Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-09 00:00:00

02 травня 2023 року представник позивача звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Аграрний Фонд» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, у якому просив стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму відшкодування за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 2704356,00 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач перебував у трудових відносинах з АТ «Аграрний Фонд». Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.08.2022 у справі №752/5589/20 змінено наказ Публічного акціонерного товариства «Аграрний Фонд» від 21 листопада 2019 року №515-к про звільнення [PERSON] з посади голови правління ПАТ «Аграрний Фонд», встановивши дату звільнення - 12.03.2020, а формулювання звільнення - за п. 5 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України «припинення повноважень посадових осіб», стягнуто з Акціонерного товариства «Аграрний Фонд» на користь [PERSON] суму вихідної допомоги при звільненні в розмірі 2704356,00 грн. та судовий збір у розмірі 42667 грн. 34 коп. Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 05.09.2022 стягнуто з АТ «Аграрний Фонд» на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30000,00 грн. 23.01.2023 в Північному апеляційному господарському суді відбувся розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Аграрний фонд» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2022 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2022 у справі №752/5589/20. У задоволенні апеляційної скарги відмовлено повністю. 12.04.2023 колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду була винесена постанова, якою касаційну скаргу Акціонерного товариства «Аграрний Фонд» залишено без задоволення. Таким чином рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2022 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2022 у справі №752/5589/20 набрали законної сили 23.01.2023. 30 січня 2023 року до Акціонерного товариства «Аграрний фонд» направлено заяву про добровільне виконання рішення суду. 13 лютого 2023 АТ «Аграрний фонд» виконано основне та додаткове рішення суду та перераховано на користь [PERSON] кошти в розмірі 2235503,79 грн.; внесено зміни до трудової книжки у відповідності до резолютивної частини рішення суду. Разом із тим, АТ «Аграрний фонд» не виконав вимоги ст. 117 КЗпП України та не виплатив [PERSON] відшкодування за затримку розрахунку при звільненні. З огляду на вищевказане, 20 лютого 2023 р. до АТ «Аграрний фонд» направлено вимогу щодо відшкодування [PERSON] 2 704 356 грн. за затримку розрахунку при звільненні, яке передбачено ст. 117 КЗпП України. Вказана вимога отримана АТ «Аграрний фонд» 22 лютого 2023 р., проте АТ «Аграрний фонд» на даний час не виконав вимоги ст. 117 КЗпП України та не відшкодував [PERSON] 2704356 грн. за затримку розрахунку при звільненні. Враховуючи те, що вихідна допомога мала була виплачена АТ «Аграрний фонд» при звільненні позивачу та не була виплачена з вини роботодавця, вважає, що відповідач повинен сплатити відшкодування, передбачене ч. 1 ст. 117 КЗпП України. Так, середня заробітна плата позивача згідно рішення у справі №752/5589/20 становить 450726 грн. = 21,5 днів х 20964 грн./день. Час затримки розрахунку при звільненні починається з моменту отримання позову АТ «Аграрний фонд» (березень 2020 року) та обмежується шістьма місяцями згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України. Таким чином, відшкодування за затримку розрахунку при звільненні, що має бути виплачене АТ «Аграрний фонд» згідно ст. 117 КЗпП України, становить: 450726 грн. х 6 = 2704356 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 03.05.2023 року зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Калініченко О.Б. Ухвалою суду від 12.05.2023 року відкрито позовне провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Визначено відповідачу строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов. 01 червня 2023 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позову з наступних підстав. Оскільки щодо сум, які належали позивачу до виплати у зв`язку зі звільненням, існував судовий спір у справі №752/5589/20, в якому позивач неодноразово змінював свої підрахунки, то норми ст. ст. 116 і 117 КЗпП не підлягають до застосування. Також, позивач мав заявити свої вимоги безпосередньо у справі 752/5589/20, і суд мав вирішити це питання під час ухвалення рішення. Також, представник зазначає, що позивач з 27.10.2019 року по 31.10.2019 року перебував у відрядженні, а не на лікарняному, тому наведений ним розрахунок суми до стягнення не відповідає фактичним обставинам справи. Крім того, оскільки позивач вважає, що час затримки розрахунку при звільненні починається з моменту отримання позову АТ «Аграрний Фонд» (тобто з березня 2020 року), визначений ч. 1 ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду сплинув, що є підставою для застосування наслідків пропуску позовної давності та відмови у позові. 