Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - позивач, АТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг від 18.07.2018 року, яка складається з наступного: 128 189,07 грн. - заборгованість за кредитом; 25 715,08 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, а також судові витрати в розмірі 2 684,00 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідач звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву від 01.03.2019 року, підтвердивши згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача в анкеті-заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), яка врегульовує правовідносини з укладення сторонами договору приєднання, отже, підписавши вищевказану заяву, сторони уклали договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, зазначеному у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Ознайомившись з умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 03.08.2018 року, відповідач отримала картку типу Преміальна картка World Black Edition (кредитний ліміт до 200 000,00 грн.). Відповідач порушує свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 29.01.2023 року у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 153 904,15 грн., а саме: 128 189,07 грн. - заборгованість за кредитом; 25 715,08 грн. - заборгованість за простроченими процентами. Посилаючись на зазначені обставини, на підставі ст.ст. 207, 509, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 617, 629, 634, 638, 639, 642, 1050, 1054, 1066, 1069 ЦК України позивач звернувся до суду з указаним вище позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.04.2023 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 17.08.2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.08.2023 року відкладено розгляд справи до 02.11.2023 року. Представник позивача у судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином; у позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника позивача та ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилась; про день, час, місце розгляду справи повідомлена належним чином; відзив на позов не подала. Згідно з ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Статтею 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно зі ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на вказане, суд визнав за можливе проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 18.07.2018 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. У заяві зазначено, що підписанням цієї анкети-заяви та згідно зі ст. 634 ЦК України в повному обсязі відповідач приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, розміщених на офіційному сайті банку www.privatbank.ua, які разом з пам`яткою клієнта і Тарифами складають договір банківського обслуговування. Згідно з розрахунком заборгованості станом на 29.01.2023 року, наданим позивачем, у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором у відповідача утворилась заборгованість, а саме: 128 189,07 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 25 715,08 грн. - заборгованість за простроченими процентами, на підтвердження чого позивачем також надано виписку за договором з рахунку відповідача за період 22.07.2017 року - 31.01.2023 року. За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями ч.ч 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 633 цього Кодексу публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 цього Кодексу). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частинами 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.ст. 610, 612 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За приписами ст. 525 цього Кодексу одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості станом на 29.01.2023 року, заборгованість відповідача перед позивачем за тілом кредиту за договором від 18.07.2018 року становить 128 189,07 грн. На час розгляду справи судом відповідач не надала даних, що свідчать про сплату вказаної заборгованості у добровільному порядку. Також відсутні заперечення відповідача щодо правильності наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом. Отже, доводи позивача щодо наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором та розміру цієї заборгованості відповідачем не спростовані. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором про надання банківських послуг від 18.07.2018 року в розмірі 128 189,07 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 25 715,08 грн. заборгованості за простроченими процентами за кредитним договором про надання банківських послуг від 18.07.2018 року. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За приписами ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У позовній заяві позивач зазначає, що в редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 року, згідно з п. 2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язання клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість за кредитом, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 74,4 % - для преміальних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature. З матеріалів справи вбачається, що в анкеті-заяві від 18.07.2018 року процентна ставка не зазначена. В інформації про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту від 03.08.2018 року, ознайомлення з якою підтверджуються підписом відповідача 03.08.2018 року, вказано, що процентна ставка у пільговий період становить 0,00001 % річних; поза межами пільгового періоду - 37,2 % річних; реальна річна процентна ставка при орієнтовній вартості кредиту становить: 12,21 % (56 100,00 грн.), 25,41 % (62 700,00 грн.), 57,51 % (107 500,00 грн.), 9,86 % (148 500,00 грн.); реальна річна процентна ставка при орієнтовній вартості кредиту становить: 49,92 % (74 953,00 грн.), 63,12 % (81 553,грн.), 95,22 % (145 207,00 грн.), 63,71 % (189 050,00 грн.). Застосована позивачем у розрахунку заборгованості процентна ставка на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України в розмірі 74,4 % в інформації про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту від 03.08.2018 року та в анкеті-заяві від 18.07.2018 року, які підписані відповідачем, не визначена. В інформації про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту від 03.08.2018 року, яка підписана відповідачем, не зазначено чітко та безумовно розміру кредиту та процентних ставок для відповідача, оскільки вказана інформація містить ці дані у декількох варіантах - для різних видів кредитних карток. Також, цей паспорт містить застереження, що наведені обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування, викладених вище, і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та в строки, визначені в договорі; реальну річну процентну ставку обчислено на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, а також застереження, що використання інших способів надання кредиту та/або зміна інших умов кредитування можуть мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача. Крім того, дата підписання цієї інформації відповідачем - 03.08.2018 року, тоді як кредитний договір укладено сторонами 18.07.2018 року. Також, інформація про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту від 03.08.2018 року зберігає чинність та є актуальною до 18.08.2018 року. Крім того, у вищевказаній анкеті-заяві, підписаній відповідачем, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір заборгованості за простроченими відсотками і порядок її нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18.07.2018 року, посилається на Умови та Правила надання банківських послуг у редакції, що почала діяти з 01.03.2019 року, зокрема, на п. 2.1.1.2.12. Разом з тим, у доданих до позову Умов та Правил п. 2.1.1.2.12 містить умови щодо звернення клієнта до банку для отримання картки з новим терміном дії до закінчення останнього місяця терміну її дії, та не містить умов щодо розміру процентів від суми неповернутого кредиту згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. Витягом з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature, доданим позивачем до позову, визначений, зокрема, номер тарифу 386 Бізнес обслуговування індивідуальних VIP-клієнтів, назва послуги - плата за несвоєчасне погашення кредитного ліміту, тариф - 6,2 % на місяць (74,4 % річних). При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Умови та Правила розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, або після введення в дію їх нової редакції, а також, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за несвоєчасне погашення кредитного ліміту та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірі та порядку нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Саме такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, який в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд повинен врахувати під час розгляду цієї справи. При цьому, Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг і Тарифи, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за несвоєчасне погашення кредитного ліміту, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг Приватбанку та Витяг з Тарифів, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. З огляду на зазначене, з урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток і Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, розміщених на офіційному веб-сайті позивача, які містяться в матеріалах даної справи та не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 18.07.2018 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови щодо плати за несвоєчасне погашення кредитного ліміту. Відтак, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» 25 715,08 грн. заборгованості за процентами на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у ст. 8 Конституції України. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 цього Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятій 09.04.1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту і Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Таким чином, відсутні підстави вважати, що при укладенні 18.07.2018 року договору з відповідачем АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ч.ч. 1, 10 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати зі сплаті судового збору в розмірі 2 684,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № BOJ67B3QMV від 07.03.2023 року. Оскільки позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 153 904,15 грн., однак суд задовольняє позовні вимоги лише в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 128 189,07 грн., що становить 83,29 % від ціни позову, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 235,50 грн. витрат зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial