким чином, визначення предмета та підстав спору є правом позивача, у той час як встановлення обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. У такий спосіб здійснюється\~"право на суд", яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення у\~справі "Кутіч проти Хорватії", заява № 48778/99) Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в розмірі 1921 грн.

Outcome: approved