Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 20.06.2020р. вони уклали шлюб, який був зареєстрований Бахмутським міським відділом ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис №467. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем. Одруження з відповідачем виявилося невдалим: з різних причин та поглядів на життя, між ними постійно виникали непорозуміння та сварки. Шлюбні відносини між ними фактично припинені, проживають окремо, між подружжям відсутні нормальні стосунки. Спору щодо місця проживання дитини немає. Позивач вважає за неможливе збереження шлюбу та просить його розірвати, посилаючись на фактичне припинення шлюбних відносин, відсутність спільного побуту, тому просить шлюб розірвати та стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1073,60 грн. та 4 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. . Ухвалою суду від 15.08.2023 року позовна заява прийнята та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Окольчишина І.М. не з"явилися. Адвокат Окольчишина І.М. Надала до суду заяву, у якій просив розглянути справу без участі позивача та представника позивача, позов підтримує, наполягає на розірвані шлюбу, зазначає, що миритися з відповідачем позивач не бажає. У разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Також позивачка просила суд після розірвання шлюбу а залишити шлюбне прізвище [PERSON] . Згідно з частиною третьою статті 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до позовної заяви відповідач [PERSON] є громадянином України, який не проживає на підконтрольній території України. Відповідно до частини 11 статті 128 вищезазначеного Кодексу, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Отже, суд вважає за необхідне здійснювати виклик та повідомлення відповідача [PERSON] через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також через електрону адресу яка вказана у позовній заяві. У судове засідання, призначене на 01.11.2023 р., як і в попередні призначені судові засідання, відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ч.ч. 5, 6, п.2 ч.7, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав. У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність відповідача, в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, у відповідності до ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також через електрону адресу яка вказана у позовній заяві maxbodnar667k@icloud.com., про поважність причин неявки в судове засідання суд не повідомив, позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. З письмових матеріалів встановлено, що 20 серпня 2012р. між сторонами Бахмутським міським відділом ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис №119. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем. Шлюбні стосунки між сторонами припинені, шлюб носить формальний характер, разом не проживають. Спірне питання регулюється ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, згідно яких суд розглядає позов одного з членів подружжя про розірвання шлюбу, з`ясувавши фактичні відносини сторін, постановляє рішення. Подружжя не підтримує шлюбні стосунки та не бажає зберегти шлюб, що свідчить про відсутність підстав для надання строку на примирення. Відповідно до ч.1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до частин 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що шлюбні відносини між подружжям припинені остаточно. Шлюб носить формальний характер. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх спільної дитини, що відповідно до ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу між сторонами. За таких обставин суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 1073,60 гривень. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 4 000,00 грн. Так, представником позивача на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу надано договір №01/07-1 від 01.07.2023 р. про надання правничої допомоги. Пунктам 4.2 договору передбачено, що гонорар складається з фіксованої суми і складає 4 000 грн. Також у матеріалах справи міститься копія акту наданих послуг №01/07-1 від 01.07.2023 р., з якої вбачається, що загальна вартість наданих адвокатом послуг (виконаних робіт) склала 4 000,00 грн. На підтвердження оплати витрат на правову допомогу в розмірі 4 000,00 грн. надано копію довідки №01/07-2 від 01.07.2023 р. про те, що адвокатом Національної асоціації адвокатів України Окольчишиною І.М. отримано від [PERSON] гонорар у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. без ПДВ. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Суд вважає, що оскільки позов задоволено повністю, представником позивача надано докази на оплату витрат на правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн, а тому суд вважає, за необхідне стягнути з відповідача накористь позивача витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 4 000,00 грн.

Outcome: approved