Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач [PERSON] через свого представника звернувся до суду з позовом до вищевказаних відповідачів, у якому з урахуванням уточнення просив стягнути на свою користь солідарно з останніх матеріальну шкоду у розмірі 80 794,00 грн, моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн, витрати на проведення оцінки вартості майнової шкоди у розмірі 4 500,00 грн та судові витрати. У обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, щовін є власником квартири [ADDRESS] . 04 березня 2020 року в житловому будинку [ADDRESS] внаслідок халатного відношення до сантехнічного обладнання мешканців квартири № 100 , власниками якої є відповідачі, у квартирі № 96 трапилось залиття. 13 березня 2020 року комісією обслуговуючої дільниці 505 складено Акт про залиття, що трапилося внаслідок халатного відношення до мереж водопостачання та сантехнічного обладнання мешканців квартири № 100 . Вказаним Актом зафіксовано пошкодження оздоблення квартири № 96 , зокрема, кухні, коридору та двох спалень. У квартирі відповідачів були зашиті стояки ХВП, ГВП, що не давало змоги своєчасно проводити огляд технологічного стану інженерних мереж та оперативної ліквідації аварійної ситуації на момент залиття. Для встановлення розміру матеріальних збитків, завданих внаслідок неодноразового залиття, позивач звернулась до оцінювача [PERSON] . За результатами проведеного дослідження, відповідно до проведених розрахунків, загальний розмір матеріальних збитків, заподіяний оздобленню приміщень після залиття, склав 80 794,00 грн. Задля можливого досудового врегулювання спору позивачем 04.10.2021 на адресу відповідачів було направлено вимогу про добровільне відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття, однак, на момент звернення до суду з даною позовною заявою, відповідачами шкода не компенсована. Окрім того, позивач додає, що відповідачами було здійснено залиття квартири, не проведено ремонтних робіт, не компенсовано збитків, а на час залиття та в подальшому при здійсненні ремонтних робіт з відновлення він вимушений проживати за межами своєї квартири. Указані дії відповідачів завдали значний стрес та чималі переживання позивачу, які він оцінює у розмірі 10 000,00 грн компенсації моральної шкоди. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року за вищевказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження. 04 січня 2022 року відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позов, у якому просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі у зв`язку з тим, що Акт про залиття від 13.03.2020 комісії обслуговуючої дільниці № 505, на її думку, є перекладанням відповідальності з обслуговуючої організації на споживача послуги, власника квартири № 100 . Також наголошує, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що причиною залиття його квартири є халатне відношення власників кв. № 100 до сантехнічного обладнання, зокрема, що були зашиті стояки ХВП, ГВП, що не давало змоги своєчасно проводити огляд технологічного стану інженерних мереж та оперативної ліквідації аварійної ситуації на момент залиття. Відповідач уважає, що належним відповідачем у справі є обслуговуюча організація, на балансі якої знаходиться санітарно-технічне та інженерне обладнання, тобто третя особа КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва». 07 лютого 2022 року до суду від третьої особи КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» надійшли письмові пояснення до позову, в яких представник останнього зазначає, що працівниками підприємства у встановленому порядку відповідно до затверджених графіків здійснюються профілактично-попереджувальні роботи та огляди сантехнічного обладнання відповідно до встановленим норм та правил. Відповідачі, як співвласники квартири та сантехнічного обладнання, несуть відповідальність за утримання, належний санітарний та технічний стан обладнання та комунікацій. Третьою особою 13.03.2020 було складено акт про залиття, аварію, що трапилася внаслідок халатного відношення до мереж водопостачання та сантехнічного обладнання мешканців кв. 100 , в якому і зазначено, що в кв. 100 були зашиті стояки ХВП, ГВП, що не давало змоги своєчасно проводити огляд технічного стану інженерних мереж та оперативної ліквідації аварійних ситуацій на момент залиття. На думку представника третьої особи, Акт залиття і є основним доказом причин залиття квартири позивача. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник, а також відповідач [PERSON] у судовому засіданні у задоволенні позовних вимог просили відмовити у повному обсязі з аналогічних підстав, що вказані у відзиві [PERSON] на позов. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час та місце повідомлялися належним чином, доказів поважності неявки не надали. Представник третьої особи у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, що вказані у письмових поясненнях. Заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити частково з огляду на таке. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до п. 1 розпорядження Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 31.01.2015 № 41 «Про деякі питання комунального майна територіальної громади міста Києва, що віднесено до сфери управління Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації» та додатку 2 до даного розпорядження, житловий будинок [ADDRESS] закріплено на праві господарського відання без права розпорядження за третьою особою КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва». Відповідно до абз. 2 п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово- комунального господарства від 17.05.2005 № 76, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт. 13 березня 2020 року комісією обслуговуючої дільниці 505, що є структурним підрозділом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва», у складі головного інженера виконавця послуг [PERSON], інженера першої категорії [PERSON] , майстра рем. групи [PERSON] , слюсара-сантехніка [PERSON] складено Акт про залиття, що трапилося 04.03.2020 внаслідок халатного відношення до мереж водопостачання та сантехнічного обладнання мешканців квартири [ADDRESS] . Вказаним Актом зафіксовано пошкодження оздоблення квартири № 96 , зокрема: - Кухня - 7,3 м. кв., стеля - 1,0 м. кв. (водоемульсійне фарбування), стіни - 1,8 м. кв. (шпалери); - Коридор - 11,1 м. кв., стіни - 3,0 м. кв. (шпалери); - Спальня - 9,7 м. кв., стіни - 6,0 м. кв. (шпалери); - Спальня - 14,8 м. кв., стеля - 1,5 м. кв. (шпалери), стіни - 2,0 м. кв. (шпалери). Причиною залиття квартири № 96 у Акті зазначено те, що у квартирі 100 були зашиті стояки ХВП, ГВП, що не давало змоги своєчасно проводити огляд технологічного стану інженерних мереж та оперативної ліквідації аварійної ситуації на момент залиття. Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 27.03.2003, судом установлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності в рівних частках відповідачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Для встановлення розміру матеріальних збитків, завданих внаслідок залиття від 04.03.2020, позивач звернувся до оцінювача ФОП [PERSON] . За проведення оцінки збитків позивач сплатив 4 000,00 грн, що підтверджується відповідною квитанцією від 30.09.2021. Згідно зі Звітом № 75/21 від 30.09.2021, що складений ФОП [PERSON] , загальний розмір матеріальних збитків, заподіяний оздобленню приміщень після залиття квартири позивача, складає 80 794,00 грн. Не погоджуючись із зазначеним розміром збитків та причиною залиття квартири позивача, представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні 27.03.2023 просив суд призначити по справі судову будівельно-технічну експертизу. На підставі зазначеного вище клопотання 27.03.2023 суд постановив ухвалу, якою призначив по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва», про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставив наступні питання: - Які саме ремонтно-будівельні роботи необхідно провести у квартирі за адресою: [ADDRESS] , для усунення наслідків залиття зазначеної квартири, що мало місце 04.03.2020, та відновлення її попереднього стану? Яка вартість зазначених ремонтно-будівельних робіт та матеріалів станом на день проведення експертизи? - Якою є технічна причина залиття квартири за адресою: [ADDRESS] , що мало місце 04.03.2020? Проведення експертизи суд доручив Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. За результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, судовим експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України складено висновок № 12585/23-42 від 07.09.2023, відповідно до якого вартість ремонтно-відновлювальних робіт, в тому числі матеріалів (розмір завданої матеріальної шкоди) для усунення наслідків залиття квартири [ADDRESS] , що мало місце 04.03.2020, згідно даних візуально-інструментального обстеження та наданих матеріалів станом на час проведення дослідження становить 78 920,40 грн. Встановити згідно даних візуально-інструментального обстеження технічну причину залиття квартири [ADDRESS] не вбачається можливим в зв`язку з задовільним технічним станом санітарно-технічних систем та відсутністю на час проведення обстеження витоків рідини в квартирі [ADDRESS] . Згідно наданих документальних даних, а саме Акту про залиття від 13.03.2020, що складений комісією обслуговуючої дільниці № 505, причиною залиття квартири [ADDRESS] є: «халатне відношення до сантехнічного обладнання мереж водопостачання мешканців кв. № 100...», «В кв. № 100 були зашиті стояки ХВП, ГВП, що не давало змоги своєчасно проводити огляд технологічного стану інженерних мереж та оперативної ліквідації аварійної ситуації на момент залиття». У судовому засіданні 23.03.2023 відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у якості свідків повідомили суду, що позивач [PERSON] ніколи не звертався них, як мешканців квартири, з метою обстеження та встановлення дійсних причин залиття його квартири. Відповідачам відомо, що 04.03.2020 мав місце прорив труб в мережах холодного та гарячого водопостачання квартир будинку за адресою: [ADDRESS] , про що мешканцями зазначеного вище будинку були направлені усні та письмові звернення до відповідної диспетчерської аварійної служби, а також на адресу балансоутримувача зазначеного будинку, яким є третя особа. Працівниками аварійних служб, в тому числі працівниками третьої особи, в подальшому були проведені ремонтні роботи на дільниці стояка між поверхами під`їзду будинку, де знаходяться квартири позивача та відповідачів. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На виконання вказаної вище процесуальної норми відповідачами не спростовано належними та допустимими доказами відомості, що вказані в Акті від 13.03.2020. Відповідно до п. 13 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869, внутрішньобудинковою системою гарячого, холодного водопостачання та централізованого опалення є система від зовнішньої стіни будинку (крім транзитних трубопроводів) до першої запірної арматури на відгалуженні від стояка або (у разі її відсутності) трійника (врізки) включно, що знаходиться у квартирі споживача (житлового приміщення у гуртожитку), нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку). У відповідності до додатку до правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, яка була чинною станом на день виникнення спірних правовідносин, а саме п. 22 типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (630- 2005-п) (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2009 року № 933), передбачено, що точками розподілу, в яких здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві, є: у багатоквартирному будинку послуги з: централізованого опалення - відгалуження від стояків у межах квартири; постачання холодної та гарячої води - після першої водозапірної арматури на відгалуженні від стояка у квартирі споживача; водовідведення - зливний отвір санітарно-технічних приладів; у будинку садибного типу - місце підключення відповідної інженерної мережі будинку до мережі виконавця. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Відповідно до ст. 151 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом України. Згідно з вимогами п. 2, 3, 4, 7, 8, 9 ч. 2. ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», чинного на час виникнення спірних правовідносин, на індивідуального споживача покладено обов`язки щодо: своєчасного вживання заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; забезпечення цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; проведення власним коштом ремонту та заміни санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; допуску у своє житло (інший об`єкт нерухомого майна) управителя, виконавців комунальних послуг або їхніх представників у порядку, визначеному законом і договорами про надання відповідних житлово-комунальних послуг, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів і перевірки показань приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку; дотримання вимог житлового та містобудівного законодавства під час проведення ремонту чи реконструкції житла (іншого об`єкта нерухомого майна), не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг; забезпечення своєчасної підготовки об`єктів, що перебувають у його власності, до експлуатації в осінньо-зимовий період. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що власник квартири зобов`язаний утримувати дане майно, у тому числі інженерно-технічне обладнання, у належному стані і своєчасно усувати недоліки у його роботі. Майнова шкода, завдана іншим особам у зв`язку з невиконанням таких обов`язків, підлягає відшкодуванню власником. Відповідальність за завдану шкоду настає за наявності таких підстав як наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вина останнього. З урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України). За змістом положень ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. У ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням порушеного права, тобто, з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Положеннями ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач на підтвердження факту залиття його квартири надав до суду Акт про залиття від 13.03.2020, складений комісією обслуговуючої дільниці 505, що є структурним підрозділом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва», відповідно до якого залиття у квартирі позивача трапилося 04.03.2020 внаслідок халатного відношення до мереж водопостачання та сантехнічного обладнання мешканців квартири [ADDRESS] . Причиною залиття квартири № 96 у Акті зазначено те, що у квартирі 100 були зашиті стояки ХВП, ГВП, що не давало змоги своєчасно проводити огляд технологічного стану інженерних мереж та оперативної ліквідації аварійної ситуації на момент залиття. Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що відповідачі не спростували належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, хоча це їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. Розмір збитків, завданих позивачу внаслідок залиття його квартири, визначений у висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України № 12585/23-42 від 07.09.2023, відповідно до якого вартість ремонтно-будівельних робіт, які необхідно провести для усунення пошкоджень, які виникли внаслідок залиття в квартирі позивача, становить 76 956,12 грн. Указаний висновок судового експерта спростовує відомості щодо розмірів збитків, які зазначені Звіті № 75/21 від 30.09.2021, за виготовлення якого позивач сплатив 4 000,00 грн. З приводу вказаного, суд не вбачає доцільним стягувати на користь позивача витрати на проведення оцінки вартості майнової шкоди. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Згідно зі ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази кожен окремо та у їх сукупності, на підставі вказаних норм закону, беручи до уваги вищенаведені обставини та те, що позивач зазнав матеріальної шкоди саме внаслідок неправомірних дій відповідачів, враховуючи, що вказана матеріальна шкода не спростована належними і допустимими доказами та становить 78 920,40 грн, суд убачає необхідним стягнути вказані грошові кошти солідарно з відповідачів на користь позивача. Суд убачає необхідним застосувати саме солідарний спосіб стягнення з відповідачів, оскільки саме такий спосіб обрано позивачем, як потерпілою особою відповідно до вимог ст. 1190 ЦК України. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З урахуванням обставин і характеру заподіяння шкоди, тривалості моральних страждань позивача внаслідок залиття його квартири і пошкодження майна, вимушених змін у його житті, суд уважає, що з відповідачів на користь позивача необхідно солідарно стягнути 5 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, оскільки такий розмір моральної шкоди, на думку суду, є співмірним, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України, суд убачає необхідним стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial