Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-09 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін Позивач звернулася до Рокитнянського районного суду Київської області з позовом про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем, який зареєстрований 14 липня 2006 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім"ї, про що зроблено відповідний актовий запис № 1294, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 14 липня 2006 року. Відповідач - [PERSON] є громадянином Сірійської Арабської Республіки, уродженцем Латакії. Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Позов обгрунтовано тим, що в період з укладення шлюбу і до 2015 року їх відносини з відповідачем були такими, як вона сподівалась, укладаючи шлюб. Приблизно з 2015 року відповідач перестав отримувати заробіток та став систематично звертатись до різних фінансових установ за кредитами на власні потреби, повертати які доводилось їй. Вона неодноразово намагалась припинити це, але відповідач не реагував на її зауваження. З часом така поведінка відповідача значно погіршила їх відносини та призвела до фактичного припинення їх шлюбу. З грудня 2021 року вони з відповідачем проживають порізно, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних відносин та не спілкуються, у зв`язку з чим подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам та порушує її права. На даний час їй не відоме місце проживання відповідача. Після розірвання шлюбу бажає мати шлюбне прізвище " [PERSON] ". Відповідач своїм правом на надання відзиву на позов не скористався. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Позивачка звернулася до Рокитнянського районного суду Київської області з позовом про розірвання шлюбу, укладеного нею та відповідачем, який зареєстрований 14 липня 2006 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім"ї, про що зроблено відповідний актовий запис № 1294 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями зазначена справа передана у провадження судді Чорненької О.І. З матеріалів позовної заяви вбачається, що останнє відоме місце проживання відповідача вказано за адресою: [ADDRESS] . Позивачка зазначає, що місце перебування відповідача невідоме. На виконання вимог ч. 7 ст. 187 ЦПК України, було направлено запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця реєстрації місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача. До суду надійшла відповідь від 24.07.2023 про те, що відповідач [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та був знятий з реєстрації за вказаною адресою 26 червня 2023 року. В той же час позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та має на утриманні неповнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] . Частиною 2 статті 28 ЦПК України передбачено, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 29 серпня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У зв`язку з тим, що місце реєстрації та фактичного проживання відповідача не відоме повідомлення про постановлення ухвали про відкриття провадження у справі та його виклик здійснюється через розміщення інформації на офіційному сайті судової влади за посиланням: https://rk.ko.court.gov.ua. Розгляд справи призначено на 09 годину 30 хвилин 22 вересня 2023 року. В подальшому, у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, справа була знята з розгляду та судове засідання було відкладено до 09 годину 30 хвилин 10 листопада 2023 року. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Іллінський О.В., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибули. Натомість, на електронну адресу суду представник позивача подав заяву, відповідно до якої заявлений позов підтримує повністю та просить розглядати справу у його відсутності та у відсутності його довірительки. У разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідача [PERSON] про дату, час та місце розгдяду справи було повідомлення шляхом розміщення оголошеннь про виклик до суду на офіційному сайті суду. Такі оголошення були розміщенні 30 серпня та 17 жовтня 2023 року за посиланням: https://rk.ko.court.gov.ua. Частиною 11 статті 128 ЦПК України передбачено, що відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. З огляду на викладене, відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув та про причини своєї неявки суд не повідомив. Крім того відповідач відзиву на позов не надав та будь-яким іншим чином не висловив свою позицію щодо заявленого до нього позову. За таких обставин суд розглядає справу у відсутності сторін та, відповідно до положень частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи позицію позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин З позовної заяви та доданих до неї матеріалів судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем укладено шлюб, який зареєстрований 14 липня 2006 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім"ї, про що зроблено відповідний актовий запис № 1294, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 14 липня 2006 року. Відповідач - [PERSON] є громадянином Сірійської Арабської Республіки, уродженцем Латакії. Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . У період з укладення шлюбу і до 2015 року відносини між подружжям були такими, як сподівалась позивачка, укладаючи шлюб. Приблизно з 2015 року відповідач перестав отримувати заробіток та став систематично звертатись до різних фінансових установ за кредитами на власні потреби, повертати які доводилось позивачці. Вона неодноразово намагалась припинити це, але відповідач не реагував на її зауваження. З часом така поведінка відповідача значно погіршила відносини між подружжям та призвела до фактичного припинення їх шлюбу. З грудня 2021 року позивачка з відповідачем проживають порізно, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних відносин та не спілкуються, у зв`язку з чим подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та порушує її права. На даний час позивачці не відоме місце проживання відповідача. Після розірвання шлюбу бажає мати шлюбне прізвище " [PERSON] ". Указані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам кожного з подружжя. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та, перевіривши їх наданими доказами, вважає за необхідне позов задовольнити. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд зазначає наступне. Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 1, частини 1 статті 2 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземцем є особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав. Правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. Частиною 1 статті 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. У Рішенні Конституційного Суду України від 25.12.1997 № 9-зп роз`яснено, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про міжнародне приватне право" встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави. Статтею 55 Закону України "Про міжнародне приватне право" визначено, що право на шлюб визначається особистим законом кожної з осіб, які подали заяву про укладення шлюбу. У разі укладення шлюбу в Україні застосовуються вимоги Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Відповідно до статті 56 вказаного закону, форма і порядок укладення шлюбу в Україні між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, а також між іноземцями або особами без громадянства визначаються правом України. Відповідно до частини 1 статті 60 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Статтею 63 вказаного закону визначено, що припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Пунктами 2 та 7 частини 1 статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" визначено, що суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України. Згідно зі статтею 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до статтей 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою "чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання". Суд зазначає, що шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Як встановлено в судовому засіданні вільна згода на спільне проживання між сторонами по справі відсутня. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування - значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства. Закріплені у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок. Однією з підстав припинення шлюбу є його розірвання. Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Фернандес Мартінес проти Іспанії" (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: "Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні". Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Частиною 3 та 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до статті 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Сторони не виявили бажання примиритись. Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до статті 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотні значення. Таким чином, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам, а тому є всі підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до частини 2 статті 114 Сімейного Кодексу України, моментом припинення шлюбу у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 2 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, суд вважає, що сім`я сторін остаточно перестала існувати, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя та їх дітей і тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Відповідно до вимог статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При укладенні шлюбу позивачка прізвища не змінювала, тому після розірвання шлюбу має право й надалі іменуватись шлюбним прізвищем " [PERSON] ". Щодо судових витрат Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у сумі 1073 гривні 60 копійок, сплачений нею при поданні позовної заяви, що підтверджується квитанцією № 32528798800007213926 від 28.06.2023. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved