Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначила, що 06.05.2019 між позивачкою та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Антонівської селищної ради Дніпровського району міста Херсона, актовий запис № 19. Від шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. З вересня 2021 року сторони проживають окремо. Подружні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведуть, розірвати шлюб в органах реєстрації актів цивільного стану сторони не мають можливості, оскільки позивачка тривалий час проживає в Польщі і не має змоги приїхати до України, а відповідач служить в лавах ЗСУ. Вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим просить шлюб розірвати. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, в матеріалах справи наявні клопотання про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вирішив розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 06.05.2019 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб виконавчим комітетом Антонівської селищної ради Дніпровського району міста Херсона, актовий запис № 19, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05.05.2019. Після укладання шлюбу [PERSON] змінив прізвище на « [PERSON] ». Від шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. Сторони втратили почуття кохання та поваги один до одного, їх погляди на життя стали взаємопротилежними, а тому спільне проживання виявилось неможливим і вони фактично припинили шлюбні відносини і ведення спільного господарства. Шлюбні стосунки з відповідачем позивачка не збирається продовжувати. Відповідно до ст.ст.21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб існує формально, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч.2 ст.115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно із п.2 ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112, 115 Сімейного Кодексу України, та

Outcome: approved