Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

Представник позивача ОСББ «Вікторія 2018» звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 травня 2018 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було зареєстровано ОСББ «Вікторія 2018». Відповідно до протоколу (рішення) №1 від 25 квітня 2018 року установчих зборів ОСББ був затверджений розмір щомісячного внеску на утримання будинку починаючи з 01 червня 2018 року в розмірі 3,50 грн. за 1 м. кв. з кожної квартири або нежитлового приміщення. Відповідно до протоколу №5 від 30 листопада 2019 року загальних зборів ОСББ прийнято рішення затвердити внесок на управління будинком у розмірі 4,50 грн. та затвердити цільовий внесок на поточні ремонти в будинках у розмірі місячного внеску на утримання будинку (внесок здійснюється до опалювального періоду). Відповідно до протоколу №15/09 від 15 вересня 2022 року загальних зборів ОСББ було прийнято рішення затвердити розмір внеску на утримання будинку з м2 в розмірі 6 грн. з 01 листопада 2022 року. Посилається, що відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , а підставою позову є невиконання відповідачем, як співвласником своїх зобов`язань зі сплати ОСББ внесків та платежів, у зв`язку з чим у відповідача за період з серпня 2018 року по травень 2023 року утворилась заборгованість в сумі 13\~968,17 грн. Оскільки по теперішній час відповідач не виконує свої зобов`язання, як співвласник ОСББ, то позивач змушений звернутись до суду з цією позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів, в якому просив стягнути з відповідача на користь ОСББ «Вікторія 2018» заборгованість по внескам та обов`язковим платежам в сумі 13\~968,17 грн., а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2\~684 грн. та професійної правничої допомоги в розмірі 2\~500 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представником відповідача Скачковим Р.В. було подано до суду відповідь на позовну заяву, в якій він просив задовольнити позовну заяву в частині, що визнана відповідачем, а в іншій частині відмовити. В обґрунтування зазначив, що вважає за доцільне застосування позовної давності до частини боргу у відповідності до ст. 257 ЦПК України. Посилається на те, що строк накопичення заборгованості починається з 13 липня 2020 року по день звернення з позовною заявою до суду, тобто по 13 липня 2023 року. Зазначає також, що в частині суми основного боргу по сплаті внесків та обов`язкових платежів відповідач визнає суму 5\~423,20 грн. за вищевказаний період. Крім того, вказав на попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правову допомогу в розмірі 4\~690 грн. Також просив долучити до матеріалів справи докази сплати відповідачем частини боргу за період з 13 липня 2020 року по 13 липня 2023 року в розмірі 3\~000 грн. Представник позивача у позовній заяві клопотав про розгляд справи без участі сторони позивача. Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи без його участі та участі відповідача, а також просив частково задовольнити позовну заяву в частині боргу в розмірі 2\~423,20 грн. та застосувати позовну давність визначивши період з 13 липня 2020 року по дату звернення до суду з позовом 13 липня 2023 року, а судові витрати стягнути пропорційно задоволених вимог. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 15 травня 2018 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вікторія 2018» (ідентифікаційний код юридичної особи 42135100, місцезнаходження: 49017 м. Дніпро, вул. Кутузова, буд. 17, керівник голова правління Нікітін І.В., вид економічної діяльності: 81.10 комплексне обслуговування об`єктів) було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а. с. 33-34). Відповідно до Статуту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вікторія 2018» метою створення об`єднання є забезпечення і захист співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством за Статутом. Об`єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками. Господарство забезпечення діяльності об`єднання здійснює власними силами (шляхом самозабезпечення) або шляхом залучення надоговірних засадах суб`єктів господарювання (а. с. 16-32). Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до протоколу від 25 квітня 2018 року установчих зборів співвласників багатоквартирних будинків, розташованих за адресами: [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , зокрема, було затверджено назву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вікторія 2018» та встановлено щомісячний розмір внесків на утримання будинку з 01 червня 2018 року: 3,50 грн. за м2 (а. с. 37-42). Судом встановлено, що протоколом загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вікторія 2018» № 5 від 30 листопада 2019 року з 01 січня 2020 року був переглянутий кошторис, затверджено цільовий внесок на поточні ремонти в будинках в розмірі місячного внеску та встановлені внески управління будинком в розмірі 4,50 грн. (а. с. 43-45). Крім того, з наявного в матеріалах справи протоколу загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вікторія 2018» №15/09 від 15 вересня 2022 року з 01 листопада 2022 року був переглянутий кошторис, встановлені внески на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 6,00 грн. за 1 м2 (а. с. 46-51). Також матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , а її право власності зареєстровано з 11 червня 2013 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №338725059 від 11 липня 2023 року (а. с. 35). З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається, що в результаті систематичного невиконання відповідачем своїх обов`язків, як співвласником житлового будинку, в якому створене ОСББ, а саме, систематичної несплати встановлених загальними зборами об`єднання внесків та платежів співвласників утворилась заборгованість перед позивачем за період 01 серпня 2018 року по 01 травня 2023 року у розмірі 13\~968,17 грн. (а. с. 36). Частиною 2 статті 382 ЦК України передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Статтею 1 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що співвласники багатоквартирного будинку - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку. Отже, в зазначений позивачем період нарахування заборгованості з 01 серпня 2018 року по 01 травня 2023 року відповідач був співвласником будинку за адресою: [ADDRESS] Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Пунктами 5, 10 частини 1 та частиною 2 ст. 7 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що співвласники зобов`язані виконувати рішення зборів співвласників та своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Частинами 1-3 статті 12 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що витрати на управління багатоквартирним будинком включають: 1) витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; 2) витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку; 2-1) витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності; 3) витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення; 4) інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом. Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком. Відповідно до ст. 10 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників відноситься до виключної компетенції загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, є обов`язковим для всіх співвласників. Статтею 13 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» у разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 травня 2018 року у справі №922/3087/17 і залишається незмінною. Згідно із ст. 15 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласник зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання: встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів. На підставі ст. 17 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів. Статтею 20 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» врегульовано визначення часток внесків і платежів на утримання, експлуатацію та ремонт спільного майна. Так, частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Частка участі співвласника квартири та/або нежитлового приміщення визначається відповідно до його частки як співвласника квартири та/або нежитлового приміщення. Аналогічна правові позиції викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 грудня 2020 року у справі №910/6471/18 та постанові Верховного Суду від 11 травня 2018 року у справі №922/3087/17. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 22 лютого 2018 року №910/13182/17 та від 22 лютого 2018 року №910/11312/17 при розгляді справ за позовами ОСББ про стягнення заборгованості по сплаті внесків, Верховний Суд зазначив про те, що обов`язок утримання зазначеного майна виникає у співвласників багатоквартирного будинку безпосередньо з актів цивільного законодавства. При цьому витрати на утримання спільного майна у багатоквартирному будинку, витрати на оплату комунальних послуг (централізованого опалення) щодо нього входять до окладу витрат на управління багатоквартирним будинком та, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат, розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належної їм квартири нежитлового приміщення) та спільного майна, а також членства в об`єднанні співвласників багатоквартирного будинку. Згідно із ст. 23 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів. У відповідності до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та у встановлені строки відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи вищезазначене, відповідач зобов`язаний був у період з 01 серпня 2018 року по 01 травня 2023 року здійснювати платежі за внесками на утримання спільного майна будинку. Отже, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості зі сплати внесків на утримання майна в розмірі 13\~968,17 грн. Разом з тим, представником відповідача заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальний строк позовної давності становить 3 роки. Порядок відліку позовної давності наведено уст. 261 ЦК, зокрема, відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, враховуючи положення ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, оскільки із вказаним позовом позивач звернувся 13 липня 2023 року року, то строк позовної давності щодо внесків з серпня 2018 року по червень 2020 року (включно) сплив. Водночас, з вимогами про стягнення заборгованості за період з липня 2020 року по травень 2023 року (включно) позивач звернувся в межах строку позовної давності. Крім того, суд бере до уваги також посилання представника відповідача на те, що сторона відповідача визнає суму основного боргу за період з 13 липня 2020 року по 13 липня 2023 року в розмірі 5423,20 грн. При цьому самостійно здійснивши перерахунок дійсної заборгованості [PERSON] перед ОСББ «Вікторія 2018» за період з 13 липня 2020 року по 13 липня 2023 року (з урахуванням заявленого позивачем граничного строку стягнення - 01 травня 2023 року) судом встановлено, що її розмір за вищевказаний період, з врахуванням меж строку позовної давності, фактично становить 5 121,80 грн. Разом з тим, суд не бере до уваги розраховану стороною відповідача суму основного боргу, оскільки судом вбачається, що при її розрахунку були допущені помилки, при цьому, суд враховує період, за який визнано борг. Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Положеннями частини 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Також судом береться до уваги посилання сторони відповідача на часткову сплату заборгованості в розмірі 3 000 грн., що підтверджується копією квитанції до платіжної інструкції №42711965 від 13 жовтня 2023 року АТ «ПУМБ», в якій зазначено отримувачем ОСББ «Вікторія», код ЄДРПОУ 42135100 і вказано призначення платежу «оплата боргу за комунальні послуги по [ADDRESS] , [PERSON] ». Враховуючи вищенаведене, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов переконання, що позовні вимоги ОСББ «Вікторія 18» підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по внескам та обов`язковим платежам співвласників об`єднання в межах заявлених позовних вимог та з врахуванням часткового визнання боргу відповідачем та наданих доказів часткової сплати під час розгляду справи, враховуючи межі строку позовної давності, в розмірі 2 121,80 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги, що сума судового збору підлягає стягненню пропорційно до розміру позовних вимог, що підлягали задоволенню, без врахування часткової сплати під час судового розгляду справи, у розмірі 984,16 грн. (5 121,80 грн. * 2 684 грн. / 13\~968,17 грн.). Щодо клопотань представників позивача і відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктами 6, 9 частини 1 статті 1 зазначеного закону встановлено, що представництво це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Статтею 19 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа № 755/9215/15-ц. Також зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені, відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №301/1894/17. З матеріалів справи вбачається, що правову допомогу позивачу на підставі договору про надання професійної правничої допомоги №01 від 27 червня 2023 року надавало Адвокатське об`єднання «Погрібної Ольги та Патики Андрія» в особі адвоката Патики А.В., діючого на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серії ДП №3024 від 22 січня 2016 року та ордеру на надання правничої (правової) допомоги Серії АЕ №1212195 від 11 липня 2023 року. На підтвердження понесення витрат на правову допомогу також надано платіжну інструкцію №670 від 28 червня 2023 року на суму 2\~500 грн. з призначенням платежу «оплата за професійну правничу допомогу по договору від 27.06.2023 р. №01 (складання та подача позову про стягнення заборгованості по внескам співвласників по квартирі [ADDRESS] » (а. с. 11-15). Крім того, правову допомогу відповідачу на підставі договору про надання правової допомоги від 26 вересня 2023 року надавав адвокат Скачков Р.В., діючий на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серії ДП №4848 від 03 липня 2020 року та ордеру на надання правничої (правової) допомоги Серії АЕ №1229341 від 26 вересня 2023 року. На підтвердження понесення витрат на правову допомогу також надано акт наданих послуг від 26 вересня 2023 року з найменуванням послуг: підготовка, складання, подання документів (зустрічна позовна заява, відповіді на позовні заяви, адвокатський запит, скарга, заява, претензії, ознайомлення з матеріалами справи тощо) справа №205/7190/23, тривалістю в 1 год., вартістю 4\~690 грн., а також квитанцію до прибуткового касового ордера №26/09/23 від 26 вересня 2023 року на суму 4\~690 грн. При цьому суд зазначає, що з вищевказаного переліку послуг вбачається, що матеріали справи не містять доказів складання адвокатом Скачковим Р.В. зустрічної позовної заяви, адвокатського запиту, скарги, заяви, претензії, що свідчить про не співмірність заявлених стороною відповідача до стягнення витрат, а тому розмір витрат до стягнення підлягає зменшенню до 2\~000 грн. Також враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у сумі 916,75 грн. (2 500 х 36,67% / 100%), а з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у сумі 1\~266,60 грн. (2 000 х 63,33% / 100%), у зв`язку з чим, вимоги про стягнення судових витрат на правову допомогу підлягають частковому задоволенню з урахуванням часткового задоволення позовних вимог та співмірності витрат на правову допомогу з обсягом і змістом наданої адвокатами правової допомоги.

Outcome: partial