Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 17.10.2023 р. адвокат Кручек О.О. звернулася з позовом в інтересах [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування часиною житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтований тим, що позивач є власником 17/25 частини житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , в якому, крім неї, зареєстрований її колишній чоловік - відповідач по справі [PERSON] . З вересня 2018 відповідач не проживає у вказаному будинку, не сплачує комунальні послуги, його особистих речей в квартирі немає. Де на даний час проживає відповідач, позивачу не відомо. Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав. ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, про день та час розгляду справи належним чином повідомлені. Від представника позивача надійшла заява з проханням розглядати справу без їх участі, заявлені позовні вимоги підтримують, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання, з огляду на ст.128\~ЦПК України, повідомлявся належним чином /п.2 ч.7 ст.128 та ч.11 ст.128 ЦПК України/. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 18.10.2023 р. було відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження /а.с.17/. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явився без поважних причин, а представник позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, судом було ухвалено заочний розгляд справи, що відповідає вимогам\~ст.ст.280-281 ЦПК України. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. IV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 128626724 від 22.06.2018 р., [PERSON] являється власником 17/25 частини житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). З довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради №1260 від 02.02.2022 р. вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Згідно Акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 14.10.2023 р., [PERSON] , зі слів сусідів власника будинку, фактично за місцем реєстрації не проживає з вересня 2018 року (а.с.8). Відповідач є колишнім чоловіком позивачки, що підтверджується рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22.05.2019 р. в справі №751/1883/19 (а.с.9-11). V. Оцінка суду. Спірні правовідносини виникли з приводу визнання відповідача, який є колишнім членом сім`ї позивача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у якому має зареєстроване місце проживання. Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2\~ст.405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналіз наданих суду доказів свідчить про те, що відповідач був вселений до житлового будинку як член сім`ї власника будинку чоловік позивача, тим самим набув у встановленому законом порядку місце проживання та право користування /ст.156 ЖК України/. При його вселенні у будинок угоди про порядок користування цим приміщенням укладено не було, а отже в силу ст.156 ЖК України у нього як члена сім`ї власника жилого приміщення виникло право користування цим житлом нарівні з ним. Припинення сімейних відносин не позбавляє одного з подружжя права користування нерухомим майном, яке належить іншому з подружжя та в якому зареєстроване його місце проживання, що відповідає положенням ч.4 ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України. Частиною 2 ст.406 ЦК України визначено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. В конкретному випадку підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Беручи до уваги, що відповідач зареєстрований, але не проживає в спірному будинку більше одного року, участі в утриманні житла та оплаті комунальних послуг не приймає, поважність причин його відсутності у вказаному житлі в судовому засіданні встановлено не було, суд вважає, що в силу ч.2 ст.405 ЦК України, [PERSON] втратив право користування частиною будинку [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ VІ. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України, у разі\~задоволення позову\~з відповідача\~на користь\~позивача підлягає\~стягненню судовий\~збір Враховуючи, що позивач та її представник не просять стягувати з відповідача судових витрат, підстав для їх стягнення суд не вбачає.

Outcome: approved