Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

13.06.2023 р. позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] , яка постійно проживала в [ADDRESS] , після її смерті залишилось спадкове майно, а саме: двокімнатна квартира [ADDRESS] . 28.05.2019 р. позивач звернулась до П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після померлої бабусі та було заведено спадкову справу № 286. Інших спадкоємців, які б мали право на прийняття спадщини за законом, згідно ст.1261, ч.3,4 ст.1268 ЦК України, нема. Заповіт від імені спадкодавця [PERSON] не посвідчувався. Постановою державного нотаріуса П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори Кисельовою В.В. № 1888/02-31 від 10.08.2021 р. відмовлено спадкоємцю у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлої [INFO] [PERSON] , на квартиру, оскільки не надані всі необхідні документи. Посилаючись на ст.ст.321, 392, 1296-1299 ЦК України, ст.ст.47, 227 ЦК України (в ред. 1963 р.), ЗУ «Про товарні біржі» за позовом [PERSON] просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований на Запорізькій будівельній товарній біржі за № 764; визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою від 27.06.2023 р. відкрито провадження у справі і призначено підготовче судове засідання на 04.09.2023 р. 04.09.2023 р. підготовче судове засідання відкладено на 02.10.2023 р. на підставі п.1 ч.2 ст.198, п.4 ч.2 ст.223 ЦПК України. 02.10.2023 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 30.10.2023 р. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить задовольнити. Представник відповідача у поданому до суду відзиві просить розглядати справу без його участі та відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.38). Представник третьої особи направив до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію учасників судового розгляду, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З наявних\~в матеріалах\~справи письмових\~доказів судом\~встановлено,\~що 16.09.1997\~р.\~між [PERSON] \~та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № 764 на Запорізькій будівельній товарній біржі, згідно якого [PERSON] придбала, а [PERSON] продала двокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с.11). Відповідно до довідки ТОВ «ЗМБТІ» від 28.02.2020 р. № 1820 , в міжміському бюро технічної інвентаризації наявна інформація щодо правовстановлюючого документу на квартиру [ADDRESS] (а.с.18), яким є вище вказаний договір. [INFO] [PERSON] померла (а.с.10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема, і щодо квартири за адресою: [ADDRESS] . 28.05.2019 р. [PERSON] звернулась до П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після померлої бабусі [PERSON] (а.с.60зв.). 10.08.2021 року державним нотаріусом П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори постановою було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Підставою відмови стало те, що спадкоємцем не було надано оригіналу договору купівлі-продажу від 16.09.1997 № 764 (а.с.21). Вирішуючи спір, суд виходив з наступного. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у вересні 1997 року, для їх врегулювання слід застосовувати законодавство та норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст.1Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року (з наступними змінами та доповненнями), товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Ст.2 зазначеного Закону України встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів. Отже, товарна біржа - це оптовий, регулярно діючий ринок, де відбувається торгівля сировиною, матеріалами, іншими товарами, допущеними до обігу на біржі, створений для зручності здійснення комерційної діяльності юридичними та фізичними особами, які, в свою чергу, повинні бути обов`язково зареєстрованими відповідною біржею як її учасники. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Статтею 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 ст.47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах), міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його частини. Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч.2 ст.47 ЦК України, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Також відповідно до ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Лише якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст.224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.227 ЦК УРСР (в редакції від 1963 року), що діяв на час укладення спірного правочину, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Також договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає подальшій реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Предметом даного спору є визнання за позивачем права власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] - бабусі [PERSON] . Зі змісту договору купівлі-продажу від 16.09.1997 року вбачається, що цей договір був підписаний брокером [PERSON] , яка діяла на підставі договору-доручення № 541-а від 16.09.1997 р. з боку продавця [PERSON] , та брокером [PERSON] , що діяв на підставі договору-доручення № 541-б від 16.09.1997 р. з боку покупця [PERSON] (а.с.11). По справі вбачається, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 16.09.1997 року, який посвідчений Запорізькою будівельною товарною біржею, на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», не підлягав нотаріальному посвідченню. Вказаний договір купівлі-продажу від 16.09.1997 року був зареєстрований у ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної інветаризації», а [PERSON] значиться власником квартири [ADDRESS] на підставі вказаного договору, що підтверджується копією технічного паспорта, складеного ОП «ЗМБТІ» 10.11.2008 р. (а.с.12-13). По справі вбачається, що сторони договору купівлі-продажу дійсно досягли згоди щодо усіх умов цього договору, що підтверджується підписами сторін, усі зобов`язання за договором були виконані сторонами договору у повному обсязі, договір був зареєстрований на підставі ст. 128, 153 ЦК УРСР та ст. 49 Закону України «Про власність», який діяв на час укладення даного правочину, а тому за життя [PERSON] набула право власності на спірну квартиру та правомірно нею володіла. Оскільки за життя спадкодавця [PERSON] вказаний договір купівлі-продажу не був ніким оспорений, тому відсутні підстави піддавати сумніву належним чином зареєстроване у відповідності до вимог діючого на той час законодавства, право власності спадкодавця на квартиру. Як встановлено по справі, спадкоємцем першої черги [PERSON] , яка є донькою [PERSON] , до П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори 28.05.2019 р. подано заяву, згідно якої остання відмовилась від прийняття спадщини на користь онуки спадкодавця [PERSON] (а.с.60). 28.05.2019 р. [PERSON] подала до П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлої бабусі [PERSON] (а.с.60 зв.). Інші спадкоємці до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини не звертались. Згідно довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 24.06.2019 р. (а.с.71), за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована [PERSON] в період з 08.04.1999 р. по 29.03.2019 р. (померла [INFO] ), разом з нею на день смерті зареєстровані особи відсутні. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (ч.2 ст.1274 ЦК України). Ч.1 ст.1265 ЦК України передбачено, що у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Оскільки позивач набула право на спадкування після смерті бабусі за законом, то у даному випадку, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, належним способом захисту її спадкових прав є саме спосіб, який обраний нею, це пред`явлення позову саме до Запорізької міської ради, як належного відповідача у даному спорі, оскільки відсутні інші особи, які заявляють про свої інтереси чи про порушені права щодо спірної квартири, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.11.2021 року у справі №759/19779/18, згідно якої, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Аналізуючи надані позивачем докази у сукупності з положеннями діючого законодавства, суд дійшов висновку, що спадкоємець [PERSON] , у порядку, визначеному ч.1 ст.1269 ЦК України, прийняла спадщину після смерті бабусі [PERSON] у зв`язку з чим вважає, що позов є доведеним, обґрунтованим, законним та підлягає задоволенню у повному обсязі. Доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позов, не спростовують висновків суду з підстав, що наведені вище.

Outcome: approved