Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

Комунальне підприємство теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради (далі за текстом - КП «Тернопільміськтеплокомуненерго») звернулося до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» здійснює забезпечення тепловою енергією житла за адресою: [ADDRESS] , яке займає [PERSON] разом з сім`єю. Позивач зазначив, що в повному обсязі виконав свої зобов`язання та надав послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії), однак відповідачі зобов`язання у частині оплати послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) не виконали, внаслідок чого за період з 01.10.2015 до 01.07.2023 виникла заборгованість за отримані послуги на загальну суму 73372,23 грн. З 01.12.2021 відповідно до чинного законодавства України вступили в дію нові договірні відносини між Споживачами послуг з постачання теплової енергії та гарячої води та надавачем послуг КП «Тернопільміськтеплокомуненерго». На даний момент чинним є публічний договір приєднання, який діє з 01.12.2021 та оприлюднений на офіційному сайті КП «Тернопільміськтеплокомуненерго». За таких підстав позивач просить солідарно стягнути зі [PERSON] , [PERSON] на користь КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) за період з 01.10.2015 до 01.07.2023 у сумі 73372,23 грн. 11.08.2023 відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначене судове засідання у справі на 12.09.2023 та наданий сторонам строк для подання заяв по суті справи. 12.09.2023 судове засідання відкладене на 10.10.2023 з підстав вручення відповідачу [PERSON] копії позовної заяви з копіями доданих до неї документів. 10.10.2023 судове засідання відкладене на 08.11.2023 за клопотанням відповідача [PERSON] . У судовому засіданні 08.11.2023 представник позивача [PERSON] позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. Вказала, що позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) за період з 01.10.2015 до 01.07.2023. Зазначила, що позивач не обізнаний про осіб, які були зареєстровані за адресою [ADDRESS] у період до 19.10.2018, а тому просить стягнути усю заборгованість з відповідачів, які на даний час проживають за цією адресою. Повідомила, що заходи для встановлення таких осіб позивач не вживав, клопотання про витребування доказів суду не подавав. Не заперечувала, що позивач ще з листопада 2015 року був обізнаний про порушення його прав унаслідок нездійснення оплати за надані послуги за період з 01.10.2015 до 01.07.2023. Вважає, що з урахуванням вимог закону відповідачі мають право на застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності. У судове засідання 08.11.2023 відповідач [PERSON] не з`явилася. Правом подання відзиву відповідач не скористалася. Подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Також відповідач заявила про застосування строків позовної давності за період з жовтня 2015 року до квітня 2020 року та просила відмовити у стягненні заборгованості у сумі 39899,57 грн за вказаний період. У судове засідання 08.11.2023 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явився без повідомлення про причини неявки. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяви чи клопотання на день розгляду справи від відповідача до суду не надходили. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Частина 1 ст. 526 ЦК України визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з наданням послуг централізованого опалення (постачання теплової енергії), та регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання» та іншими нормативно-правовими актами України. Так, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно з п. 6, 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач) (ч. 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. Згідно з ч. 4 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Якщо протягом 30 днів після отримання проекту договору (змін до нього) виконавець комунальної послуги, який одержав проект договору (змін до договору) від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього і при цьому не припинив надання комунальної послуги цьому споживачу (або в інший спосіб засвідчив свою волю до надання відповідної комунальної послуги споживачу), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій споживачем (іншою особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), якщо інше не передбачено цим Законом. Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом. Необґрунтована відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає договір в інтересах споживача) від укладання договору є підставою для припинення в односторонньому порядку виконавцем надання відповідної комунальної послуги такому споживачу. Відмова будь-якої із сторін від укладання запропонованого другою стороною договору не позбавляє її права звернутися з повторною пропозицією про укладання договору в порядку, визначеному цією частиною. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України). Згідно з ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1-3 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. Виконавець послуги з постачання гарячої води повинен забезпечити її постачання безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, температури та величини тиску. Параметри якості гарячої води повинні відповідати встановленим законодавством вимогам (ч. 2, 3 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Таким чином згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити вартість послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, якщо він фактично отримував таку послугу. Факт відсутності договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18.03.2019 у справі № 210/5796/16-ц, де встановлено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Так, суд встановив, що КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» здійснює забезпечення централізованого опалення (постачання теплової енергії) за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» від 06.04.2023 (а.с. 4) за адресою: [ADDRESS] з 19.10.2018 зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Так само згідно з відповідями з Єдиного демографічного реєстру № 182426 та № 182440 від 11.08.2023 (а.с. 25, 26) [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] з 19.10.2018. З актів про запуск системи опалення в роботу в опалювальний період КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» від 12.10.2015, 11.10.2016, 23.10.2017, 22.10.2018, 30.10.2019, 18.10.2020, 18.10.2021, 19.11.2022 (а.с. 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12) вбачається, що позивач в опалювальний період з 2015 року до 2023 року надавав послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) за адресою: [ADDRESS] . З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що між КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» та [PERSON] , [PERSON] склались фактичні договірні відносини, за якими позивачем були надані послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії), а відповідачі починаючи з 19.10.2018 ці послуги прийняли та зобов`язувались здійснювати їх оплату. Так, ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). З інформації, яка міститься у вільному доступі в мережі Інтернет вбачається, що постановою Національної комісії, що здійснює державне врегулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, № 1171 від 31.03.2015 затверджено тарифи на послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення. Так само рішенням Тернопільської міської ради № 827 від 05.11.2018 встановлені КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» тарифи на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Указані тарифи відповідачами не оспорювались, скарги про неналежне виконання позивачем своїх зобов`язань відповідачі також не подавали. Разом з тим [PERSON] та [PERSON] неналежним чином виконували зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії). Так, з виписки з особового рахунку про заборгованість за послуги централізованого опалення (постачання теплової енергії) та постачання гарячої води за особовим рахунком за адресою: [ADDRESS] , вбачається наявність заборгованості, яка за період з 01.10.2015 до 01.07.2023 становить 73372,23 грн (а.с. 13). З письмового повідомлення № 176/17/210 від 24.01.2023, надісланого на адресу відповідачів, вбачається, що КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» повідомило відповідачів про наявність станом на 01.01.2023 заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання у сумі 67334,81 грн та необхідність сплатити зазначену заборгованість впродовж 15 днів (а.с. 14). Поряд з цим суд приймає до уваги те, що позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) за період з 01.10.2015 до 01.07.2023. Однак, як встановив суд вище, відповідачі [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] лише з 19.10.2018. Докази того, що відповідачі у період з 01.10.2015 до 19.10.2018 проживали за вказаною адресою та користувались наданими позивачем послугами, суду не надані. Так само позивач не довів, що відповідачі у зазначений період були власниками даного нерухомого майна, що б покладало на відповідачів обов`язок сплатити наявну заборгованість незалежно від проживання за зазначеною адресою. Відтак суд вважає доведеною позивачем наявність у відповідачів зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) лише за період з 19.10.2018 до 01.07.2023. Так, з виписки про заборгованість за послуги централізованого опалення (постачання теплової енергії) та постачання гарячої води за особовим рахунком за адресою: [ADDRESS] , вбачається наявність заборгованості, яка за період з 19.10.2018 до 01.07.2023 становить 51820,24 грн (а.с. 13). З урахуванням викладеного суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення у солідарному порядку зі [PERSON] та [PERSON] заборгованості за надані послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) за період з 19.10.2018 до 01.07.2023 у сумі 51820,24 грн. Щодо застосування наслідків спливу позовної давності суд зазначає таке. Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України). Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосовувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи може належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Частиною 1 ст. 9 Закону «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Пунктами 32, 34 типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії передбачено, що плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (а.с. 18). Як встановив суд вище, в межах заявлених позивачем позовних вимог обґрунтованим є стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) період з 19.10.2018 до 01.07.2023. Разом з тим, приймаючи до уваги, що загальний строк позовної давності, у тому числі і за пред`явленою вимогою, встановлений у три роки, станом на день звернення позивача до суду з даним позовом строк позовної давності щодо вимог позивача за період з 19.10.2018 до 30.06.2020 включно сплинув, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині. Позивач не навів суду переконливих доводів щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом та докази на підтвердження таких обставин суду також не надав. Навпаки представник позивача у судовому засіданні зазначила, що позивач був обізнаний про порушення своїх прав ще з листопада 2015 року, однак не вживав заходи для поновлення своїх прав, оскільки вважав за можливе мирне врегулювання спору. Так, з виписки з особового рахунку про заборгованість за послуги централізованого опалення (постачання теплової енергії) та постачання гарячої води за особовим рахунком за адресою: [ADDRESS] , вбачається наявність заборгованості, яка за період з 01.07.2020 до 01.07.2023 становить 33472,66 грн (а.с. 13). З урахуванням викладеного суд доходить висновку про необхідність стягнення у солідарному порядку зі [PERSON] та [PERSON] заборгованості за надані послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) за період з 01.07.2020 до 01.07.2023 у сумі 33472,66 грн. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 2684 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1555 від 04.08.2023 (а.с. 22). Відтак приймаючи до уваги, що даний позов задоволено частково у сумі 33472,66 грн, що становить 45,62% від заявленої суми, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 45,62% судового збору у сумі 1224,44 грн, а 54,38% судового збору у сумі 1459,56 грн необхідно покласти на позивача.

Outcome: partial