Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживачів. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 14.12.2019 позивачем було підписано анкету-заяву до договору про надання банківських послуг АТ «Універсал Банк», за умовами якої позивачу відкрито рахунок та видано кредитну карту Monobank, на якій встановлено кредитний ліміт, при цьому умовами підписаної анкети-заяви не передбачено процентної ставки, строку дії ліміту, графіку повернення коштів та відповідальності у вигляді неустойки. Разом з тим, як вказує позивач, заборгованість за отриманими у банку коштами ним повернута, що підтверджується відповідною випискою з особового рахунку позивача. Проте представники банку продовжують турбувати його дзвінками та повідомленнями з вимогами погасити заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 37004,18 грн. Позивач вважає, що нарахована банком заборгованість є безпідставною та неправомірною, оскільки анкета-заява не містить необхідних умов, зокрема, щодо розміру та порядку нарахування відсотків, а також щодо відповідальності у вигляді неустойки. Крім того, вказував, що сама по собі анкета-заява не може бути доказом укладення кредитного договору, а з умов та тарифів банку, на які банк посилається виставляючи позивачу заборгованість, неможливо встановити, що саме їх розумів та погодив позивач підписуючи анкету-заяву. На підставі викладеного позивач просить визнати зобов`язання з повернення коштів за анкетою-заявою про відкриття банківського рахунку Monobank в гривні та встановлення кредитного ліміту від 14.12.2019, укладеною між позивачем та банком, припиненими. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14.08.2023 у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 22.09.2023, закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, в матеріалах справи міститься відзив банку з посиланням на те, що позивач був обізнаний з усіма умовами укладеного правочину, тривалий час їх виконував та не мав жодних претензій до їх змісту. Матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивача було введено в оману чи йому не були у доступний спосіб роз`яснені усі істотні умови договору. Крім того, вказував, що всі дії щодо укладення кредитного договору та видачі грошових коштів вчинені банком у відповідності до умов кредитного договору та вимог чинного законодавства. Додатково повідомив, що позивач спочатку визнавав свої зобов`язання за договором, але потім змінив точку зору, на підтвердження чого надав відповідні докази. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як убачається з матеріалів справи, 14.12.2019 відповідач підписав з АТ «Універсал Банк» договір про надання банківських послуг б/н у вигляді анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг, на підставі чого отримав кредит у розмірі 15500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (37,2% річних), зі сплатою збільшених відсотків за користування кредитом у розмірі 6,2% на місяць на суму простроченої заборгованості за кредитом (74,4%). Згідно п.п.2,3 анкети-заяви позивач погодився та підтвердив своїм підписом, що вказана анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підтвердив, що знайомився з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту (згідно вимог чинного законодавства) та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Крім того, беззастережно погодився з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку збільшувати або зменшувати розмір дозволеного кредитного ліміту. Відповідно до п.п. 2.1 п.2 Розділу І Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» Банк відкриває клієнту поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням платіжної картки та/або мобільного додатка, випускає та надає клієнту у користування платіжну картку, а також забезпечує здійснення розрахунків за операціями, здійсненими з використанням платіжної картки та/або мобільного додатка, згідно умов договору у тому числі, платіжної системи MasterCard/Visa, та відповідно до вимог чинного законодавства України, у т.ч. нормативно-правових актів Національного Банку України. Підпунктом 2.1 п.2 Розділу IІ Умов визначено, що для надання послуг Банк видає клієнту картку. Підписанням анкети-заяви клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг «Monobank». Датою укладення договору є дата підписання Клієнтом анкети-заяви та отримання Картки. У відповідності до п. 5.10 Розділу IІ Умов сума щомісячного мінімального платежу визначається Банком відповідно до Тарифів, але не менше 100 грн. та не може перевищувати повного розміру заборгованості за договором. Мінімальний платіж формується в перший день місяця наступного за звітним місяцем, і очікує погашення до 23:55 останнього дня місяця наступного за звітним місяцем. Клієнт зобов`язаний щомісяця сплачувати Щомісячний мінімальний платіж в розмірі та в термін, зазначені у мобільному додатку. При несплаті щомісячного мінімального платежу клієнт повинен сплатити штраф за несплату щомісячного мінімального платежу згідно з Тарифами (п. 5.11 Розділу IІ Умов). Згідно п. 5.15 Розділу IІ Умов за порушення строків сплати Щомісячного мінімального платежу Клієнт сплачує Банку відсотки в подвійному розмірі від базової процентної ставки, зазначеної в Тарифах, що діє на дату нарахування відсотків. Відсотки в подвійному розмірі нараховуються від суми загальної заборгованості з моменту виникнення заборгованості під час дії пільгового періоду за карткою внаслідок невнесення щомісячного мінімального платежу в повному обсязі або за кожен календарний день поточного календарного місяця, в якому клієнт своєчасно не вніс щомісячний мінімальний платіж за звітний місяць після закінчення дії пільгового періоду за карткою. Згідно п. 5.16 Розділу IІ Умов у разі порушення терміну сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів вся заборгованість за кредитом вважається простроченою (істотне порушення Клієнтом зобов`язань). На залишок простроченої заборгованості Банк нараховує, а Клієнт сплачує штраф у розмірі згідно із тарифами, але не більше 50% від суми одержаного Клієнтом кредиту. При цьому діє відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 0,00001% річних. Пунктом 5.22 Розділу IІ Умов встановлено право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або в певній частці у разі невиконання клієнтом зобов`язань за договором. На залишок простроченої заборгованості Банком нараховується неустойка, передбачена Тарифами, а саме: від 1 до 30 днів - штраф у розмірі 50 грн.; від 31 до 90 днів - штраф у розмірі 100 грн.; від 91 до 120 (210) днів - штраф, розрахований за формулою 100 грн. + 6,2% від суми загальної заборгованості за перший день відповідного календарного місяця, при цьому діє ставка 0,00001% річних; від 121 (211) дня (до повного погашення) - штраф у розмірі 100 грн. та пеня у розмірі 6,2% на місяць від суми загальної заборгованості за кожен день прострочення виконання, при цьому діє ставка 0,00001% річних. Судом встановлено, що зобов`язання банку з надання позивачу кредиту були виконані в повному обсязі. Згідно довідки про зміну кредитного ліміту (а.с.57), кредитний ліміт позивача зменшувався та збільшувався декілька разів починаючи з 14.12.2019, в подальшому станом на 10.05.2021 кредитний ліміт становив 35000 грн. Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За змістом ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Позивач посилається на те, що анкета-заява не є кредитним договором, не містить необхідних умов, зокрема, щодо розміру та порядку нарахування відсотків, позивача не було ознайомлено з усіма умовами надання кредиту, позивачем погашено заборгованість у повному обсязі, а отже нарахована банком заборгованість є безпідставною та неправомірною та має бути списана. В той же час, сторона відповідача зазначала про те, що всі умови договору завчасно були відомі позивачу, оскільки позивач підтвердив отримання ним інформації щодо умов кредитування відповідно до вимог чинного законодавства про захист прав споживачів у відповідному мобільному додатку. Відповідно до ст.6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до п.4 ч.2 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг укладається виключно у письмовій формі: у паперовому вигляді, у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному вебсайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19. Відповідно до ч.3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно п. 14 Положення про застосування електронного підпису та електронної печатки, затвердженого постановою Правління НБУ №78 від 14.08.2017, використання удосконаленого ЕП, удосконаленої електронної печатки та простого ЕП здійснюється на підставі договору між установою і клієнтом установи, який укладається в письмовій формі (у формі паперового документа з власноручними підписами сторін або як електронний документ із кваліфікованими ЕП сторін) після проведення ідентифікації та верифікації клієнта установи відповідно до вимог законодавства України у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму. Відповідно до п.п.23,24 цього Положення установи та їх клієнти під час вчинення правочинів у вигляді електронних документів мають право використовувати удосконалений ЕП на підставі договору з урахуванням вимог п. 14 розділу ІІ цього Положення. Установа визначає технологію використання удосконаленого ЕП та засоби удосконаленого електронного підпису чи печатки, що використовуються під час взаємодії установи з клієнтом установи. Відповідно до п.44 цього Положення установа визначає технологію використання удосконаленої електронної печатки та засоби удосконаленого електронного підпису чи печатки, що використовуються під час взаємодії установи з клієнтом установи. Згідно ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З пояснень сторони відповідача убачається, що банк використовує електронний договір та застосування електронного підпису. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП у мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється безпосередньо у точці видачі або спеціалістом банку, який виїжджає за адресою, вказаною клієнтом. У випадку коли особа не дає згоди щодо умов і правил надання банківських послуг у за стосунку «Monobank» шляхом накладення електронного цифрового підпису, тоді застосунок не переходить на наступний етап входу у головне меню застосунку, проведення будь-яких операцій без такого підтвердження є неможливим, без отримання листа на електронну пошту та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна та пароля особистого кабінету кредитний договір з позичальником не був би укладений. З огляду на викладені обставини, твердження сторони позивача про відсутність ознайомлення з умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту суперечить матеріалам справи та не узгоджується з нормами чинного законодавства, а відсутність підпису позичальника на паперовому екземплярі умов обслуговування, тарифів, таблиці обчислення та паспорті споживчого кредиту не свідчить про неукладеність кредитного договору. Крім того, з наданої стороною відповідача виписки про рух коштів по картці позичальника (а.с.35-49) убачається, що позивач після отримання банківської картки активно користувався кредитними коштами. Також у матеріалах справи міститься роздруківка спілкування представників відповідача та позивача, також містить запис розмов позивача та представників відповідача. Зі змісту вказаних доказів убачається, що позивач не заперечувала наявності у неї грошових зобов`язань перед відповідачем, обіцяла сплати. В подальшому, змінила свою позицію і вказувала на подальше звернення до суду із позовною заявою. Відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як ст.3 ЦК України загалом, так і п.6 ст.3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зазначено, що: «добросовісність (п.6 ст.3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contrafactum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non conceditvenire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Схожий по суті висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, в якій вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах» (п.8.26). Таким чином, судом встановлено, що умови кредитування позивач розумів та погодив, інформацію стосовно наданих фінансових послуг в розумінні ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» отримав, про що свідчить його підпис в анкеті-заяві. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що банком та позичальником при укладенні кредитного договору було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов цього договору, позичальником підтверджено своїм підписом, що він ознайомлений з умовами кредитування та згодний з ними, договір укладено у письмовій формі у відповідності до вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Інших доказів, які б спростували висновки суду, позивачем не надано. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed