Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач, [PERSON] , звернувся в суд з даним позовом, в якому просить ухвалити рішення суду, яким визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] разом з ним та залишити дитину на його вихованні. В обгрунтування поданого позову, [PERSON] , зазначає, що 30.07.2011 він уклав шлюб з [PERSON] .. [INFO] у них народився син [PERSON] . Подружнє життя у сторін не склалося та рішенням Бершадського районного суду Вінницької області укладений між сторонами шлюб було розірвано. Взимку 2023 відповідачка залишила сина та переїхала жити до польщі. З лютого 2023 син сторін знаходиться на утриманні позивача, який забезпечує його всім необхідним. Відповідачка в Україну не повертається, на зв`язок з позивачем та сином виходить рідко. Вищевказані обставини стали причиною звернення позивача до суду з даним позовом. Позивач, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі. Відповідачка, [PERSON] , також в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила провести розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник Служби у справах дітей Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області в судове засідання не з`явився. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Бершадським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Зі змісту позову вбачається, що відповідачка виїхала до Польщі та дитини сторін з лютого 2023 проживає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні. Усвідомлюючи відповідальність за виховання та піклування малолітнього сина, створення для нього належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку позивач вважає, що його малолітній син повинен проживати з ним. Згідно акту обстеження умов проживання малолітній [PERSON] дійсно проживає з батьком, у житловому будинку за адресою [ADDRESS] , який його самостійно утримує, доглядає, виховує. Умови проживання задовільняють потреби дитини у вихованні та розвитку. За змістом положень ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 3, ст. 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 02.09.1991) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч. 4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частинами 2, 3 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. До інших обставин, що мають істотне значення (у контексті приписів ч. 1 ст. 161 СК України) можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною; можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до висновку служби у справах дітей Бершадської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , остання поклалася на розсуд суду, так як через проживання позивачки за кордоном не представилося можливим вивчити її матеріальний стан, стан здоров`я, що може потягнути за собою порушення її особистих прав та законних інтересів. Також, у вказаному висновку зазначено, що до служби у справах дітей надійшла заява [PERSON] , в якій вона повідомила, що знаходиться на роботі в Республіці Польща, працює по трудовій угоді, та немає належним умов для проживання дитини, ні матеріальної можливості утримувати сина, найближчим часом не планує повертатися в Україну, тому не заперечує щодо проживання сина з батьком, так як вважає, що для дитини так буде краще. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. З урахуванням викладеного вище, а також з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав і законних інтересів малолітнього [PERSON] , найкращим інтересам дитини буде відповідати місце її проживання разом з батьком, а відтак позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved