Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось Акціонерне товариство «Універсал Банк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.07.2007 між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 15/04/589-к07, відповідно до умов якого відповідачу було видано кредит в сумі 40\~000, 00 доларів США. Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 03.02.2015 у справі № 137/2361/13-ц з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» було стягнуто заборгованість по кредиту в сумі 635\~981, 95 гривень та судовий збір в сумі 3\~654, 00 гривень. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з прийняття судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання. На даний час судове рішення від 03.02.2015 залишається не виконаним. В рахунок погашення заборгованості за період з 03.02.2015 по 23.02.2022 надійшло 6, 13 гривень. Враховуючи порушення відповідачем грошового зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про стягнення з відповідача на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» 3 % річних в сумі 93\~462, 79 гривень та інфляційних втрат в сумі 279\~830, 89 гривень. Також, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Ухвалою суду від 11.07.2023 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що поштові відправлення із ухвалою суду від 11.07.2023 та копією позовної заяви із доданими до неї документами неодноразово направлені відповідачу за адресою його місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернулися до суду із відмітками «за закінченням терміну зберігання» і «адресат відсутній за вказаною адресою». Таким чином, суд вжив усіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи. Тому, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи. У строк, визначений судом ухвалою суду від 11.07.2023, від відповідача відзив на позов не надійшов. Будь-які інші докази по справі, крім тих, що надані позивачем разом із позовною заявою, чи клопотання від учасників справи на адресу суду не надійшли. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду також не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З ЄДРСР, доступ до якого є публічним, вбачається, що рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 03.02.2015 у цивільній справі № 137/2361/13-ц за позовом ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке набрало законної сили 16.02.2015, з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» було стягнуто\~заборгованість по\~кредитному договору\~№ 15/04/589-к-07\~від\~19.07.2007\~в сумі\~635\~981,\~95\~гривень та судовий збір в сумі 3\~654, 00 гривень. 07.07.2016 Літинським районним судом Вінницької області за вищевказаним судовим рішенням було видано виконавчий лист. (а.с. 7) За твердженням позивача, за період з 03.02.2015 відповідачем судове рішення було виконано лише в частині сплати 6, 13 гривень; заборгованість становить 635\~975, 82 гривень. При цьому судом прийнято до уваги, що відповідач не скористався своїми процесуальними правами, не надав суду будь-яких доказів, які б спростовували доводи позивача та/або повинні були бути враховані судом при вирішенні даного спору. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані з позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 11.07.2023 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку пояснення, викладені в позовній заяві, а також докази, надані разом із нею. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а інші юридичні факти. Згідно ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом ст.ст. 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу I книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Оскільки на підставі рішення Літинського районного суду Вінницької області від 03.02.2015 у цивільній справі № 137/2361/13-ц, між сторонами виникло саме грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Вищевикладене також узгоджується із правовою позицією Верховного\~Суду, висловленою в\~постанові від 16.05.2018 у справі\~№ 459/3560/15-ц. За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. За\~ змістом\~ наведеної\~ норми\~ закону\~ нарахування\~ інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення грошових коштів, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за\~ час прострочення. Вищевикладене узгоджується\~із правовою\~позицією висловленою Великою Палатою Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/190/18. Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2015 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триватиме до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦПК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Вищевикладене узгоджується\~із правовою\~позицією висловленою Великою Палатою Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц. Судом встановлено, що право пред`явлення вимоги про виконання зобов`язання у позивача виникло з моменту набрання рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 03.02.2015 у цивільній справі № 137/2361/13-ц законної сили. Однак позивач пред`явив вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за період з 03.04.2017. Тому, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог. Відповідачем заява про застосування строків позовної давності не подавалась. Відповідно, підстави для застосування таких строків відсутні. Судом перевірено розрахунок нарахування позивачем інфляційних втрат та 3 % річних і встановлено невірність порядку їх обрахунку. Так, за період з 03.04.2017 до 23.02.2022 3 % річних становлять: З 03.04.2017 по 01.01.2018: 635\~975, 82 гривень (сума заборгованості, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х 273 днів (кількість днів прострочення) х 3%/365 = 14\~270, 25 гривень; З 01.01.2018 по 01.01.2020: 635\~975, 82 гривень (сума заборгованості, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х 730 днів (кількість днів прострочення) х 3%/365 = 38\~158, 55 гривень; З 01.01.2020 по 01.01.2021: 635\~975, 82 гривень (сума заборгованості, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х 366 днів (кількість днів прострочення) х 3%/366 = 19\~079, 27 гривень; З 01.01.2021 до 23.02.2022: 635\~975, 82 гривень (сума заборгованості, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х 419 днів (кількість днів прострочення) х 3%/365 = 21\~901, 96 гривень, що разом становить 93\~410, 03 гривень. Отже, всього за період з 03.04.2017 до 23.02.2022 3 % річних становлять 93\~410, 03 гривень, а не 93\~462, 79 гривень, як визначено позивачем. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. З урахуванням останніх правових позицій, висловлених Верховним Судом, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, що також має місце у справі, що розглядається, інфляційна складова за певний місяць враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці (час прострочення у неповному місяці більше 15 днів - за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (15 днів) - за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується). Таким чином, інфляційні втрати 03.04.2017 до 23.02.2022 становитимуть: За період з 03.04.2017 до 31.12.2017: 635\~975, 82 гривень (сума заборгованості, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х (100, 9 х 101, 3 х 101, 6 х 100, 2 х 99, 9 х 102, 0 х 101, 2 х 100, 9 х 101, 0)/ 1009-1 = 635\~975, 82 гривень х 109, 35 % = 695\~439, 56 гривень - 635\~975, 82 гривень = 59\~463, 74 гривень; За 2018 рік: 635\~975, 82 гривень (сума заборгованості, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х 109, 8 % = 698\~301, 45 гривень - 635\~975, 82 гривень = 62\~325, 63 гривень; \~ \~ \~ \~За 2019 рік: 635\~975, 82 гривень (сума заборгованості, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х 104, 1 % = 662\~050, 83 гривень - 635\~975, 82 гривень = 26\~075, 01 гривень; \~ \~ \~ \~За 2020 рік: 635\~975, 82 гривень (сума заборгованості, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х 105, 0 % = 667\~774, 61 гривень - 635\~975, 82 гривень = 31\~798, 79 гривень; \~ \~ \~ \~За 2021 рік: 635\~975, 82 гривень (сума заборгованості, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х 110, 0 % = 699\~573, 40 гривень - 635\~975, 82 гривень = 63\~597, 58 гривень; \~ \~ \~ \~За період з 01.01.2022 до 23.02.2022: 635\~975, 82 гривень (сума заборгованості, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х (101, 3 х 101, 6)/1002-1 = 635\~975, 82 гривень х 102, 92 % = 654\~546, 31 гривень - 635\~975, 82 гривень = 18\~570, 49 гривень, 59\~463, 74 гривень + 62\~325, 63 гривень + 26\~075, 01 гривень + 31\~798, 79 гривень + 63\~597, 58 гривень + 18\~570, 49 гривень = 261\~831, 24 гривень. Отже, всього за період з 03.04.2017 до 23.02.2022 інфляційні втрати становлять 261\~831, 24 гривень, а не 279\~830, 89 гривень, як визначено позивачем. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення на його користь з відповідача за прострочення грошового зобов`язання за рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 03.02.2015 у цивільній справі № 137/2361/13-ц за період з 03.04.2017 до 23.02.2022 3 % річних в сумі 93\~410, 03 гривень та інфляційних втрат в сумі 261\~831, 24 гривень. В задоволенні решти позовних вимог, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в сумі 52, 76 гривень та інфляційних втрат в сумі 17\~999, 65 гривень, слід відмовити, оскільки такі вимоги є необґрунтованими, враховуючи вищевикладене. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 5\~599, 41 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією від 07.07.2023. (а.с. 34) Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 5\~328, 40 гривень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (95, 16 %). Решту судового збору в сумі 271, 01 гривень слід залишити за позивачем. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. На підставі викладеного та

Outcome: partial