Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обгрунтування якого зазначила, що у період з 06.10.2011 року перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] народився син [PERSON] . З 2012 року сім`я розпалася, оскільки відповідача було взято під варту та вироком Лохвицького районного суду Полтавської області засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України до чотирьох років позбавлення волі. 23.12.2015 року рішенням цього ж суду шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Дитина залишилася проживати разом з позивачкою. [PERSON] дитиною не цікавився, матеріальної допомоги на його утримання не надавав та ніколи не спілкувався. Просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 06.09.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання (а.с. 35). Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 09.10.2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судове засідання (а.с. 49). 26.10.2023 року на адресу суду до початку розгляду справи по суті представник позивача [PERSON] - адвокат Єфіменко Л.І. надіслала заяву про залишення без розгляду позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] на корить позивачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини (а.с. 62). Ухвалою суду від 31.10.2023 рокупозовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини- залишені без розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник- адвокат Єфіменко Л.І. позовні вимоги в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав підтримали та просили їх задовольнити з викладених підстав. Відповідач [PERSON] причини неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про відкладення слухання справи, відзиву на позов до суду не надавав. Сповіщався про дату та час судового засідання за адресою його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовим конвертом з відповідною відміткою (а.с. 52-53, 54-55). Представник третьої особи- Служби у справах дітей Виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області надіслав заяву про розгляд спрви у його відсутність (а.с. 57). Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзив на позов до суду не надав, а також за наявності згоди позивача, суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши доводи сторони позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання і у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст. 258 СК України, баба і дід мають право на самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Судом встановлено, що [PERSON] з 06.10.2011 року перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який 23.12.2015 року рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області був розірваний (а.с. 12). Від вказаного шлюбу у сторін по справі [INFO] народився син [PERSON] (а.с. 10). З 2012 року сім`я розпалася, оскільки відповідача було взято під варту та вироком Лохвицького районного суду Полтавської області засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України до чотирьох років позбавлення волі (а.с. 13-14). Дитина залишилася проживати разом з позивачкою. [PERSON] дитиною не цікавився, матеріальної допомоги на його утримання не надавав та ніколи не спілкувався. Згідно довідки Охтирської ЗОШ № 8, [PERSON] [INFO] , навчається у вказаній школі, батько дитини на батьківські збори не приходив, навчанням дитини не цікавився (а.с. 15). Згідно довідки про склад сім`ї № 9 від 04.07.2023 року, неповнолітній [PERSON] проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] (а.с. 11). Допитана судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що є сусідкою сім`ї [PERSON] . У позивачки четверо дітей, батька [PERSON] не бачила жодного разу. Зі слів позивачки знаю що вони між собою не спілкуються, аліментів відповідач не сплачує і нічим не допомагає. Вона не перешкоджала йому спілкуватись з дитиною. Допитана у якості свідка [PERSON] пояснила, що сім`ю позивача знає, працює вихователем дитячого садка. [PERSON] з 4-х років знає, ніколи не бачила його тата, тільки позивач опікувалась дитиною. [PERSON] батька не бачила жодного разу. Зі слів позивача їй також відомо, що батько дитини жодного разу не допомагав. Допитана у якості свідка [PERSON] пояснила, що знає сім`ю позивача, дитина добра, вихована, за батька [PERSON] нічого не знає і ніколи його не бачила, він зв`язок з сім`єю не підтримував і не допомагав. Висновком Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області № 01-12/2559 від 17.10.2023 року встановлено, що [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав стосовно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 59-60). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення їх батьківських прав щодо дітей. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав- це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками щодо малолітньої дитини є наслідком винної поведінки відповідачки і підставою для позбавлення її батьківських прав. Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved