Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 11.03.2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить визнати недійсним заповіт НВТ 155113 від 18.05.2016 року, зареєстрований в реєстрі за №3382 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І. Згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2019 року головуючим у справі обрано суддю Салтан Л.В. Ухвалою судді Салтан Л.В. від 18.03.2019 року в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою судді Салтан Л.В. від 22.03.2019 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 12.04.2019 року відповідач [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] , в якому просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON] після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лутченко А.А., щодо успадкування 1/2 квартири за адресою: [ADDRESS] , та усунути його від права на спадкування за законом після смерті матері. 12.04.2019 року зустрічну позовну заяву прийнято судом. Ухвалою суду від 19.06.2019 року закрито підготовче провадження. 02.07.2019 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про зміну позовних вимог, в якій просить: - Визнати недійсним заповіт НВТ 155113 від 08.05.2016 року, вчинений від імені [PERSON] на користь [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за №3382 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського ноатірального округу Поведьонковою Іриною Іванівною. - Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 30.11.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лутченко Аллою Анатоліївною на ім`я [PERSON] , 1957 року народження, на квартиру [ADDRESS] , яка складається з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень житловою площею 39,84 кв.м., загальною площею 67,49 кв.м., спадкова справа №12/2018, зареєстрована в реєстрі №2385. Ухвалою суду від 01.08.2019 року заявлений відповідачем [PERSON] та його представником [PERSON] відвід судді Салтан Л.В. визнано необгрунтованим, заяву передано до канцелярії суду для визначення в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України судді, який буде вирішувати питання про відвід судді Салтан Л.В. Ухвалою судді Маломуж А.І. від 02.08.2019 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] та його представника за довіреністю [PERSON] про відвід судді. Повернуто справу для продовження розгляду по суті. Ухвалою суду від 08.08.2019 року заяву позивача [PERSON] та його представника за довіреністю [PERSON] , про відвід судді визнано необгрунтованою. Задоволено заяву про самовідвід головуючого судді по цивільній справі №520/4905/19 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус ОМНО Поведьонкова І.І., приватний нотаріус ОМНО Лутченко А.А., про визнання заповіту недійсним, за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус ОМНО Лутченко А.А., про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом. Розпорядженням керівника апарату суду від 12.08.2019 року №134 призначено повторний автоматизований розподіл судових справ відповідно до п. 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду. Згідно з Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2019 року головуючим у справі обрано суддю Пучкову І.М. Ухвалою судді Пучкової І.М. від 16.08.2019 року прийнято до провадження та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 05.11.2019 року призначено судову почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 25.11.2019 року провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 26.11.2019 року відмовлено приватному нотаріусу ОМНО Поведьонковій І.І. у заяві про відвід судді. Ухвалою судді Літвінової І.А. від 04.12.2019 року в задоволенні заяви третьої особи приватного нотаріуса Поведьонкової І.І. про відвід судді Пучкової І.М. від розгляду цивільної справи №520/4905/19 відмовлено. Ухвалою суду від 18.05.2020 року поновлено провадження та справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою суду від 23.06.2020 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову. Ухвалою суду від 12.08.2020 року в задоволенні заяви представника третьої особи приватного нотаріуса ОМНО Поведьонкової І.І. про залишення позову без розгляду відмовлено. Закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою суду від 05.10.2020 року заяву представника [PERSON] про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Заборонено будь-яким чином [PERSON] та [PERSON] у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири. 12.10.2020 року до участі у справі в якості третьої особи залучено [PERSON] . Ухвалою суду від 03.12.2020 року призначено судову почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 20.04.2021 року поновлено провадження у справі. 28.06.2021 року [PERSON] подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить: - Визнати недійсним заповіт від 18.05.2016 року, вчинений від імені [PERSON] на користь [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за №3382 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І. - Визнати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 13.11.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лутченко А.А. на ім`я [PERSON] , 1957 року народження, на квартиру [ADDRESS] , яка складається з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень житловою площею 39,84 кв.м., загальною площею 67,49 кв.м., спадкова справа№12/2018, зареєстрована в реєстрі №2385, недійсним. Розпорядженням керівника апарату суду від 09.11.2021 року №155 призначено повторний автоматизований розподіл судових справ відповідно до п. 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду. Згідно з Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2021 року головуючим у справі обрано суддю Маломуж А.І. Ухвалою судді Маломуж А.І. від 10.11.2021 року прийнято цивільну справу №520/4905/19 до розгляду та призначено підготовче судове засідання. 10.12.2021 року судом постановлено окрему ухвалу стосовно порушення законодавства приватним нотаріусом ОМНО Лутченко А.А. та приватним нотаріусом ОМНО Поведьонковою І.І., а саме - невиконання ухвали Київського районного суду м. Одеси від 26.07.2021 року про витребування доказів у цивільній справі №520/4905/19. Ухвалою суду від 10.12.2021 року застосовано до приватного нотаріуса ОМНО Лутченко А.А. та приватного нотаріуса ОМНО Поведьонкової І.І. заходи процесуального примусу у виді тимчасового вилучення оригіналів доказів для дослідження судом. 18.02.2022 року адвокат Єрусланова Т.Г. в інтересах [PERSON] подала до суду відзив на позов [PERSON] . В ході розгляду справи судом були розглянуті клопотання про витребування доказів та виклик свідків. Розпорядженням керівника апарату суду від 27.06.2022 року №257 призначено повторний автоматизований розподіл судових справ відповідно до п. 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду. Згідно з Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2022 року головуючим у справі обрано суддю Васильків О.В. Ухвалою від 06.07.2022 року справу прийнято до провадження судді Васильків О.В. Ухвалою суду від 10.12.2022 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано з Одеської державної академії харчових технологій оригінал особової справи [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25.01.2023 року по справі призначено судову почеркознавчу експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено. 13.06.2023 року з ОНДІСЕ надійшло повідомлення про залишення ухвали без виконання в зв`язку з несплатою рахунку за проведення експертизи. Ухвалою суду від 20.06.2023 року провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 13.09.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. До судового засідання 06.11.2023 року учасники справи не з`явились. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] повідомлялись належним чином. Матеріали справи містять заяву представника позивача [PERSON] від 27.12.2022 року про продовження розгляду справи без участі [PERSON] та адвоката Вознюка М.П., в якій адвокат зазначає, що за станом здоров`я [PERSON] виїхав за кордон на лікування і не може з`являтися до суду. Адвокат Вознюк М.П. за станом здоров`я та економічними обставинами не може бути присутнім в судовому засіданні. Вказана заява має примітку, що після отримання заключення судово-почеркознавчої експертизи необхідно повідомити сторонни про час і місце розгляду справи, довідки про стан здоров`я будуть надані суду при розгляді справи. При цьому з рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, наявних в матеріалах справи, вбачається, що позивач [PERSON] та адвокат Вознюк М.П. судові повістки, направлені після поновлення провадження в зв`язку з поверненням матеріалів справи з експертної установи, не отримують. Докази на підтвердження доводів представника позивача щодо стану здоров`я позивача та його адвоката відсутні. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] 02.10.2023 року подала до суду заяву, в якій просила про розгляд справи за відсутності сторони відповідача [PERSON] та зазначила, що позовні вимоги [PERSON] не підтримують та просять в задоволенні позову [PERSON] відмовити, зустрічні позовні вимоги підтримують та просять задовольнити в повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Поведьонкова І.І. до судового засідання 06.11.2023 року не з`явилась, повідомлялась належним чином, письмових пояснень стосовно позовних вимог [PERSON] та зустрічного позову [PERSON] до суду не подала. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином. Будь-яких заяв щодо розгляду справи та суті позовних вимог від третьої особи до суду не надходило. Матеріали справи містять заяву приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лутченко А.А. від 08.08.2023 року про розгляд справи за її відсутності. Письмових пояснень щодо суті спору приватний нотаріус Лутченко А.А. до суду не подавала. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. Враховуючи наведене та передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, неодноразове призначення справи до розгляду, обізнаність учасників справи про її розгляд, створення судом під час розгляду справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності інших учасників справи. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . 13.11.2018 року позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину, а саме на 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При прийнятті спадщини позивачу стало відомо про наявність іншого спадкоємця за заповітом - сусідки позивача та його матері - відповідача [PERSON] . Після ознайомлення з заповітом позивач зрозумів, що заповіт був підписаний не [PERSON] , оскільки мати позивача мала дуже виразний та красивий почерк, будучи викладачем та науковим діячем за час свого життя. Більш того, заповіт було посвідчено 18.05.2016 року у приміщенні, в якому мешкав також позивач, який в той час знаходився вдома та ніякі нотаріуси до його дому не приходили та заповітів не посвідчували. Також викликає сумнів намір матері залишити все своє майно сусідці замість рідного сина. Позивач вважає, що нотаріус вступила в змову з відповідачем та зробила недійсний заповіт, на підставі якого відповідач мала намір отримати у власність все майно після смерті [PERSON] . Також позивач зазначає, що вказаний заповіт є нікчемним, оскільки порушено вимоги щодо його форми та посвідчення, а саме - зазначення про читання заповіту вголос заповідачем вказано нотаріусом, а не особою, яка підписувала заповіт, лише після підпису заповідача. В уточнених позовних вимогах від 28.06.2021 року позивач [PERSON] також звертає увагу на те, що мати під час складання заповіту знаходилась в хворобливому стані. Ті обставини, що [PERSON] , заявила, що їй невідомі обставини смерті матері, як вона вмерла, де і ким похована, свідчить, що мати позивача не підтримувала з відповідачем дружні відносини і не могла позбавити позивача спадщини, склавши заповіт на сторонню особу. Вважаючи свої права порушеними, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання заповіту недійсним та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У відзиві на позов [PERSON] та в своїй зустрічній позовній заяві [PERSON] посилається на те, що за життя, ще в 2016 році [PERSON] , яка була сусідкою позивача за зустрічним позовом, заповіла [PERSON] все своє майно. 13.11.2018 року [PERSON] звернулася до нотаріуса [PERSON] , яка видала їй свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, але лише на частину квартири [ADDRESS] , оскілки є також інший спадкоємець - син померлої [PERSON] , який також вступає у спадок за законом. Це здивувало відповідача [PERSON] , оскільки у 2016 році [PERSON] був скоєний злочин відносно життя покійної [PERSON] , що і сприяло волевиявленню [PERSON] заповісти все своє майно сусідці. Відповідач [PERSON] зазначає, що [PERSON] була особою похилого віку, протягом останніх років хворіла на різні хвороби, особливо після скоєного сином щодо неї злочину, потребувала стороннього піклування, допомоги, догляду, яким увесь час займалася виключно [PERSON] . Відповідач вважає, що позивач [PERSON] має бути усунений від права на спадкування за померлою [PERSON] у зв`язку з тим, що неодноразово вчиняв протиправні дії відносно її життя. Сторона відповідача [PERSON] зазначає, що під час розгляду кримінальної справи в суді [PERSON] постійно приходила до залу судового засідання, тобто була вкрай зацікавлена у ході процесу, про що свідчать її розписки про дату та час. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ [PERSON] народився [INFO] , про що 18.11.1980 року складено відповідний актовий запис №1649, що вбачається з свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого повторно 02.05.2018 року Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Батьками вказані: [PERSON] та [PERSON] /т.1 а.с.12/. Судом досліджено оригінал заповіту, посвідчений 18.05.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І. /копія в матеріалах справи т.1 а.с.113/, відповідно до якого [PERSON] , яка народилася [INFO] в місті Балта Одеської області, яка зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] , попередньо ознайомлена з вимогами чинного законодавства, повністю розуміючи значення своїх дій, без будь-якого до того примушення або впливу тяжких обставин, фізичного і морального насильства чи погроз, на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: усе її майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде їй належати та на що вона за законом матиме право, в тому числі: належну їй частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , заповіла гр. [PERSON] , [INFO] . Окрім того, в заповіті також зазначено, що заповіт записаний приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І, зі слів гр. [PERSON] . Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем гр. [PERSON] і власноручно підписаний нею у присутності нотаріуса о 15 годині 20 хвилин. Особу заповідача встановлено, її дієздатність перевірено. У зв`язку з хворобою заповідача, заповіт вчинений на дому, за адресою: [ADDRESS] . Зареєстровано в реєстрі за №3382. В Журналі обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, справа №01-26, розпочато: 07.04.2015 року, закінчено: 15.06.2016 року, наявні записи від 18.05.2023 року №№15,16 особа, яка зробила виклик - [PERSON] , [ADDRESS] , 14.40 - проект заповіту, 15.20 - заповіт №3382, підстава - у зв`язку з хворобою /т.1 а.с.117-119/. Судом досліджено ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 10.08.2016 року по справі №520/7487/16-к, що набрала законної сили 12.09.2016 року, якою клопотання прокурора про застосування до [PERSON] , [INFO] , примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом - задоволено. Застосовано до [PERSON] , як до особи, яка вчинила суспільно небезпечні діяння в стані неосудності, примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації в психіатричний заклад із звичайним наглядом, з метою проведення його лікування /т.2 а.с.213-215/. Вказаною ухвалою суду встановлені наступні обставини. [PERSON] , проживаючи разом зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , переслідуючи ціль переоформлення на нього права власності на квартиру, яка належить його матері, з корисливих мотивів у нього виник умисел на незаконне позбавлення волі своєї матері [PERSON] . Після чого 24.04.2016 року [PERSON] , діючи з метою скоїти свій злочинний намір, направлений на незаконне позбавлення волі [PERSON] , проти її волі, зачинив свою маму в кімнату квартири [ADDRESS] з зовнішньої сторони, тим самим позбавивши [PERSON] можливості вільно пересуватися та вільно залишити місце її знаходження, не дозволяв виходити з кімнати, не давав можливості та забороняв справляти природні потреби, приймав міри щоб не допустити спілкування з іншими особами за допомогою телефонного зв`язку, з цією метою виключив всі телефони, позбавив [PERSON] харчуванні та води. Крім цього, [PERSON] на протязі тривалого часу, в період з 24.04.2016 року по 04.05.2016 року, більш точна дата та час досудовим слідством не встановлені, з метою спричинення фізичних страждань спричинив [PERSON] тілесні ушкодження руками та предметом - дерев`яною скалкою. Таким чином [PERSON] , бажаючи довести свій злочинний намір до кінця, продовжував тримати [PERSON] у неволі. 04.05.2016 року його злочинні дії були виявлені співробітниками поліції, які затримали [PERSON] на місці вчинення ним злочину. В ухвалі Київського районного суду м. Одеси від 10.08.2016 року по справі №520/7487/16-к зазначено, що вчинені [PERSON] суспільно небезпечні діяння, скоєні в стані його неосудності, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні в досліджених судом доказах. Згідно пояснень в суді потерпілої [PERSON] , видно, що її син, як особа, що скоїла відносно неї протиправні дії умисно, з метою на незаконне позбавлення її волі, проти власної волі [PERSON] , умисно зачинив її в кімнаті квартири [ADDRESS] з зовнішньої сторони, що розташована на дев`ятому поверсі зазначеного будинку, тим самим він переслідував мету переоформити на нього право власності на квартиру, яка належить їй, тому діяв з корисливим мотивом. Також в ухвалі вказано, що згідно пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] видно, що вони повністю підтвердили обставини протиправних дій [PERSON] , як особи, що вчинила відносно [PERSON] суспільно небезпечні діяння у стані неосудності. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що 12.02.2018 року зроблено відповідний актовий запис №1563, що вбачається з свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 02.05.2018 року повторно Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області /т.1 а.с.11/. Судом досліджено копію спадкової справи №12/2018, заведеної приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лутченко А.А. до майна померлої [INFO] [PERSON] /т.1 а.с.139-188/. Згідно з довідкою (виписка з домової книги про склад сім`ї та прописку) від 19.03.2018 року, виданою ЖБК «Приморський-25», [PERSON] , 1949 року народження, постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 30.05.1990 року. Також за вказаною адресою зареєстровані: син [PERSON] , 1980 року народження, з 11.04.1997 року, [PERSON] , 1999 року народження, з 30.01.2018 року /т.1 а.с.142/. Згідно з пенсійним посвідченням № [NUMBER] , серії [NUMBER] , виданим 08.08.2018 року [PERSON] , [INFO] , отримує пенсію по інвалідності, 2 грп. загальне захворювання. Термін дії: 31.05.2020 року /т.1 а.с.155/. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 13.11.2018 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру, загальною площею 67,49 кв.м., житловою площею 39,84 кв.м., розташованою за адресою: [ADDRESS] /т.1 а.с.167-168/. 13.11.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лутченко А.А. видано свідоцтво про право на спадщину, згідно з яким спадкоємцем на частку зазначеного в цьому свідоцтві майна [PERSON] , 1949 року народження, що померла [INFO] , є її син [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку в указаній частці видано це свідоцтво, складається з квартири [ADDRESS] , яка складається в цілому з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень, житловою площею 39,84 кв.м., загальною площею 67,49 кв.м. /т.1 а.с.185/. 13.11.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лутченко А.А. видано свідоцтво про право на спадщину, згідно з яким спадкоємцем на частку зазначеного в цьому свідоцтві майна [PERSON] , 1949 року народження, що померла [INFO] , є [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку в указаній частці видано це свідоцтво, складається з квартири [ADDRESS] , яка складається в цілому з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень, житловою площею 39,84 кв.м., загальною площею 67,49 кв.м. /т.1 а.с.187/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частиною 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною 2 ст. 1235 ЦК України заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Згідно з ст. 1255 ЦК України нотаріус, інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт, свідки, а також фізична особа, яка підписує заповіт замість заповідача, не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складення заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту. Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Частиною 2 ст. 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до Рішення Конституційного Суду № 1-рп/2014 від 11.02.2014 Конституційний Суд України, розкриваючи зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 Кодексу щодо права на обов`язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 Сімейного кодексу, який відносить до категорії «непрацездатні» інвалідів I, II та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний». Так, згідно з частиною четвертою статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-ХIV (далі - Закон № 966), абзацом сімнадцятим частини першої статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV з наступними змінами (далі - Закон № 1058) до непрацездатних належать, зокрема, особи, які визнані інвалідами в установленому законом порядку. На підставі аналізу наведених положень Конституції України, Кодексу, Сімейного кодексу, Закону № 966, Закону № 1058 Конституційний Суд України дійшов висновку, що незалежно від змісту заповіту право на обов`язкову частку у спадщині мають повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, які в установленому законодавством порядку визнані інвалідами I, II чи III групи. Стаття 1224 ЦК України визначає підстави усунення від права на спадкування 1. Не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Положення абзацу першого цієї частини не застосовується до особи, яка вчинила такий замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за заповітом. 2. Не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. 3. Не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини. Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. 4. Не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду. Якщо шлюб визнаний недійсним після смерті одного з подружжя, то за другим із подружжя, який його пережив і не знав та не міг знати про перешкоди до реєстрації шлюбу, суд може визнати право на спадкування частки того з подружжя, хто помер, у майні, яке було набуте ними за час цього шлюбу. 5. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до ч. 6 ст. 1224 ЦК України положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи судом встановлено, що після смерті [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] . Єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері є її син - позивач [PERSON] . Однак 18.05.2016 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І., на користь відповідача [PERSON] , в зв`язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування має саме відповідач [PERSON] . З огляду на те, що позивач [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи, в зв`язку з чим відповідно до положень ч. 1 ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лутченко А.А. 13.11.2018 року [PERSON] та [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину, а саме на частку квартири [ADDRESS] , кожному. Щодо заявлених позивачем [PERSON] позовних вимог про визнання заповіту недійсним та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину суд зазначає наступне. Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Стосовно права [PERSON] на складення заповіту будь-яких заперечень або зауважень зі сторони позивача не надходило. Щодо порушенням вимог щодо форми заповіту та його посвідчення сторона позивача [PERSON] посилалась на те, що заповіт не був підписаний спадкодавцем [PERSON] , в зв`язку з чим за клопотанням сторони позивача судом було призначено судову почеркознавчу експертизу. В ході судового розгляду матеріали справи неодноразово направлялись до експертної установи, проте були повернуті до суду в зв`язку з невиконанням позивачем [PERSON] клопотання судового експерта щодо здійснення оплати за проведення експертизи. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] після 27.12.2022 року по теперішній час з заявами щодо стану розгляду справи або виконання призначеної судом експертизи до суду не звертались. Судові повістки та клопотання експерта направлялись судом на вказані стороною позивача адреси. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандрес С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства суд не збирає докази за власною ініціативою та ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Враховуючи визначені чинним цивільним процесуальним законодавством строки розгляду справ, суд не може зволікати з розглядом справи по суті. Невиконання стороною позивача клопотання судового експерта протягом тривалого часу затягує розгляд справи по суті та є зловживанням процесуальними правами. Згідно з ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що доводи сторони позивача щодо того, що волевиявлення заповідача [PERSON] не було вільним і не відповідало її волі, належними та допустимими доказами в сенсі ст. ст. 77, 78 ЦПК України не підтвердженні. Доводи сторони позивача [PERSON] щодо того, що ніякі нотаріуси до [PERSON] не приїжджали та що порушено форму складення заповіту, також не знайшли підтвердження в ході розгляду справи та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема журналом реєстрації нотаріальних дій. Щодо доводів сторони позивача про порушення порядку посвідчення заповіту суд зазначає, що відповідно до п. 1.7 глави 3 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. З оригіналу заповіту вбачається, що текст заповіту виконаний друкарським способом і містить всі визначені в п. 1.7 глави 3 розділу 2 Порядку зазначення, а також місце для проставлення заповідачем власноручного підпису на заповіті, яке заповнене підписом [PERSON] з зазначенням її прізвища, ім`я та по батькові. Доказів на підтвердження того, що текст заповіту чи його частина були зазначені на нотаріальному бланку вже після підписання заповідачем, суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання заповіту недійсним, визначених ч. 2 ст. 1257 ЦК України, в зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] про визнання заповіту недійсним задоволенню не підлягають в зв`язку з їх безпідставністю. Позовні вимоги [PERSON] щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину є похідними від вимог про визнання заповіту недійсним, в зв`язку з чим також не підлягають задоволенню. Стосовно зустрічних позовних вимог [PERSON] суд зазначає наступне. Звертаючись до суду з зустрічним позовом у цій справі, [PERSON] просить усунути [PERSON] від права на спадкування після смерті його матері на підставі ч. 1 ст. 1224 ЦК України, оскільки відповідач умисно вчинив замах на життя спадкодавця [PERSON] . Так, згідно із частиною першою статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Положення абзацу першого цієї частини не застосовується до особи, яка вчинила такий замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за заповітом. Оскільки діяння, зазначені у частині першій статті 1224 ЦК України є кримінально караними, то вони повинні бути підтверджені обвинувальним вироком суду або постановою про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, які є самостійною та достатньою підставою для усунення від права на спадкування. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10.08.2016 року по справі №520/7487/16-к, що набрала законної сили 12.09.2016 року, застосовано до [PERSON] , як до особи, яка вчинила суспільно небезпечні діяння в стані неосудності, примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації в психіатричний заклад із звичайним наглядом, з метою проведення його лікування /т.2 а.с.213-215/. Вказаною ухвалою суду встановлено, що [PERSON] , переслідуючи ціль переоформлення на нього права власності на квартиру, яка належить його матері, з корисливих мотивів з умислом на незаконне позбавлення волі своєї матері [PERSON] , проти її волі, зачинив свою маму в кімнату квартири [ADDRESS] з зовнішньої сторони, тим самим позбавивши [PERSON] можливості вільно пересуватися та вільно залишити місце її знаходження, не дозволяв виходити з кімнати, не давав можливості та забороняв справляти природні потреби, приймав міри щоб не допустити спілкування з іншими особами з допомогою телефонного зв`язку, з цією метою виключив всі телефони, позбавив [PERSON] харчуванні та води. Крім цього, [PERSON] на протязі тривалого часу, в період з 24.04.2016 року по 04.05.2016 року, більш точна дата та час досудовим слідством не встановлені, з метою спричинення фізичних страждань спричинив [PERSON] тілесні ушкодження руками та предметом - дерев`яною скалкою. На підставі встановлених Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10.08.2016 року по справі №520/7487/16-к обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для усунення від спадкування, визначених ч. 1 ст. 1224 ЦК України, в зв`язку з чим зустрічні позовні вимоги [PERSON] про усунення [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті матері підлягають задоволенню. Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Враховуючи, що судом встановлено, що в силу закону, а саме ч. 1 ст. 1224 ЦК України [PERSON] не має права на спадкування після смерті матері [PERSON] , однак прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого [PERSON] приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лутченко А.А., на спадкове майно [PERSON] . При ухваленні рішення особливу увагу суд звертає на те, що в ході розгляду кримінальної справи [PERSON] , надаючи суду пояснення, зокрема зазначала, що її син діяв умисно з метою переоформлення на нього права власності на квартиру. Також в матеріалах справи наявні копії з матеріалів кримінальної справи /т.4 а.с.70-94/, з яких вбачається, що [PERSON] брала активну участь під час розгляду справи. Суд враховує, що заповіт на користь сусідки [PERSON] [PERSON] склала 18.05.2016 року, тобто після того, як 04.05.2016 року співробітники поліції затримали [PERSON] , припинивши його злочинні дії відносно матері [PERSON] . При цьому, після застосування до [PERSON] примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу згідно з ухвалою суду від 10.08.2016 року, [PERSON] до дня своєї смерті [INFO] свою волю, викладену в заповіті на користь [PERSON] , не змінювала та інших заповітів не укладала. Враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства суд не збирає докази за власною ініціативою та ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] не підлягають задоволенню в зв`язку з безпідставністю, зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved