Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-02 00:00:00

23 травня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на дочку [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на неї, як на жінку, з якою проживає їхня дитина, у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн., щомісячно, починаючи від дня подачі позову і до досягнення дочкою [PERSON] трьох років. В обґрунтування позову зазначала, що у період часу з 01 вересня 2020 року по 01 липня 2022 року вона та [PERSON] проживали разом і перебували у фактичних шлюбних відносинах. [INFO] у них народилася дочка [PERSON] , яка проживає на даний час разом із матір`ю та перебуває на повному її утриманні. Відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дочки добровільно не надає, про фізичний і духовний розвиток дитини він не піклується. Її (позивача) неодноразові прохання до відповідача надавати матеріальну допомогу малолітній дитині були безрезультатними, [PERSON] перестав приходити до дочки і бачитися з нею. Відповідач [PERSON] є працездатною особою, має мінливий дохід, офіційне його місце роботи їй невідоме, тому позивач вважає необхідним визначити аліменти на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. Враховуючи той факт, що спільна дочка сторін [PERSON] проживає разом із матір`ю, яка самостійного заробітку на даний час не має, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дочкою трьох років, а відповідач є молодою працездатною особою та спроможний платити аліменти, позивач вважає, що [PERSON] повинен також сплачувати аліменти на неї (позивача), як жінку, з якою проживає їхня спільна дитина, до досягнення дочкою трьох років. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу без її участі, позов підтримує, просила суд задовольнити позовні вимоги повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, за зареєстрованим місцем проживання про причини неявки суд він не повідомив, відзив на позов до суду не подавав. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що у період з 01 вересня 2020 року по 01 липня 2022 року позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] разом спільно проживали та перебували у фактичних шлюбних відносинах. [INFO] у них народилася дочка [PERSON] , яка на даний час проживає разом із матір`ю та перебуває на повному її утриманні. Відповідач [PERSON] , як батько цієї дитини, добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки позивачу не надає, про фізичний і духовний розвиток дитини він не піклується, вихованням дочки не займається, чим ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Позивач [PERSON] на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дочкою [PERSON] трьох років, тому не працює, інших джерел доходу, крім соціальних виплат по догляду за дитиною, вона не має. Відповідач [PERSON] , який є працездатно особою та має мінливий дохід, будь-якої матеріальної допомоги дочці та жінці, з якою проживає їхня малолітня дитина, добровільно не надає. Офіційне місце роботи відповідача позивачу невідоме. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №\~789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У ст. 8 Закону України Про охорону дитинства від 26 квітня 2001 року №\~2402-III встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом ч. ч. 6, 8, 9 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У ч. ч. 1, 2 ст. 75 СК України встановлено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно із ч. 4 ст. 75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 80 СК України). Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. За змістом ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. У ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік від 03 листопада 2022 року №\~2710-IX установлено, що з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць становить 2589 грн., а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком до 6 років 2272 грн., дітей віком від 6 до 18 років 2833 грн. Пленум Верховного Суду України в абз. 3, 4 п. 17 постанови №\~3 від 15 травня 2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, відзив на позов та будь-яких заперечень проти позову [PERSON] про стягнення аліментів до суду він не подавав. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що малолітня дочка сторін [PERSON] , [INFO] , проживає із матір`ю, позивачем [PERSON] , яка на даний час не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дочкою трьох років, самостійного доходу, крім соціальних виплат по догляду за дитиною, вона не має, відповідач [PERSON] будь-якої матеріальної допомоги дочці та жінці, з якою проживає їхня малолітня дитина, добровільно не надає, чим ухиляється від виконання встановлених сімейним законодавством обов`язків щодо утримання цих осіб, відсутність заперечень проти позову з боку відповідача, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про стягнення аліментів на дитину та жінку, з якою проживає їхня дитина, у розмірі по 2500 грн. відповідно до ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню у межах заявлених вимог на підставі наданих позивачем доказів. При визначенні розміру аліментів на дитину у твердій грошовій сумі, суд враховує, що встановлений законом мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ч. 1 ст. 79, ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного, із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2147 грн. 20 коп., за кожну вимогу по 1073 грн. 60 коп., згідно із ст. 141 ЦПК України. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved