Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати недійсним та скасувати запис державного реєстратора про реєстрацію права комунальної власності Львівської міської ради на нежитлові напівпідвальні приміщення площею 25,6кв.м., за адресою: [ADDRESS] , запис номер 5712422. В обґрунтування позову покликається на те, що 13.03.2009 Виконавчий комітет Львівської міської ради прийняв рішення №159 «Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на [ADDRESS] ». На підставі даного рішення видано Свідоцтво про право власності №С-02968 від 13.03.2009. На основі даного свідоцтва здійснена реєстрація права власності Львівської міської ради на нежитлові напівпідвальні приміщення загальною площею 25,6 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності 5712422, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 364282446101. Зазначає, що з вказаним рішенням про реєстрацію права власності не погоджується, оскільки позивач є власником всіх житлових приміщень в будинку за адресою: [ADDRESS] . А відповідно до вимог ч.2 ст.382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Згідно пункту 13 додатку до Ухвали Львівської міської ради №1302 від 16.09.2021 «Про припинення комунальної власності на приміщення, визначені як допоміжні», нежитлові приміщення у підвалі під індексами І, ІІ, ІІІ площею 25,6 кв.м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (номер запису про право власності: 5712422) визнані допоміжними та такими, які підлягають знищенню як окремі об`єкти, що підлягають державній реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Разом з тим, Ухвала Львівської міської ради №1302 від 16.06.2021 не відновлює порушеного права позивача та не є підставою для реєстрації права власності за позивачем, відтак він змушений звернутися до суду. Ухвалою судді Галицького районного суду м.Львова від 15.08.2023 справу передано на розгляд Сихівського районного суду м.Львова. Вказані матеріали справи надійшли на розгляд Сихівського районного суду м.Львова 12.09.2023. Ухвалою судді Сихівського районного суду м.Львова від 13.09.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивач строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Сихівського районного суду м.Львова від 19.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копію ухвали надіслано учасникам справи, а відповідачу також копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів (за місцем реєстрації). Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву. Разом з тим 02.10.2023 від нього надійшли письмові пояснення у яких зазначає, що Львівська міська рада не заперечує щодо задоволення позовних вимог у даній справі. Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належать квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Згідно довідки Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» реєстрація права власності за адресою: [ADDRESS] не проводилась. Відповідно до висновку комісії, утвореної ухвалою Львівської міської ради від 11.10.2018 «Про врегулювання питання розмежування допоміжних та нежитлових приміщень в багатоквартирних житлових будинках» приміщення підвалу від індексами І, ІІ, ІІІ, площею 25,6 кв.м., за адресою: [ADDRESS] визнано як допоміжне. Пунктом п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення). Згідно п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Згідно з частиною другою статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Відповідно до висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), допоміжні приміщення, відповідно до пункту 2статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», стають об`єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Власникам квартир немає необхідності створювати з цією метою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку. Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. З аналізу вищезазначених норм вбачається, що власники квартир у багатоквартирному\~будинку є\~співвласниками допоміжних\~приміщень у\~вказаному будинку. Таким чином,\~позивачу який\~є власником\~квартир [ADDRESS] ,\~ [ADDRESS] ,\~ [ADDRESS] \~та [ADDRESS] ,\~належать на\~праві власності нежитлові\~приміщенняу підвалі з індексами І, ІІ, ІІІ за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 25,6 кв.м., які висновком комісії, утвореної ухвалою Львівської міської ради від 11.10.2018 визнані як допоміжні. Крім того, ухвалою Львівської міської ради №1302 від 16.09.2021 \~визнано допоміжними\~та\~такими,\~які підлягають\~знищенню як\~окремі об`єкти,\~що підлягають\~державній реєстрації\~у Державному\~реєстрі речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень,\~зокрема нежитлові\~приміщення у підвалі з індексами І, ІІ, ІІІ за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 25,6 кв.м. Разом з тим, як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 25,6 кв.м. зазначена Львівська міська рада, номер запису про право власності 5712422. Таким чином, запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у якому власником спірних нежитлових приміщень зазначений відповідач, порушує право позивача як власника даних нежитлових приміщень. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу кожна особа має право звернутися до суду (ч. 1\~ст. 16 ЦК України). За змістом ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Відновленню у судовому порядку підлягають тільки порушені права особи. Як передбачено\~ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року (далі -- Конвенція) встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в ній Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав (справа Afanasyev v. Ukraine, заява № 38722/02, рішення від 5 квітня 2005 року, п. 75), що стаття 13 Конвенції гарантує\~доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного - правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасники мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається - статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у том) - сенсі, щоб йото використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (див. рішення у справі Aydin v. Turkey від 25 вересня 1997 року п. 103 та рішення у справі Kaya v. Turkey від 19 лютого 1998 року, п. 106). За змістом указаних норм права судовий захист порушеного права мас бути ефективним, у зв`язку\~з чим, при вирішенні спору суд повинен застосувати дієвий спосіб захисту, який призведе до реального відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів позивача. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що порушене право позивача як власника спірних нежитлових приміщень потребує захисту, а відтак має бути відновлене шляхом визнання недійсним та скасування запису державного реєстратора про реєстрацію права комунальної власності Львівської міської ради на нежитлові приміщення площею 25.6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності 5712422.

Outcome: approved