Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-02 00:00:00

Рух справи 22.11.2022 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 21.11.2022, за підписом представника позивача - адвоката Мацко М.А. (діє на підставі ордеру), в якій він просить суд: -визнати недійсним правочин, а саме: договір купівлі-продажу від 13.01.2022 автомобіля Skoda Octavia, номер кузова: [NUMBER] , укладений в ТСЦ МВС № 5152; -визнати право власності в спільному майні подружжя на 1/2 частку автомобіля Skoda Octavia, номер кузова: [NUMBER] за [PERSON] ; -припинити право власності в спільному майні подружжя на 1/2 частку автомобіля Skoda Octavia, номер кузова: [NUMBER] [PERSON] , та стягнути з [PERSON] грошову компенсацію у сумі 123 319,16 грн, що відповідає 1/2 частці вартості автомобіля на користь [PERSON] ; -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму судових витрат. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2022 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Фактично справу передано судді по реєстру 02.12.2022. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 30.01.2023 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження). Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/). Доводи позову В обґрунтування позову вказується, що 03.07.2019 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, про що Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві зроблено відповідний актовий запис № 1182, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] . Позивач стверджує, що з осені 2021 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинились. Зі слів позивача, за час шлюбу сторонами було набуто у спільну сумісну власність автомобіль марки Skoda модель Octavia, номер VIN [NUMBER] , що відбулось наступним чином: - 08.12.2018 позивач за власні особисті кошти придбав автомобіль марки Skoda модель Octavia номер кузова: [NUMBER] , відповідно до договору купівлі-продажу № 6374/18/003519. - 24.10.2019 в приміщенні ТСЦ МВС № 3246 на підставі заяви № 248681181 від 24.10.2019 проведено реєстрацію транспортного засобу, а саме: автомобіль марки Skoda модель Octavia номер кузова: [NUMBER] , на нового власника - [PERSON] . Таким чином, як вказує позивач, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу від 24.10.2019 на підставі якого було здійснено перереєстрацію права власності автомобіля з [PERSON] на [PERSON] . При цьому, позивач наголошує, що вказаний договір носив виключно формальний характер, не був підписаний сторонами та не мав на меті реального настання правових наслідків. Позивач зазначає, що укладення договору купівлі-продажу від 24.10.2019 було формальним, позивач продовжував користуватися автомобілем та утримував його. Як стверджує позивач, наприкінці травня 2021 року відповідач, забрала вказаний автомобіль у власне особисте користування. Як зазначається в позові, позивачу стало відомо, що 13.01.2022 автомобіль марки Skoda модель Octavia номер кузова: [NUMBER] перереєстровано на нового власника за договором купівлі-продажу, укладеному ТСЦ МВС № 5152 та наразі вказаний автомобіль має д.н.з. [NUMBER] . Зі слів позивача, він звернувся до відповідача із питанням щодо продажу автомобіля після чого отримав відповідь, що автомобіль вже зареєстрований на батька відповідача. Позивач вважає, що укладений договір купівлі-продажу між відповідачем та її батьком був спрямований не на реальне настання правових наслідків, а вчинений виключно з метою приховування майна, яке підлягає поділу між подружжям як об`єкт спільної сумісної власності. Щодо правової позиції відповідача 05.05.2023 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить залишити позовні вимоги без задоволення (а.с. 63-68). В обґрунтування відзиву зазначається, що 03.07.2019 між сторонами було зареєстровано шлюб Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №1182, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Вказується, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 20.02.2023 у справі № 760/9006/22 шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 03.07.2019 Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, розірвано. Також відповідач зауважує, що 24.10.2019 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 3246/2019/1735830, відповідно до умов якого сторонами була погоджена вартість транспортного засобу Skoda Octavia, номер кузова: [NUMBER] , яка становила 200 000,00 грн. Як зазначає відповідач, вказаний транспортний засіб було придбано [PERSON] за рахунок отриманих в позику грошових коштів, до реєстрації шлюбу з позивачем, а саме 13.03.2019 у розмірі 240 000,00 грн (а.с. 69). У відзиві наголошується, що у договорі купівлі-продажу транспортного засобу від 24.10.2019 наявні підписи сторін та уповноваженої особи сервісного центру МВС (а.с. 71-72). Крім того, у відзиві звертається увага на те, що грошові кошти на придбання автомобіля відповідач отримала в позику до реєстрації шлюбу, а тому спірний транспортний засіб не можу бути визнаний спільною сумісною власністю подружжя. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 03.07.2019 сторони уклали шлюб, що підтверджується, свідоцтвом про шлюб, виданим Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 1182 (а.с. 9). Під час перебування сторін у шлюбі, 24.10.2019 між позивачем ( [PERSON] ) та відповідачем ( [PERSON] ) укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 3246/2019/1735830 (далі - Договір) /а.с. 15, 71-72/. Зі змісту наданої відповідачем копії договору купівлі-продажу транспортного засобу № 3246/2019/1735830 (а.с. 71-72) вбачається, що вказаний договір оформлений та підписаний сторонами в Сервісному центрі № 3246 РСЦ МВС в присутності адміністратора [PERSON] (а.с. 72). Відповідно до п. 1.1 Договору продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб: марка - Skoda, модель - Octavia, 2011 року випуску, колір - сірий, номер кузова (шасі, рама) - [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію - [NUMBER] , номерний знак - [NUMBER] , зареєстрований за продавцем - 08.12.2018, підрозділом МВС ТСЦ 7341 (а.с. 71). Згідно з п. 3.1 Договору за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 200 000,00 грн (а.с. 71). Також до матеріалів справи долучено копію заяви [PERSON] № 248681181 від 24.10.2019 про перереєстрації ТЗ на нового власника по договору укладеному в ТСЦ (а.с. 13). На а.с. 14 наявна копія заяви [PERSON] від 24.04.2023 про перереєстрацію транспортного засобу з укладанням ДКП в ТСЦ № 3246 РСЦ МВС в Київській обл. відобразивши вартість 200 000, 00 грн. В матеріалах справи міститься копія розписки від 13.03.2019 (а.с. 69), з якої вбачається, що [PERSON] отримала від [PERSON] 240 000,00 грн з обов`язковим поверненням. Боргова розписка була написана 13.03.2019, тобто за 4 місяці до укладення шлюбу між сторонами та за 7 місяців до укладення спірного договору від 24.10.2019. Зі змісту наданої копії розписки не вбачається інформація щодо цільового призначення отриманих відповідачем коштів (а.с. 69). З наданого позивачем витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів (а.с. 38) вбачається, що остання реєстрація ТЗ відбулась 13.01.2022. Жодних документів, на підставі яких була здійснена перереєстрація транспортного засобу 13.01.2022, а саме: автомобіля Skoda Octavia, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] в матеріалах справи не міститься. Відповідно до наданої позивачем роздруківки витягу з мобільного застосунку, 06.05.2021 відбулася перереєстрація транспортного засобу, державний номер - [NUMBER] на нового власника по договору укладеному в ТСЦ. Також до матеріалів справи долучено роздруківку відомостей щодо розрахунку вартості автомобіля з веб-порталу «AUTO.RIA», з тексту якої вбачається, що середня ціна на седан Skoda Octavia, 2011 року випуску з механічною/ручною коробкою передач у Київській області становить 6 350 доларів США (а.с. 41). На а.с. 42 міститься долучена позивачем роздруківку відомостей щодо розрахунку вартості автомобіля з офіційного веб-порталу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, за змістом якої вбачається, що середньоринкова вартість легкового автомобіля Skoda Octavia, 2011 року випуску, пробіг - 200 000 км, становить 261 120,64 грн. Крім того, в матеріалах справи містяться копії: довідки від 26.02.2016 № 3009-11961 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 10); довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 11); Полісу № АО/6684177 (а.с. 17); актів виконаних робіт, клієнт: [PERSON] від 13.08.2019, 04.02.2020, 14.02.2020,03.08.2020, 27.07.2020,11.04.2021, 05.04.2021 (а.с. 18-24); видаткових накладних, покупець [PERSON] від 07.2019, 31.01.2020, 06.02.2020, 24.07.2020, 28.07.2020, 31.05.2021, 09.04.2021, 24.11.2021 (а.с. 25-32). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Щодо вимоги про визнання недійсним правочину Частиною 1статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьої, п`ятою, шостою ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. За статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). За змістом ч. 3 ст. 12 ЦПК України та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК). Судом встановлено, що позивач просить суд визнати недійсним правочин, а саме: договір купівлі-продажу від 13.01.2022 автомобіля Skoda Octavia, номер кузова: [NUMBER] , укладений в ТСЦ МВС № 5152, однак матеріали справи не містять примірника такого договору, а тому суд позбавлений можливості надати йому правову оцінку. Відповідно, суд не має достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Щодо вимог про визнання права власності в спільному майні подружжя на частку автомобіля та припинення права власності в спільному майні подружжя на частку автомобіля Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ч.ч. 1, 4 ст. 65 СК України). Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності (ст. 60 СК України), є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.02.2022 № 760/16783/15-ц (61-13331св21)). Судом встановлено, що перебуваючи у шлюбі, 24.10.2019 [PERSON] придбала у свого чоловіка [PERSON] транспортний засіб: марка - Skoda, модель - Octavia, 2011 року випуску, колір - сірий, номер кузова (шасі, рама) - [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію - [NUMBER] , номерний знак - [NUMBER] , зареєстрований за продавцем - 08.12.2018, підрозділом МВС ТСЦ 7341. Аналіз матеріалів справи свідчить, що автомобіль Skoda Octavia, 2011 року випуску, номер кузова: [NUMBER] , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки у дані справі сторонами у справі презумпцію спільності такого майна подружжя спростовано не було. При цьому, суд не вважає за можливе взяти до уваги твердження відповідача про те, що вказаний автомобіль був придбаний нею на підставі отриманих в позику грошових коштів, до реєстрації шлюбу з позивачем, оскільки належних та допустимих доказів цих обставин, у тому числі щодо цільового використання отриманих коштів відповідачем суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 71 СК України майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04.10.2023 у справі № 446/1/22 (провадження № 61-12893св22), суду завжди необхідно враховувати, до яких наслідків призведе застосування того чи іншого способу захисту: чи призведе це до тієї кінцевої мети, яку прагне досягнути позивач, звертаючись до суду. Як вбачається з позовної заяви, основна мета, яку прагнув досягнути позивач при зверненні з позовом, є стягнення з відповідача грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на спірне майно (автомобіль). Враховуючи встановлені обставини у даній конкретній справі позовна вимога про визнання права власності в спільному майні подружжя на частку автомобіля та припинення права власності в спільному майні подружжя на частку автомобіля не є ефективним способом захисту порушеного права позивача, в т.ч. з огляду на те, що наразі спірний автомобіль перебуває у власності іншої особи, не учасника спору,а позивач питання про його повернення у своє володіння не ставить. Щодо вимог про стягнення грошової компенсації, що відповідає частці вартості автомобіля Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.10.2022 у справі № 496/2083/19 (провадження № 61-6901св22)). У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.03.2023 у справі № 481/635/20 (провадження № 61-949св22)). У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 27/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зазначено, що відчуження майна одним з подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з них, визначається виходячи з вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна, тобто виходячи з дійсної ринкової вартості транспортного засобу, а не договірної (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.08.2022 у справі № 545/2396/20 (провадження № 61-4894св22)). Звертаючись до суду з позовом, позивач на обґрунтування вартості спірного автомобіля надав роздруківку відомостей щодо розрахунку вартості автомобіля з офіційного веб-порталу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, згідно якої середньоринкова вартість легкового автомобіля Skoda Octavia, 2011 року випуску, пробіг - 200 000 км, становить 261 120,64 грн. Позивач вказав, що відповідно до інформації щодо визначення ринкової вартості для відповідного автомобіля при нормальному зносі та використанні наведеної на всеукраїнському веб-порталі оголошень з продажу та придбання автомобілів https://auto.ria.com середня ринкова вартість автомобіля складає еквівалент 6 350 доларів США, що за офіційним курсом купівлі-продажу національної валюти до долара США, встановленому НБУ на дату визначення ціни позову (15.10.2022) становить 232 156,00 грн. Таким чином, за середньозваженим показником ціна позову становить: (261 120,64 грн + 232 156,00 грн) / 2 = 246 638,32 грн / 2 = 123 319,16 грн. В свою чергу, відповідач на спростування такого розміру ринкової вартості автомобіля, доказів суду не надала, із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи не зверталась, заперечень щодо звіту про оцінку транспортного засобу суду не надала. З урахуванням викладено, беручи до уваги, що транспортний засіб було придбано в період перебування подружжя у шлюбі, він був об`єктом спільної сумісної власності, а тому кожна зі сторін мала рівні права на нього, відповідач без згоди позивача відчужила цей автомобіль, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частки вартості транспортного засобу у сумі 123 319,16 грн підлягає задоволенню. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. Щодо судових витрат Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 230,19 грн судового збору сплаченого за подання позовної заяви (а.с. 8). Враховуючи наведене,

Outcome: partial