Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

24 серпня 2023 року [PERSON] (далі [PERSON] ) звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі відповідач, ПрАТ «УПСК») про стягнення страхового відшкодування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 листопада 2021 року [PERSON] 28.11.2021 близько 22 години 50 хвилин, у селі Озерце Луцького району, керуючи автомобілем марки «BMW 530D» транзитний номерний знак [NUMBER] та рухаючись ним у напрямку до с. Кульчин по автодорозі М-19 сполученням «Доманово Ковель Чернівці Тереблече», яка має по одній смузі руху у кожному напрямку, при виявленні невстановленого автомобіля марки «ВАЗ», який рухався попереду у попутному напрямку та автомобіля марки «Volkswagen Golf» реєстраційний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався у попутному напрямку перед автомобілем марки «ВАЗ» з увімкненим сигналом лівого повороту, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, проявив безпечність, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, почав виконувати обгін вказаних транспортних засобів, при цьому на забороненій для цього ділянці дороги, яка визначена горизонтальною дорожньою розміткою 1.1 (вузька суцільна лінія) Правил дорожнього руху, що поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, яку перетинати заборонено та на відстані ближче ніж 50 метрів до нерегульованого пішохідного переходу, який визначений дорожньою розміткою 1.14.2 Правил дорожнього руху, якою позначається нерегульований та регульований пішохідний перехід із підвищеною вірогідністю виникнення дорожньо-транспортних пригод, виїхав на смугу зустрічного руху, де при виконанні обгону та виявленні, що автомобіль марки «Volkswagen Golf» виконує поворот ліворуч, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, що призвело до зіткнення вказаних транспортних засобів. Унаслідок порушення Правил дорожнього руху водій [PERSON] спричинив водію автомобіля марки «Volkswagen Golf» [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки у вигляді переломів 2-11 ребер справа з правобічним посттравматичним пневмогемотораксом та забоєм базальних сегментів правої легені, закритих переломів поперечних відростків 2-4 поперекових хребців зліва, закритого перелому лонної кістки справа, сідничної кістки і вертлужної западини зліва, садна в ділянці правого колінного суглоба, які відповідно до висновку експерта № 940 від 20.12.2021 за ступенем тяжкості належать до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для їх загоєння та лікування необхідний час більше 21-ї доби, та пасажиру автомобіля марки «Volkswagen Golf» [PERSON] спричинив тілесні ушкодження у вигляді закритої травми живота у вигляді травматичних розривів селезінки і печінки та десерозацією низхідної ободової кишки з внутрішньочеревною кровотечею, закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, які відповідно до висновку експерта № 939 від 20.12.2021 за ступенем тяжкості травма живота відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, черепно-мозкова травма за ступенем тяжкості належить до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для її лікування необхідний час більше 6 діб. Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2023 року №161/3391/23, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Позивач вказує, що він є власником автомобіля марки «Volkswagen Golf» державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , який постраждав внаслідок ДТП з вини [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «BMW 530D» транзитний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , була застрахована у відповідача, ліміт відповідальності 130\~000,00 грн. Позивач звертався до страховика із заявою про виплату страхового відкодування, але відповіді на своє звернення не отримав. Посилаючись на вищевикладене позивач просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 130\~000,00 грн., а також судові витрати по справі (а.с.7). Відповідач у письмовому відзиві позовні вимоги заперечив. Узагальнені доводи відповідача зводяться до того, що позивач пропустив встановлений у п.п.37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річний строк на подання заяви про виплату страхового відшкодування, у зв`язку з чим йому було відмовлено у такій виплаті (а.с.78-81). В судове засідання сторони не прибули, хоча про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Представник позивача у письмовій заяві просить суд слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідач свого представника у судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28 листопада 2021 року [PERSON] 28.11.2021 близько 22 години 50 хвилин, у селі Озерце Луцького району, керуючи автомобілем марки «BMW 530D» транзитний номерний знак [NUMBER] та рухаючись ним у напрямку до с. Кульчин по автодорозі М-19 сполученням «Доманово Ковель Чернівці Тереблече», яка має по одній смузі руху у кожному напрямку, при виявленні невстановленого автомобіля марки «ВАЗ», який рухався попереду у попутному напрямку та автомобіля марки «Volkswagen Golf» реєстраційний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався у попутному напрямку перед автомобілем марки «ВАЗ» з увімкненим сигналом лівого повороту, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, проявив безпечність, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, почав виконувати обгін вказаних транспортних засобів, при цьому на забороненій для цього ділянці дороги, яка визначена горизонтальною дорожньою розміткою 1.1 (вузька суцільна лінія) Правил дорожнього руху, що поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, яку перетинати заборонено та на відстані ближче ніж 50 метрів до нерегульованого пішохідного переходу, який визначений дорожньою розміткою 1.14.2 Правил дорожнього руху, якою позначається нерегульований та регульований пішохідний перехід із підвищеною вірогідністю виникнення дорожньо-транспортних пригод, виїхав на смугу зустрічного руху, де при виконанні обгону та виявленні, що автомобіль марки «Volkswagen Golf» виконує поворот ліворуч, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, що призвело до зіткнення вказаних транспортних засобів. Унаслідок порушення Правил дорожнього руху водій [PERSON] спричинив водію автомобіля марки «Volkswagen Golf» [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки у вигляді переломів 2-11 ребер справа з правобічним посттравматичним пневмогемотораксом та забоєм базальних сегментів правої легені, закритих переломів поперечних відростків 2-4 поперекових хребців зліва, закритого перелому лонної кістки справа, сідничної кістки і вертлужної западини зліва, садна в ділянці правого колінного суглоба, які відповідно до висновку експерта № 940 від 20.12.2021 за ступенем тяжкості належать до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для їх загоєння та лікування необхідний час більше 21-ї доби, та пасажиру автомобіля марки «Volkswagen Golf» [PERSON] спричинив тілесні ушкодження у вигляді закритої травми живота у вигляді травматичних розривів селезінки і печінки та десерозацією низхідної ободової кишки з внутрішньочеревною кровотечею, закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, які відповідно до висновку експерта № 939 від 20.12.2021 за ступенем тяжкості травма живота відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, черепно-мозкова травма за ступенем тяжкості належить до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для її лікування необхідний час більше 6 діб. Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2023 року №161/3391/23, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с.48-51). Позивач є власником автомобіля марки «Volkswagen Golf» державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , який постраждав внаслідок ДТП з вини [PERSON] (а.с.12). Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «BMW 530D» транзитний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , була застрахована у відповідача, ліміт відповідальності становить 130\~000,00 грн, а розмір франшизи - 2\~600,00 грн. (а.с.46). Згідно підготовленого на замовлення позивача висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи Волинського НДЕКЦ МВС України від 13 червня 2023 року №СЕ-19/103-23/6080-АВ, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Volkswagen Golf» державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , внаслідок його пошкодження, станом на 13 червня 2023 року становить 241\~371,00 грн (а.с.23-39). Позивач 10 липня 2023 року звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, у відповідь на що отримав лист відповідача від 22 серпня 2023 року з відмовою у виплаті страхового відшкодування, оскільки позивач пропустив\~встановлений у\~п.п.37.1.4\~п.37.1\~ст.37\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» річний\~строк на\~подання відповідної\~заяви(а.с.52-57, 95). Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. У пунктах 119-136 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року №147/66/17 наведений наступний правовий висновок: «Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП. Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1статті 331 Закону № 1961-IV). Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)). В іншій постанові Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок, що зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19). Поняття «преклюзивні строки» здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю «позовна давність» (строк захисту порушеного права особи). Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. У такому випадку договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі та може бути оформлений як окремий договір, і як пункт основного договору (частина перша статті 259 ЦК України). При цьому закон не передбачає, що позовна давність, встановлена законом, може бути скорочена за домовленістю сторін, що свідчить про те, що позовна давність на звернення до суду за захистом порушеного права визначається законом і може бути тільки збільшена. Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Поряд із цим законодавством встановлюються також спеціальні строки позовної давності, зокрема, скорочені до одного року. Така позовна давність, яка закріплена статтею 258 ЦК України, визначена лише для вимог, зазначених у частині другій цієї норми, і зміст цієї норми не допускає розширеного тлумачення та передбачає такий строк для вимог про відшкодування шкоди, спричиненої наслідками ДТП. Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263264, стаття 267 ЦК України). Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові. Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.» Застосовуючи вищенаведену правову позицію до розглядуваних правовідносин суд зазначає, що позивач дійсно звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування з пропуском встановленого річного строку, але в межах строку позовної давності. Посилаючись на причини пропуску цього строку позивач зазначив, що вирок за результатом розгляду обставин даної ДТП був постановлений стосовно водія автомобіля «BMW 530D», транзитний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , [PERSON] лише 22 березня 2023 року, а досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні тривало з 29 листопада 2021 року. Оцінивши вказані обставин суд дійшов висновку, що позивачем здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, а строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, оскільки до 22 березня 2023 року було відсутнє судове рішення про встановлення вини конкретної особи у ДТП, внаслідок якого був пошкоджений автомобіль позивача. Отже, на переконання суду, з метою захисту прав позивач, як потерпілої особи внаслідок ДТП, враховуючи факт його звернення до суду та до страховика в межах строку позовної давності, на його користь з відповідача слід стягнути суму страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності 130\~000,00 грн., але за вирахуванням встановленої у полісі франшизи у розмірі 2\~600,00 грн., яка на підставі п.12.1 ст.12 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не сплачується страховиком. Позивач в цій частині не позбавлений права компенсувати розмір франшизи пред`явивши відповідні вимоги до винуватця ДТП. У зв`язку з вищенаведеним позовні вимоги задовольняється частково на суму 127\~400,00 грн. (130\~000 2\~600), а в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Суд також зазначає, що податок на додану вартість із суми страхового відшкодування ним не відраховується (абзац другий п.36.2 ст.36 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), оскільки згідно висновку експерта автомобіль позивача є фізично знищеним, адже його відновлювальний ремонт є технічно неможливим. У зв`язку з частковим задоволенням позову, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1\~274,00 грн. (1\~300 х (127\~400 / 130\~000)), а також витрати на проведення судової експертизи у розмірі 3\~372,77 грн. (3 441,60 х (127\~400 / 130\~000)), тобто, пропорційно задоволеним вимогам. Що стосується заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40\~000,00 грн., суд зазначає таке. Частиною четвертою статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На переконання суду, заявлені позивачем витрати з надання професійної правничої допомоги неспівмірні із принципами, передбаченими ч.4 ст.137 ЦПК України, зокрема складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову. Так представник позивача у детальному розрахунку наданих послуг вказує, що витратив на складання позову 40 годин. При цьому до такого розрахунку включені 5 годин консультацій, а також підготовка документів стосовно стягнення з відповідача витрат з надання професійної правничої допомоги. В чому саме полягали консультації, який їх зміст та чому вони тривали саме 5 годин, у розрахунку не наведено. Також суд знаходить сумнівним, що адвокат витратив на складання позову саме 35 годин, що становить 1,5 доби реального часу (а.с.62). Враховуючи вищевикладене, на підставі приписів ст.137 ЦПК України, суд зменшує заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, у зв`язку з їх неспімірністю, та стягує з відповідача на користь позивача 10\~000,00 грн. у відшкодування цих судових витрат. У зв`язку з частковою відмовою у позові суд не знаходить правових підстав для присудження судових витрат на користь відповідача, оскільки така відмова була зумовлена вирахуванням розміру франшизи зі страхової виплати, з приводу чого відповідача жодних доводів у відзиві на позов не наводив.

Outcome: partial