Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

25.04.2023 року [PERSON] звернувся до Заводського районного суду з позовом до [PERSON] , яким просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в сумі 23068 грн. та моральну шкоду в сумі 100000 грн. завдану кримінальним правопорушенням. В обґрунтування позову зазначив, що вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 17.04.2023 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за фактом нанесення відповідачем йому тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких, він отримав травми правого ока. Між тілесними ушкодженнями та втратою зору судом було встановлено прямий причинно-наслідковий зв`язок. Таким чином, вважає, що протиправними діями відповідача, які полягали у нанесенні тілесних ушкоджень, йому заподіяно матеріальну шкоду в сумі 23068 грн. Моральну шкоду та душевні страждання, спричинені йому, позивач оцінює у розмірі 100000 грн. Наведені обставини послугували підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді від 26.04.2023 року цивільну справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 10.05.2023 представник відповідача адвокат Білов І.В. надав до канцелярії відзив на позовну заяву, яким заявлені позовні вимоги визнав частково, в сумі відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн. оскільки тілесні ушкодження було завдано потерпілому внаслідок його протиправної поведінки. Крім того наголосив на тому, що на підтвердження заявлених позивачем сум моральної та матеріальної шкоди стороною позивача не надано жодних доказів. Ухвалою суду від 17.10.2023 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні просили відмовити в стягненні матеріальної шкоди за необґрунтованістю. Моральну шкоду відповідач визнав частково - в сумі 10000 грн. В обґрунтування позиції посилався на те, що позивач його спровокував на нанесення йому тілесних ушкоджень. Суд, заслухавши думку позивача [PERSON] , представника позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали цивільної, подані документи та матеріали, кримінальну справу №487/592/23, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного. Судом встановлено, що вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 17.04.2023 по справі №487/529/23, залишеним в силі ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 05.10.2023, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. Так, даними вироком встановлено, що в результаті протиправних дій [PERSON] потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді травми правого ока - субкон`юктівального розриву правого ока, кон`юнктивіту правого ока, синців та саден обличчя, крововиливів у м`які тканини обличчя. Тілесні ушкодження [PERSON] відносяться до категорії тяжких за ознакою стійкої втрати працездатності більш ніж на 1/3. Між тілесними ушкодженнями та втратою зору на праве око (субкон`юктивального розриву правого ока зі втратою оболонок, гіфемою, гемофтальму, відшарування сітківки правого ока, кон`юнктивіту правого ока) мається прямий причинно-наслідковий зв`язок. Відповідно до висновку експерта Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи Миколаївської обласної ради №734 від 24.10.2022 у [PERSON] мають місце тілесні ушкодження у вигляді синців та саден обличчя, крововиливів у м`які тканини обличчя. Згідно висновків експертів Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи Миколаївської обласної ради №851 від 30.12.2022 та №53 від 25.01.2023 у [PERSON] мають місце тілесні ушкодження у вигляді травми правого ока - субкон`юктівального розриву правого ока зі втратою оболонок, гіфемою, гемофтальму, відшарування сітківки правого ока, синців та саден обличчя, крововиливів у м`які тканини обличчя. При вирішенні позовної вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 23068 грн. суд виходить з наступного. Як зазначив Верховний Суд у своїй Постанові від 12.12.2019 року у кримінальній справі, за змістом положень ст. ст. 127, 128 КПК України, ст. 22 ЦК України, сума відшкодування за цивільним позовом у кримінальному провадженні не обов`язково має збігатися з розміром завданої злочином шкоди, вказаним в обвинуваченні, яке суд визнав доведеним. Заподіяна кримінальним правопорушенням шкода як обставина, що впливає на його кваліфікацію та вирішення інших питань, пов`язаних із притягненням особи до кримінальної відповідальності, та відшкодування збитків як спосіб захисту порушеного цивільного права і компенсаційний механізм мають неоднакову юридичну природу, відрізняються за критеріями визначення і правовими наслідками. Так, відповідно до ч.2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Зокрема, розмір відшкодування збитків є предметом позовних вимог у межах заявленого цивільного позову, доводиться цивільним позивачем (потерпілим) самостійно за правилами цивільного судочинства з дотриманням приписів ч. 5 ст. 128 КПК України і не охоплюється межами обвинувачення, яке висувається прокурором в обвинувальному акті або постанові про зміну обвинувачення в суді і обов`язок доказування якого покладається на державного обвинувача. Відповідно до ч. 1 ст. 1177\~ЦК\~України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Пленум ВСУ №6 від 27.03.92 роз`яснив судам, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 440,450 ЦК(ст.ст. 1166,1187 ЦК України) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.» Вищенаведене свідчить про те, що законодавцем встановлена презумпція вини завдавача шкоди, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкода була завдана не з його вини. При цьому, потерпілий повинен надати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка, відповідно до закону, зобов`язана відшкодувати шкоду. Згідно частини першої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Одним з основних принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, що передбачено у пункті 5 частини третьої статті 2 та статті 13 ЦПК України, за яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З аналізу вищенаведених вимог закону можна дійти висновку про те, що позивач повинен надати докази, як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення йому матеріальної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Однак, на думку суду, позивачем не доведено належними та обґрунтованими доказами розмір завданої матеріальної шкоди в сумі 23068 грн., чим порушено вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Попри те, що вироком суду встановлено факт нанесення потерпілому позивачу [PERSON] тілесних ушкоджень 21.10.2022, стороною позивача не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вищевказані дії відповідача призвели до витрат [PERSON] на лікування, втрати роботи на посаді охоронця СВТ «Каштан» та понесення витрат на харчування та проїзд підчас відвідування лікарні в м. Миколаєві на загальну суму 23068 грн., Додані позивачем до позовної заяви виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1200 від 03.11.2022 та результати обстеження в Обласній офтальмологічній лікарні підтверджують лише встановлений [PERSON] діагноз. Інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення матеріальної шкоди задоволенню не підлягає. При вирішенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 100000 грн., суд зазначає наступне. Згідно із частинами 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В силу частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою,яка її завдала,за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Для встановлення обставин, чи є підстави для настання відповідальності за спричинення майнової та моральної шкоди необхідні: наявність шкоди, протиправне діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина 2 статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК, пункт 1 частини 2 статті 1167 ЦК України). В свою чергу, потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Право кожної фізичної особи на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів, гарантоване статтями 32, 56, 62 Конституції України. Згідно із частиною 1 статті 23 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В пункті 9 цієї Постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Так, згідно наданих позивачем виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1200 від 03.11.2022, результатів обстеження в Обласній офтальмологічній лікарні та висновків експертів №734 від 24.10.2022, №851 від 30.12.2022, №53 від 25.01.2023 вбачається що внаслідок нанесення [PERSON] тілесних ушкоджень [PERSON] 21.10.2022 останній отримав травму правого ока - субкон`юктівальний розрив правого ока, кон`юнктивіт правого ока, синці та садени обличчя, крововиливи у м`які тканині обличчя. Між тілесними ушкодженнями та втратою зору на праве око (субкон`юктивального розриву правого ока зі втратою оболонок, гіфемою, гемофтальму, відшарування сітківки правого ока, кон`юнктивіту правого ока) мається прямий причинно-наслідковий зв`язок. Тілесні ушкодження у [PERSON] відносяться до категорії тяжких за ознакою стійкої втрати працездатності більш ніж на 1/3. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. З матеріалів справи вбачається, що тілесні ушкодження отримані [PERSON] внаслідок злочинних дій [PERSON] стали джерелом довготривалих фізичних страждань та негативних емоцій. Таким чином, позивачу завдано значну моральну шкоду, яка виразилася у душевних стражданнях внаслідок порушення звичного укладу життя, пов`язаного з проходженням лікування та втратою зору, що призвело до порушення соціальних зв`язків [PERSON] . З урахуванням глибини та тривалості душевних страждань, які зазнав потерпілий, ступеню вини [PERSON] та його часткового визнання моральної шкоди, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявленої позовної вимоги та стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 50000,00 грн.

Outcome: partial