Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до приватного підприємства «Автомагістраль» та просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 21374 гривні 87 копійок, мотивуючи тим, що протягом періоду з 30 березня 2012 року по 17 серпня 2022 року він працював у приватному підприємстві «Автомагісталь», після його звільнення відповідач не здійснив з ним остаточного розрахунку, не видав жодних документів по заробітній платі, що призвело до порушення його прав. Представник відповідача надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити повністю посилаючись на те, що позов позивачем подано з порушенням строків звернення до суду, а також те, що заборгованість обумовлена форс-мажорними обставини, які викликані воєнним станом в Україні, й наявністю бюджетної заборгованості перед підприємством за виконану роботу. Ухвалою Народицького районного суду Житомирської області від 25 вересня 2023 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів й постановлено витребувати з приватного підприємства «Автомагістраль» довідку про нараховану та виплачену [PERSON] заробітну плату за період з 01 липня по 31 серпня 2022 року. Сторони надали суду заяви про розгляду справи у їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 02 квітня 2012 року [PERSON] був прийнятий на роботу до приватного підприємства «Автомагістраль» на посаду апаратника зневоднення бітуму в порядку переведення з ТОВ «Магістраль-Будсервіс». 17 серпня 2022 року [PERSON] був звільнений з ПП «Автомагістраль» за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України. Зазначені обставини підтверджується копією трудової книжки, виданої на ім`я [PERSON] серії [NUMBER] від 26 березня 2010 року. Згідно довідки приватного підприємства «Автомагістраль» №1161 від 03 жовтня 2023 року за період з 01 січня 2022 року по 17 серпня 2022 року нарахований дохід [PERSON] становить 80123 гривні 06 копійок, з них утримано: 14198 гривень 86 копійок ПДФО та 1201 гривню 84 копійки військового збору. Дохід за вирахуванням утримань становить 64722 гривні 36 копійок, з яких позивачу виплачено 42919 гривень 43 копійки. Враховуючи суму нарахованого доходу, відрахування та розмір виплачених позивачу коштів, заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі становить 21802 гривні 93 копійки. Частиною 1 статті 47 Кодексу законів про працю України визначено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до частини 1 статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. 24 лютого 2022 року в Україні було введено режим воєнного стану на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Згідно з частинами 1,2 статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Абзацом другим частини третьої цієї ж статті означено, що звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. В судовому засіданні, що мало місце 10 жовтня 2023 року, представник позивача не заперечував факту наявності заборгованості відповідача перед позивачем по виплаті заробітної плати, водночас, зазначав, що сума такої заборгованості складає 21538 гривень 73 копійки, також пояснив, що діяльність підприємства вже відновлена. З огляду на зазначене вище, а також те, що відповідач зобов`язаний реалізувати право позивача на отримання заробітної плати, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості є обґрунтованому та підлягають задоволенню. Визначаючи розмір належної до стягнення суми заборгованості, суд зважає на таке. Згідно з вимогами частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами частини 2 статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Отже, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в межах позовних вимог позивача, й стягненню підлягає заборгованість в сумі 21374 гривні 87 копійок. Оцінюючи аргументи представника позивача щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, суд зважає на таке. Відповідно до частини 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо. 28 лютого 2022 року Торгово-промисловою палатою України засвідчила форс-мажорні обставини в державі у листі №2024/02.0-7.1. При цьому, форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, так відповідно до зазначеного вище положення статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» форс-мажор не дає право роботодавцю не виплачувати заробітну плату, але є підставою для звільнення його від відповідальності за порушення строків оплати. З огляду на зазначене, суд вважає заперечення представника щодо існування форс-мажорних обставин, які унеможливлювали віконня зобов`язання, таким, що не спростовує доводів позивача щодо обов`язку відповідача виплатити належну йому суму заробітної плати. Крім того, представником відповідача було заявлено про пропуск позивачем тримісячного строку звернення до суду з відповідним позовом. Обмірковуючи, зазначену заяву представника відповідача, суд враховує таке. Згідно частин 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом, визначеним частиною 1 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Нормою спеціального закону щодо правовідносин, які склалися між сторонами, а саме статтеюб 233 Кодексу законів про працю України, передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Враховуючи те, що позивачем не було одержано письмового повідомлення про суми, які нараховані та виплачені йому при звільненні, суд вважає, що позивач звернувся до суду у межах строку звернення до суду, а отже наслідки спливу позовної давності у даній цивільній справі застосуванню не підлягають. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved