Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

Позивач 12.06.2023 шляхом поштового відправлення звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача, у якому просив стягнути з ТДВ «Експрес Страхування»на свою користь за період з 21 червня 2019 року по 21 липня 2021 року пеню у розмірі 21 722,83 грн, інфляційні втрати у розмірі 6 531,24 грн та 3 % річних у розмірі 3 344,08 грн. У обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. 19 березня 2019 року в м. Бориспіль відбулась ДТП за участю транспортного засобу «Honda», реєстраційний номер [NUMBER] , та транспортного засобу «Chevrolet», реєстраційний номер [NUMBER] . ДТП відбулася з вини водія автомобіля «Chevrolet», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , що підтверджується постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.04.2019. У результаті ДТП від 19.03.2019 було завдано пошкоджень автомобілю «Honda», реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого є позивач. Станом на 19.03.2019 цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Chevrolet», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] була застрахована у відповідача ТДВ «Експрес Страхування». З метою отримання страхового відшкодування у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу «Honda», реєстраційний номер [NUMBER] , позивачем 22.03.2019 було надано відповідачу заяву на виплату страхового відшкодування. Однак, 29.10.2019 відповідач направив на адресу позивача лист, в якому повідомив його про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Уважаючи прийняте відповідачем рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування незаконним, позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовною заявою про стягнення страхового відшкодування. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18.08.2020 у цивільній справі № 757/14275/20-ц у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТДВ «Експрес Страхування» про стягнення страхового відшкодування було відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 13.07.2021 рішення Печерського районного суду м. Києва від 18.08.2020 було скасовано судом та ухвалено нове, яким позов задоволено частково, зокрема стягнуто з ТДВ «Експрес Страхування» на користь [PERSON] страхове відшкодування в сумі 53 464,21 грн. Тобто, постановою Київського апеляційного суду від 13.07.2021 по справі № 757/14275/20-ц визнано рішення ТДВ «Експрес Страхування» щодо відмови у здійсненні страхового відшкодування незаконним. 21 липня 2021 року відповідач на виконання постанови Київського апеляційного суду від 13.07.2021 перерахував позивачу [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 53 464,21 грн. Виходячи із вищевказаного, позивач уважає, що страхове відшкодування у розмірі 53 464,21 грн було виплачено відповідачем зі значним простроченням лише 21.07.2021, відтак убачає необхідним стягнути з нього на свою користь за період з 21.06.2019 по 21.07.2021 пеню у вигляді подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 21 722,83 грн, інфляційні втрати у розмірі 6 531,24 грн та 3 % річних у розмірі 3 344,08 грн. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10 липня 2023 року по справі відкрито спрощене позовне провадження. 15 серпня 2023 року відповідач через свого представника подав відзив на позов, у якому в задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі у зв`язку з тим, що ТДВ «Експрес Страхування» було зупинено строки щодо сплати страхового відшкодування позивачу, оскільки були обґрунтовані підозри, що ДТП було інсценовано. Зокрема, 27.06.2019 до Печерського управління ГУНП України у місті Києві було подано Повідомлення про злочин з доказами, на підставі чого 12.07.2019 було порушено досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 12019100060002987 за ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. 15 липня 2019 року відповідач ТДВ «Експрес Страхування» повідомив позивача [PERSON] листом про зупинення строків прийняття рішення про виплату страхового відшкодування на підставі ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до набрання законної сили рішення компетентного органу по кримінальній справі. У подальшому, після отримання 21.07.2021 повного тексту постанови Київського апеляційного суду по справі № 757/1425/20-ц відповідачем у той же день сплачено на користь позивача страхове відшкодування. Окрім того, у своєму відзиві представник відповідача просив застосувати строки позовної давності, оскільки право позивача на отримання страхового відшкодування було порушено на 91-ший день після подання ним заяви про виплату страхового відшкодування від 22.03.2019, а саме з 21.06.2019. Проте, до суду позивач звернувся лише 12.06.2023, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності на стягнення 3% річних та інфляційних втрат, а також 1 року для пред`явлення позовних вимог щодо стягнення пені. 21 вересня 2023 року позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що умовою для припинення перебігу строку на прийняття рішення по справі щодо виплати страхового відшкодування має бути саме підтверджений факт розгляду судом дорожньо-транспортної пригоди. Підтвердженням розгляду судом дорожньо-транспортної пригоди у кримінальній справі може слугувати лише процесуальний документ, а саме ухвала про призначення справи до підготовчого судового засідання. Проте, матеріали справи № 756/7316/23 такого документу не містять. Дорожньо-транспортна пригода від 19.03.2019 вже була розглянута постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області (справа № 359/2885/19) від 04.04.2019, якою водія автомобіля «Chevrolet», реєстраційний номер [NUMBER] , визнано винними у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Оскільки, позивачем 22.03.2019 було надано відповідачу заяву на виплату страхового відшкодування, кінцевим строком для здійснення страхового відшкодування внаслідок пошкодження при ДТП від 19.03.2019 транспортного засобу «Honda», реєстраційний номер [NUMBER] , було 20.06.2019. Також позивач уважає, що ним не пропущено строки позовної давності, оскільки згідно п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки позовної давності продовжуються на строк його дії. До того ж, у період з 12.03.2020 по 31.05.2022 в Україні був запроваджений карантин, на період якого також продовжувалися строки позовної давності. Представник позивача у судовому засіданні просив позов задовольнити у повному обсязі з підстав, що вказані у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, доказів поважності неявки до суду не надав. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити у повному обсязі з огляду на таке. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 19 березня 2019 року в м. Бориспіль відбулась ДТП за участю транспортного засобу «Honda», реєстраційний номер [NUMBER] , та транспортного засобу «Chevrolet», реєстраційний номер [NUMBER] . ДТП сталася з вини водія автомобіля «Chevrolet», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , що підтверджується постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.04.2019, яка набрала законної сили. У результаті ДТП від 19.03.2019 було завдано пошкоджень автомобілю «Honda», реєстраційний номер [NUMBER] . Позивач є власником транспортного засобу «Honda», реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Станом на 19.03.2019 цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Chevrolet», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] була застрахована у відповідача ТДВ «Експрес Страхування» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/6398372 від 29.08.2018. 22 березня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування на підставі ДТП від 19.03.2019. 27 березня 2019 року оцінювачем [PERSON] за адресою: м. Київ, вул. Попудренка, 44 було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу «Honda», д.н.з. [NUMBER] , в присутності довіреної особи власника автомобіля [PERSON] 24 червня 2019 року за результатами інженерно-технічного дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди та механізму утворення пошкоджень на автомобілях «Chevrolet», д.н.з. [NUMBER] , і «Honda», д.н.з. [NUMBER] , судовим експертом Скороходом К.М. складено висновок експертного дослідження № 79/19, відповідно до якого вбачається, що пояснення [PERSON] та [PERSON] щодо обставин зіткнення 19 березня 2019 року автомобілів «Honda», д.н.з. [NUMBER] , та «Chevrolet», д.н.з. [NUMBER] , з технічної точки розу неспроможні в частині вказаного ними обсягу утворених внаслідок зіткнення механічних пошкоджень автомобіля «Honda», д.н.з. [NUMBER] . Перед зіткненням з автомобілем «Chevrolet», д.н.з. [NUMBER] , автомобіль «Honda», д.н.з. [NUMBER] , вже мав пошкодження принаймні нижньої решітки переднього бампера, капота із замком, переднього правого крила, панелі приладів (внаслідок спрацювання пасажирської подушки безпеки). На замовлення відповідача 11 липня 2019 року оцінювачем [PERSON] було складено звіт № 796 про оцінку транспортного засобу «Honda», д.н.з. [NUMBER] , в якому при виконанні ремонтної калькуляції не враховано такі складові кузова як фара передня, бампер передній, решітка бампера переднього нижня, крило переднє праве, капот, замок капоту, подушка безпеки водія та пасажира, ремені безпеки та панель приладів. Згідно указаного Звіту № 796 від 11 липня 2019 року, складеного оцінювачем [PERSON] , вартість витрат на ремонт транспортного засобу «Honda», д.н.з. [NUMBER] , складала 53 464,21 грн. Проте, листом вих. № 6810/10/3-4.19.213 від 29 жовтня 2019 року відповідач повідомив позивача [PERSON] про відмову у виплаті йому страхового відшкодування на підставі п. 37.1.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обґрунтовуючи свою відмову тим, що дії [PERSON] та дії водія страхувальника [PERSON] схожі на дії, які містять ознаки кримінально-караних діянь, тотожні тим, що передбачені ч. 2 ст. 190 КК України. [PERSON] повідомлено, що 12 липня 2019 року було порушено досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12019100060002987 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, в зв`язку з чим 09 жовтня 2019 року відповідача було визнано потерпілою особою у цьому кримінальному провадженні. Уважаючи прийняте відповідачем рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування незаконним, позивач у квітні 2020 року звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовною заявою про стягнення страхового відшкодування з відповідача. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18.08.2020 у цивільній справі № 757/14275/20-ц у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТДВ «Експрес Страхування» про стягнення страхового відшкодування було відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 13.07.2021 рішення Печерського районного суду м. Києва від 18.08.2020 було скасовано судом та ухвалено нове, яким позов задоволено частково, зокрема стягнуто з ТДВ «Експрес Страхування» на користь [PERSON] страхове відшкодування в сумі 53 464,21 грн. У мотивувальній частині зазначеної постанови Київський апеляційний суд визнав рішення ТДВ «Експрес Страхування» щодо відмови у здійсненні страхового відшкодування на користь [PERSON] в сумі 53 464,21 грн незаконним. Суд апеляційної інстанції виснував, що той факт, що на момент ДТП 19 березня 2019 року автомобіль «Honda», д.н.з. [NUMBER] , вже знаходився в пошкодженому стані та мав не усунуті пошкодження від попередньої ДТП, не може бути підставою для відмови у здійсненні страхової виплати відповідно до ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Беручи до уваги ті обставини, що Київський апеляційний суд у своїй постанові від 13.07.2021 у цивільній справі № 757/14275/20-ц визнав неправомірною відмову відповідача у здійсненні страхового відшкодування на користь [PERSON] в сумі 53 464,21 грн на підставі його заяви від 22.03.2019, суд уважає таким, що не потребує доведення, факт неправомірної відмови відповідача у виплаті страхового відшкодування. Сам факт звернення відповідача із заявою про вчинення кримінального правопорушення, що передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, відносно позивача [PERSON] та водія іншого транспортного засобу [PERSON] не може бути достатнім доказом вчинення ними навмисних дій, спрямованих на настання страхового випадку. 21 липня 2021 року відповідач на виконання постанови Київського апеляційного суду від 13.07.2021 перерахував позивачу [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 53 464,21 грн. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як передбачено ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо- транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Згідно з абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) вказала, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. У п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ» від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам дано роз`яснення про те, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 526, ч. 2 ст. 625 ЦК України). Із заявою про страхове відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/6398372 від 29.08.2018 позивач звернувся до відповідача 22.03.2019. Відтак, зважаючи на положення абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», кінцевим строком для здійснення страхового відшкодування внаслідок пошкодження при ДТП від 19.03.2019 транспортного засобу «Honda», реєстраційний номер [NUMBER] , було 20.06.2019. Однак, відповідач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 53 464,21 грн 21.07.2021, тобто поза 90-денним терміном з моменту подачі позивачем заяви про виплату відшкодування. Таким чином, відповідач прострочив виплату страхового відшкодування у період з 21.06.2019 по 21.07.2021. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Виходячи із вищевказаного, суд убачає, що внаслідок неправомірного прострочення сплати страхового відшкодування у відповідача перед позивачем за період з 21.06.2019 по 21.07.2021 утворилася заборгованість з пені у вигляді подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 21 722,83 грн, інфляційних втрат у розмірі 6 531,24 грн та 3 % річних у розмірі 3 344,08 грн. У відповідності до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22008/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»: п. 570 рішення від 20.09.2011за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч. 3-5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Однак, згідно п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. На підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану», Закону України від 15.03.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», з подальшими продовженнями строку дії воєнного стану в Україні, воєнний стан в Україні діє з 24.02.2022 і станом на день розгляду справи судом. Крім того, п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначає, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Карантин в Україні був запроваджений з 12.03.2020 до 31.05.2022 на підставі, зокрема, постанов Кабінету Міністрів України від 11.03.2022 № 211, від 09.12.2020 № 1236 і від 23.02.2022 № 229. Таким чином, враховуючи правовідносини, що склалися між сторонами спору, виходячи з вимог п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд уважає, що позивач не пропустив строки позовної давності ні щодо стягнення пені, ні щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази кожен окремо та у їх сукупності, на підставі вказаних норм закону, суд убачає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача за період з 21 червня 2019 року по 21 липня 2021 року пеню у розмірі 21 722,83 грн, інфляційні втрати у розмірі 6 531,24 грн та 3 % річних у розмірі 3 344,08 грн. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України, суд уважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Outcome: approved