Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

24 серпня 2023 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» про визнання виконавчого напису № 32650 від 17 грудня 2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною про стягнення заборгованості в сумі 11 066,50 грн таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з Єдиного реєстру боржників дізналася про примусове виконання виконавчого напису про стягнення із неї на користь відповідача заборгованості. Однак жодних договірних чи інших правовідносин з ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» позивач не мала. Про існування боргу перед ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» та існування виконавчого напису нотаріуса позивачу відомо не було, жодних письмових вимог щодо погашення заборгованості їй не надходило, про вчинення виконавчого напису нотаріусом ані стягувач, ані приватний нотаріус позивача не повідомляли. Вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, без перевірки нотаріусом безспірності заборгованості за кредитним договором та без перевірки факту завчасної повідомлення позивача як боржника про існування кредитної заборгованості як такої та її розмір. До того ж неотримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором та вчиненням виконавчого напису позбавило можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги відповідача, або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Відтак, приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису не мав документів, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачених Переліком документів, на підставі яких стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року, а тому нотаріус не мав передбачених законом підстав для вчинення виконавчого напису і відповідно до ст. 49 ЗУ «Про нотаріат» повинен був відмовити стягувачу у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Таким чином, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 25 серпня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 21 вересня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду. Позивач, [PERSON] та її представник, адвокат Баленко Р. В, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, однак від позивача надійшла до суду заява про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує та прохає задовольнити. Представник відповідача, ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомляв. 14.09.2023 року до суду надійшли письмові пояснення, в яких представник ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» вказав, що Товариство надало приватному нотаріусу повний пакет оригіналів документів для вчинення виконавчого напису на кредитному договорі. Документи були виготовленні в одному екземплярі, а їх копії не виготовлялись та не зберігаються в компанії. Також зазначає, що виконавчий напис вчиняється на оригіналі документу, що встановлює заборгованість, тому в такому випадку напис було вчинено на оригіналі кредитного договору. Вказаний кредитний договір разом із виконавчим написом нотаріуса було пред`явлено для примусового виконання приватному виконавцю, копії виконавчого напису та/або кредитного договору не виготовлялись. Законодавством не встановлено вимог про обов`язкове зберігання кредитором документів, що стали підставою для вчинення виконавчого напису. Третя особа, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н. С. будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, шляхом оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомляла. На теперішній час нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни припинена на підставі Наказу Міністерства юстиції України від 12.03.2021 року № 931/5. Документи нотаріального діловодства та архів приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н. С. не передавались на відповідальне зберігання до Київського державного нотаріального архіву. Питання передачі документів нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Хари Н. С. перебуває на контролі Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Третя особа, приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гречин Н. В, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомляла. Заяв про відкладення розгляду справи та письмових пояснень по суті позову не подавала. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 17 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною на підставі статей 87-91 ЗУ «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 32650, про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 001-16027-120113 від 12.01.2013 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», на підставі Договору відступлення прав вимоги № 02/10/2019-ФА, укладеного 02 жовтня 2019 року, на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд». Стягнення заборгованості\~ проводиться\~ за\~ період\~ з\~ 27.12.2017 року по 29.11.2019 року в сумі 10 766,50 грн, яка складається із: 4991,50 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 5775,00 грн прострочена заборгованість за процентами. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 ЗУ «Про нотаріат» стягнуто плату зі стягувача в розмірі 300,00 грн, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника, [PERSON] \~ на\~ користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» складає 11066,50 грн (а.с. 17). 30 січня 2020 року приватним виконавцем Виконавчого округу Полтавської області Гречин Н. В. на підставі заяви стягувача про примусове виконання виконавчого напису № 32650, виданого 17.12.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н. С, відкрито виконавче провадження № 61115647, про що винесено постанову про стягнення з боржника заборгованості в розмірі 11 066,50 грн (а.с. 18-19). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року №3425-ХІІ виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі й унаслідок цивільно- правової відповідальності, це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону «Про нотаріат»). Аналогічні правила та умови вчинення нотаріусами виконавчого напису містить й Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Водночас цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Верховний Суд зазначає, що дійсно на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику у порядку, визначеному статтею 84 Закону України «Про нотаріат». Отже, встановлена законом процедура стягнення боргу підставі виконавчого напису нотаріуса не вважається дотриманою (виконана), якщо боржник не був повідомлений про вимогу повернути заборгованість, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) ори- гінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. При цьому, ст. 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Отже, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів (правовий висновок, викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц, у Постанові Верховного Суду від 22 травня 2020 року у справі №674/918/17). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом установлено, що 12 січня 2013 року між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір, шляхом підписання заяви № 001-16027-120113 (а.с. 16).\~ Зазначений договір нотаріально не посвідчений, а тому оспорюваний виконавчий напис не відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», яка передбачає обов`язкове нотаріальне посвідчення договорів. Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтверд- ження того, що [PERSON] має безспірну заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» за кредитним договором №011-16027-120113 від 12.01.2013 року, а також, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису дійсно належним чином переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню із [PERSON] за спірним виконавчим написом, зокрема належним чином завірений кредитний договір, з відміткою про його нотаріальне посвідчення, а також доказів про належне повідомлення боржника про Відступлення права вимоги та про розмір заборгованості та термін її сплати, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису № 32650, вчиненого 17.12.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н. С. Таким чином, враховуючи викладені обставини, суд вважає позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову з відповідача підлягають стягненню витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved