Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

Представник позивача адвокатка Нємна Т.І. в інтересах позивача за допомогою засобів поштового листування 05.05.2023 звернулась до суду із вказаною позовною заявою, просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача на користь відповідачки на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на підставі судового наказу, виданого Шевченківським районним судом м.Запоріжжя у цивільній справі №336/3825/20 від 18.08.2020, до 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. За змістом позовної заяви при винесенні судового наказу судом не взято до уваги обставин, які передбачені вимогами ст.182 СК України, що передбачають зменшення розміру аліментів. У позивача на утриманні перебуває й неповнолітній [PERSON] , [INFO] , на утримання якого стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку батька до досягнення дитиною повноліття. Сторона позивача наголошує, що виконує рішення про стягнення аліментів, зокрема, судовий наказ, належним чином, проте, у зв`язку із збройною агресією країни-окупанта матеріальний стан позивача погіршився. Стверджує, що загальна частина аліментів згідно з чинним законодавством має становити 33% від доходу, тобто, по 16,5% заробітку батька на кожного з дітей. Із посиланням на ст.48 Конституції України, ст.16 ЦК України, ст. 182, 183,192 СК України, позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі у визначений ним спосіб. Ухвалою судді від 19.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження, визначено дату, час і місце проведення судового засідання. Відповідачу визначено 15-денний строк з моменту отримання цієї ухвали для подання відзиву на позов, роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Встановлено позивачу 5-денний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.3-5 ст.178 ЦПК України, при цьому, її копія одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи. До справи надійшов відзив (вх.№від14.08.2023), порушення строку на подання судом не встановлено, що підтверджено поштовим повідомленням про отримання копії позовної заяви із додатками стороною відповідача. За змістом відзиву відповідачка заперечує проти заявлених позовних вимог, вважає позов безпідставним та необґрунтованим належними та допустимими доказами. Наголошено у відзиві й на тому, що [PERSON] , 11.07.2006 наступного року досягне повноліття. Погіршення матеріального стан позивача не є доведеним, він є працездатною особою, розмір його заробітку за 2022-2023 рік не зменшився, що надавало б підстави для задоволення позовних вимог. Суттєві зміни у сімейному та матеріальному стані [PERSON] з моменту винесення судового наказу, враховуючи наявні докази, не відбувались, що, з урахуванням положень ст.192 СК України зумовлює відмову у задоволенні позову. Визначення аліментів у розмірі 1/6 частини від доходу (заробітку позивача), відповідно до тверджень [PERSON] , не забезпечить належного та достатнього рівня життя дитини, а саме, фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. 21.08.2023 до справи також подано відповідь на відзив за підписом представниці позивача адвокатки Нємної Т.І. Відповідно до її змісту, стороною позивача акцентовано увагу на збільшенні рівня інфляції, зростанні ринкових цін, глобальній економічній ситуації в країні. Крім того, позивачем подано позовну заяву до суду, предметом якої є зменшення розміру аліментів, які стягуються й на другу дитину (336/4663/23), яка перебуває на утриманні позивача. Відповідно до заяви представниці позивача адвокати Нємної Т.І., вона просить провести судовий розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Адвокат Іващенко М.В. відповідно до заяви від 30.10.2023, діючи в інтересах відповідачки, просить проводити розгляд за відсутності сторони відповідача, позовні вимоги залишити без задоволення за відсутність належних та допустимих доказів на їх підтвердження. Підстав для відкладення судового засідання або оголошення перерви в ньому, передбачених ст.223, 240 ЦПК України судом не встановлено. Інших заяв по суті справи та зустрічної позовної заяви учасниками справи подано не було, інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань. Крім того, сторони скористались своїм правом на подання заяв по суті справи (відзиву та відповіді на відзив відповідно). Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Як передбачено ч.1 ст.279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні письмові докази на предмет їх належності, допустимості та достовірності, як кожного доказу окремо, та і у сукупності та взаємозв`язку, суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами, та дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку із таким. Під час розгляду справи судом досліджено засвідчені копій свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] серії [NUMBER] від 29.07.2006 та [PERSON] , [INFO] серії [NUMBER] від 04.11.2014. У графі «батько» у вказаних свідоцтвах містяться дані про позивача. Матір`ю [PERSON] у свідоцтві вказана [PERSON] , а [PERSON] [PERSON] (відповідачка). Шлюб між сторонами у даній справі розірваний на підставі заочного рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у цивільній справі № 336/3826/20, пр.№ 2/336/2358/2020 від 09.10.2020. Вказане судове рішення набрало законної сили 10.11.2020. Відповідно до резолютивної частини рішення постановлено розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 26 вересня 2014 року, про що зроблено актовий запис № 428. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/92210550). Судом встановлено, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі №0827/2-4055/11 від 09.12.2011, яке набрало законної сили 20.12.2011 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродж м. Запоріжжя, на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 30.11.2011 р. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/26606352). На даний час в провадженні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Так, за змістом ухвали судді від 14.06.2023, якою відкрито провадження у справі, 23 травня 2023 року до суду звернулась адвокат Нємна Т.І., яка діє в інтересх позивача [PERSON] , з позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, в якій просить зменшити розмір аліментів, що стягується з [PERSON] , на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя по справі №2-4055/11 від 09.12.2011 року на користь [PERSON] , на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] до 1/6 частки віх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття ( [INFO] ). На час розгляду справи рішення у цивільній справі 336/4663/23, пр. № 2/336/2286/23 по суті позовних вимог не прийнято. Згідно з судовим наказом Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у цивільній справі № 336/3825/20, пр. № 2-н/336/371/2020 від 18.08.2020 на підставі статей 161, 168 ЦПК України, статей 180, 182, 183 Сімейного кодексу України, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 липня 2020 року до досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття ( [INFO] ). За даними засвідчених копій довідок про доходи, виданих позивачу [PERSON] (працевлаштований робітником ЦГП) ПАТ «Запоріжсталь», середньомісячний рівень заробітку за період з січня по грудень (після утримання обов`язкових податків та зборів та аліментів) за 2022 рік становить 7 955,73 гривень, розмір утриманих аліментів 97\~689,90 гривень, тобто, по 8 140,83 гривень на місяць (на обох дітей), відповідно, по 4 070,42 гривень на кожну дитину. Середньомісячний рівень заробітку за 2023 рік (з січня по квітень) 8 029,72 гривень (після утримання обов`язкових податків та зборів та аліментів), розмір утриманих аліментів 33\~271,60 гривень, тобто, по 8 317,90 гривень на місяць (на обох дітей), відповідно, по 4 158,95 гривень на кожну дитину. Судом також досліджено роздруківку з порталу Міністерства фінансів України щодо базового індекса інфляції, надану позивачем, проте, на переконання суду, надана зведена таблиця не відповідає загальним положенням про допустимість доказів. Клопотань про огляд веб-сайту Міністерства фінансів України стороною позивача не заявлено. Суд звертає увагу, що зазначені у зведеній таблиці показники індексу інфляції не враховують категорії товару певної споживчої групи, яка має значення для певного показника. Підставою для звернення до суду позивача стало те, що з часу видачі судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , витрати позивача суттєво збільшились, відповідно, погіршився матеріальний стан. Тому, оскільки [PERSON] сплачує аліменти на утримання двох дітей, визначений розмір щомісячного платежу на користь кожної дитини (по 1/4 частині від розміру його заробітку (доходу)) має негативний вплив на рівень життя та задоволення його власних потреб, з урахуванням збільшення рівня інфляції, зростання ринкових цін та глобальної економічної ситуації в країні, пов`язаної із повномасштабним військовим вторгненням на територію України військ країни-агресора. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Як врегульовано ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За нормою ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Так, конструкція зазначеної статті визначає альтернативні підстави для застосування положень про зміну розміру аліментів. Це зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. За приписами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі\~і застосуванні\~норми права\~до спірних\~правовідносин суд\~враховує висновки\~щодо застосування\~відповідних норм\~права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду.\~Так,\~у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Крім того, за змістом ч.1 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Враховуючи встановлені фактичні обставини справи та наведені нормативні положення, суд дійшов висновку про те, що у даній справі не надано належних та допустимих доказів щодо розміру щомісячних особистих витрат та коштів, необхідних на утримання позивача та відповідачки, так само, як і малолітньої дитини сторін - сина [PERSON] . Натомість, суд враховує, що встановлений чинним законодавством прожитковий мінімум, необхідний для задоволення щомісячних витрат спільної дитини сторін підлягає захисту та має бути достатнім. Так, для 9-річної дитини відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року установлено прожитковий мінімум (для вікової групи дітей з 6 до 18 років) у розмірі 2 833 гривень. Правильність та коректність відрахувань, які здійснюються з доходу позивача роботодавцем, не є предметом даної справи. Проте, в розпорядженні суду відсутні докази на користь того, що позивач не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі або за станом здоров`я не є працездатним. Як встановлено судом відповідно до наданих довідок про доходи, він працевлаштований, має сталий щомісячний дохід. Стороною позивача не надано жодного доказу, який відповідає положенням ст.77-80 ЦПК України, що свідчать на користь зміни матеріального або сімейного стану [PERSON] на час звернення до суду або прийняття рішення у справі. Про наявність інших малолітніх, неповнолітніх або непрацездатних осіб, які перебувають на утриманні позивача, крім неповнолітнього сина [PERSON] , який на даний час досяг 17-річного віку, позивач не зазначає. Інших обставин, що мають істотне значення, зокрема, неможливості з боку батька нести витрати по утриманню дитини (з урахуванням його особистих обов`язкових витрат) у визначеному законом розмірі судом під час розгляду справи не встановлено. За приписами ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1,2 ст.77 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У ч.1-3 ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування у цій справі позивача, передбачені ст. 82 ЦПК України, відсутні, проте, позивач не надав суду першої інстанції й належних, допустимих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог. Тому, враховуючи законодавчо визначені підстави для зміни розміру аліментів, визначеного судовим рішенням, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають й ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову. З урахуванням ч.1 ст.141 ЦПК України, судові витрати у виді сплаченого судового збору суд залишає за позивачем.

Outcome: dismissed