21 червня 2023 позивач подав відповідь на відзив, у якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Вказав, що наявність спору про розмір належних позивачу при звільненні платежів у справі №752/5589/20 не звільняє роботодавця від відповідальності виплатити передбачене ст. ст. 116 та 117 КЗпП відшкодування у тому разі, якщо спір буде вирішений на користь позивача. Позивач звернувся до суду у травні 2023 року, тому що тільки 13.02.2023 відповідачем виплачені належні в розумінні ст. 117 КЗпП суми при звільненні, але при цьому не виконано передбачене ч. 2 ст. 117 КЗпП відшкодування. Таким чином, станом на час розгляду справи №752/5589/20 просто не існувало предмету спору. Вказав, що відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, які брались до уваги при розрахунку належних позивачу при звільненні сум, є такими, що не мають доказуватись заново у даній справі, оскільки встановлені судом у справі №752/5589/20. У зв`язку з цим вважає посилання на невірність розрахунку суми компенсації безпідставним. 10 липня 2023 року представник відповідача подав заперечення на відзив, у яких підтримав доводи відзиву щодо необґрунтованості позовних вимог. Вказав, якщо б позивач заявив позовні вимоги щодо стягнення з відповідача за затримку розрахунку при звільненні вихідної допомоги, з моменту отримання позову (березень 2020 року), суд розглянув би їх у справі №752/5589/20. При цьому, ухвалене судове рішення про стягнення суми вихідної допомоги при звільненні в розмірі 2704356,00 грн. виконано в добровільному порядку одразу після набрання рішенням законної сили, а тому положення ст. 117 КЗпП України не застосовні до правовідносин, які виникли між сторонами. Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 02.08.2023 року цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 10.11.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 10.11.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, врахувавши подані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно відомостей з трудової книжки серії [NUMBER] , наказом ПАТ «Аграрний фонд» № 97-к від 28.04.2015 позивач [PERSON] призначений на посаду голови правління ПАТ «Аграрний фонд». Наказом ПАТ «Аграрний фонд» від 21 листопада 2019 року №515-к позивача звільнено з 21.11.2019 з посади голови правління ПАТ «Аграрний Фонд» відповідно до пункту 2 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України. Рішенням Господарського суду міста Києва у справі №752/5589/20 від 18.08.2022, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2023 та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.04.2023, змінено наказ Публічного акціонерного товариства «Аграрний Фонд» від 21.11.2019 №515-к про звільнення [PERSON] з посади голови правління ПАТ «Аграрний Фонд», встановивши дату звільнення - 12.03.2020, а формулювання звільнення - за п. 5 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України «припинення повноважень посадових осіб». Стягнуто з Акціонерного товариства «Аграрний Фонд» на користь позивача суму вихідної допомоги при звільненні в розмірі 2704356,00 грн. та судовий збір у розмірі 42667 грн. 34 коп. Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 05.09.2022 стягнуто з «Аграрний Фонд» на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30000,00 грн. Суди дійшли висновків про необхідність змінити формулювання у наказі про звільнення позивача, вказавши підставу звільнення п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України та вирішили питання про стягнення на користь позивача вихідної допомоги у розмірі шестимісячного середнього заробітку. Апеляційним судом проведено наступний розрахунок належних позивачу виплат: за вересень 2019 року: 220000, 00 грн. - оклад по днях за вересень 2019 року, 220000,00 грн. - 1/3 квартальної премії; за жовтень 2019 року: 210000,00 грн. - оклад по днях за жовтень 2019 року; 220000,00 грн. - 1/3 квартальної премії. Кількість робочих днів: у вересні 2019 року - 21 день; у жовтні 2019 року - 22 дні. Середня кількість робочих днів у розрахунковому періоді (вересень - жовтень 2019 року): 21 + 22/2 = 21,5. Кількість фактично відпрацьованих днів: у вересні 2019 року - 20 днів; у жовтні 2019 року - 21 день. Окрім цього, враховано відрахування 10476,19 грн. із періоду розрахунків, оскільки позивач у вересні мав інший день відпочинку, оплачений як робочий та вирахуваний у жовтні. Середньоденна заробітна плата становить 20964 грн./день ((220000,00 грн. + 220000,00 грн. + 210000,00 грн. + 220000,00 грн. - 10476,19 грн.)/(20 днів + 21 день)). Таким чином, середня заробітна плата складає 450726 грн. (21,5 днів х 20964 грн./день). Отже, встановлено, що середня заробітна плата складає 450726 грн., а сума вихідної допомоги у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток, що повинна бути виплачена, становить 2704356 грн. (450726 грн. х 6 місяців) Вказані обставини в порядку ч. 4 ст. 82 ЦПК України суд визнає такими, що не підлягають доказуванню, оскільки вони встановлені рішенням суду у цивільній справі, у якій брали участь ті самі особи. З наданої позивачем виписки по його особовому рахунку від 13.02.2023, копії наказу АТ «Аграрний Фонд» від 10.02.2023 №55-к та копії трудової книжки вбачається, що на виконання рішення суду у справі №752/5589/20 відповідач перерахував позивачу 2177006,58 грн., тобто визначену судом суму вихідної допомоги в розмірі 2704356,00 грн. з відрахуванням всіх необхідних податків і платежів; також викладено наказ ПАТ «Аграрний Фонд» від 21.11.2019 № 515-к про звільнення [PERSON] з посади голови правління ПАТ «Аграрний Фонд» в новій редакції, відповідно до якої звільнено [PERSON] з посади голови правління ПАТ «Аграрний Фонд» 12.03.2020 відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Так, статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені в день звільнення працівника. Отже, у разі невиплати з вини роботодавця власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного такого розрахунку включно є спеціальним заходом відповідальності роботодавця. Такий захід спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання у передбачений законом строк усіх виплат, на отримання яких працівники мають право, зокрема згідно з умовами трудового договору, та відповідно до законодавчих гарантій. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 р. у справі №711/4010/13-ц (провадження №14-429цс19). Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником. Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору. Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування. Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення. Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця. За висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17, оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Середній заробіток працівника, відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100. Згідно п. 3 Розділу ІІІ Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Премії та інші виплати, які виплачуються за два місяці або більш тривалий період, при обчисленні середньої заробітної плати включаються шляхом додавання до заробітку кожного місяця розрахункового періоду частини, що відповідає кількості відпрацьованих робочих днів періоду (місяців), за які такі премії та інші виплати нараховані. Така частина визначається діленням суми нарахованих премій та інших виплат на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів кожного місяця, що відноситься до розрахункового періоду для обчислення середньої заробітної плати. При обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац четвертий пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати). Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судовими рішеннями у справі №752/5589/20 встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці становить 20964,00 грн. Оскільки, встановлений ст. 117 КЗпП України розмір середнього заробітку за весь час затримки підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 2620500,00 грн. = 20964,00 грн. х 125 робочих днів (з 12.03.2020 по 11.09.2020 за 6 міс.). Вирішуючи заяву відповідача щодо застосування строків позовної давності до позовних вимог [PERSON] суд виходить з наступного. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч. 1 ст. 258 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Встановлено, що рішення у справі №752/5589/20 щодо стягнення з АТ «Аграрний Фонд» на користь [PERSON] вихідної допомоги набрало законної сили 23 січня 2023 року у зв`язку з ухваленням постанови Північним апеляційним господарським судом та фактично виплачено 13 лютого 2023 року. З позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку [PERSON] звернувся до суду 02 травня 2023 року. Ураховуючи, що вихідну допомогу [PERSON] відповідач мав виплатити при звільненні, однак цього зроблено не було (у зв`язку з чим й виник спір у справі №752/5589/20), то за наслідками задоволення позовних вимог про стягнення/нарахування цієї допомоги, виникли підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України, а тому строки позовної давності, визначені ч. 1 ст. 233 КЗпП України, позивачем не пропущено. За таких обставин, оскільки з вини відповідача порушено, визначені ст. 116 КЗпП України строки виплати позивачу належних йому сум при звільненні, відповідач зобов`язаний у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України сплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки виплати цієї суми, але не більш як за шість місяців, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за шість місяців затримки виплати вихідної допомоги в розмірі 2620500,00 грн., з утриманням із цієї суми податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 13420,00 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial