Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Виноградов Ю.Е., в інтересах Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , у якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК»: - заборгованість за Кредитним \~договором\~\~№ 4685646580\~від 28\~вересня\~2021\~року в розмірі 130 938 гривень 81 копійка; - судові витрати по оплаті судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, у розмірі 2 684 грн 00 коп. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 28 вересня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було підписано Кредитний договір № 4685646580. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно з п. 1.3. Кредитного договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в паспорті кредиту № 5646580, який є невід`ємною частиною цього договору. Згідно з п. 2.1. Кредитного договору всі інші умови кредитного договору, викладені в паспорті кредиту та в умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені н сайті ТОВ «ФК «ЦФР» та за якими позичальник приєднується підписавши цей договір. Відповідно до п. 2.2. Кредитного договору цей договір, паспорт кредиту № 5646580, умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» складають єдиний кредитний договір. Відповідно до умов Паспорту кредиту № 5646580 та Кредитного договору № 4685646580 від 28 вересня 2021 року позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 109\~253 грн 00 коп., строк користування 24 місяці, річні проценти 0,01 % від суми боргу за договором, щомісячні проценти 2,70 % від суми кредиту. Кредит надається безготівковим шляхом, протягом 3 (трьох) банківських днів від дня укладення договору (п. 4 Паспорта кредиту). Позичальник підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних позичальником умов кредитування. Відповідно до п. 5.1. Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» позичальник зобов`язується щомісячно, у граничний термін, повертати чергову частину кредиту та сплачувати щомісячні і річні проценти. Кредит відповідачем було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в Паспорті кредиту № 5646580 (п.4), отже кредитодавець обов`язки за Кредитним договором виконав в повному обсязі. 01 вересня 2021 року права вимоги за Кредитним договором відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору про відступлення права вимоги № 01/09/21. Відповідно до умов цього Договору та Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01 вересня 2021року, позивач є новим кредитором боржника [PERSON] за Кредитним договором № 4685646580 від 28 вересня 2021 року з усіма наступними додатками та змінами. Умови кредитного договору відповідачем належним чином не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті. Як наслідок, станом на 07 серпня 2023 року заборгованість позичальника за Кредитним договором № 4685646580 від 28 вересня 2021 року, становить 130\~938 грн 81 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) 84\~006 грн 43 коп., заборгованість по річним процентам (в т. ч. прострочена) 11 грн 49 коп., заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) 46\~920 грн 89 коп. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Морозова В.В. від 25 вересня 2023 року відкрито провадження у справі; вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін 26 жовтня 2023 року; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву; встановлено позивачу триденний термін з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання до суду відповіді на відзив, а\~відповідачу \~триденний термін\~з дня\~отримання відповіді\~на відзив\~для подання\~заперечень щодо\~наведених позивачем\~у відповіді\~на відзив\~пояснень,\~міркувань та\~аргументів /а.с. 119-120/. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до частини п`ятої статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, та зазначено строки подання такого клопотання. Зокрема, відповідача було повідомлено про вказаний позов шляхом направлення копії позовної заяви разом з додатками та ухвалою суду за місцем його реєстрації, які згідно даних рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримані останнім 30 вересня 2023 року /а.с. 122/. 03 жовтня 2023 року, у межах строку, встановленого судом, відповідачем [PERSON] засобами поштового зв`язку надіслано до суду відзив на позовну заяву, разом з доказом направлення його копії позивачу, у якому він позовні вимоги АТ «ТАСКОМБАНК» визнає частково /а.с. 123-124/. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що він частково визнає позовні вимоги, зокрема щодо наявності заборгованості по тілу кредиту, однак повністю заперечує проти нарахованих йому відсотків за користування коштами (у т.ч. в період прострочення) оскільки із моменту укладення кредитного договору по теперішній час він є діючим військовослужбовцем. Відтак,\~відповідач наголошує\~на тому,\~що відповідно\~до пункту\~15\~статті 14\~ЗУ «Про\~соціальний і\~правовий захист\~військовослужбовців та\~членів їх\~сімей» передбачено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Також, відповідач вказує, що згідно Кредитного договору від 28 вересня 2021 року, він впродовж року сплачував не тільки тіло кредиту, ще й відсотки по кредиту, а тому 12 вересня 2022 року він письмово звернувся до первинного кредитора ТОВ «Фінансова Компанія «Центр Фінансових Рішень» із заявою щодо проведення перерахунку, на яку відповіді не отримав. З урахуванням наведеного, відповідач зазначає, що він визнає заборгованість перед позивачем, як новим кредитором у розмірі, що становить: тіло кредиту 109 253 грн 00 коп. за мінусом всіх сплачених первинному кредитору коштів, у т.ч. неправомірно зарахованих останнім в рахунок погашення відсотків. А також, звертає увагу суду, що відповідно до доданого до позовної заяви розрахунку, з моменту отримання кредиту 28 вересня 2021 року, ним було сплачено 7502, 54 х 7 = 52\~517,78 грн. Водночас, відповідач стверджує, що 28 вересня 2023 року за Кредитним договором № 4685646580, в рахунок погашення заборгованості, він сплатив на користь позивача кошти в сумі 29 900 грн 00 коп. З огляду на вищевикладене, [PERSON] просить суд стягнути з нього заборгованості у розмірі 26\~835 грн 22 коп. Відзив на позовну заяву отримано судом 11 жовтня 2023 року та долучено до матеріалів справи. 11 жовтня 2023 року, у межах строку, встановленого судом, засобами поштового зв`язку представником позивача направлено відповідь на відзив /а.с. 135-138/, до якої долучено докази направлення її копії відповідачу, у якій він не погодився із доводами відповідача, наведеними у відзиві на позовну заяву, виходячи з підстав, вказаних у позові, на задоволенні заявлених позовних вимог наполягав. Додатково зазначив, що у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, між відповідачем та ТОВ «ФК «ЦФР» був укладений Кредитний договір № 4685646580 від 28 вересня 2021 року, за яким відповідач здійснював платежі, при цьому до відзиву на позовну заяву відповідачем не було додано чеки, відповідно до яких ним здійснювалися платежі на загальну суму 52\~517 грн 78 коп. Разом із тим повідомляє, що умови вищезазначеного Кредитного договору відповідачем не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті. Також, представник позивача вважає відповідач не використав надане йому право щодо не нарахування йому процентів, як військовослужбовцю та не звернувся до АТ «ТАСКОМБАНК», з відповідною заявою, а також не надавав жодного документа, що свідчить про належність його до військовослужбової особи. Дана заява надійшла до суду 17 жовтня 2023 року та долучена до матеріалів справи. 17 жовтня 2023 року відповідачем засобами поштового зв`язку надіслано до суду заперечення, разом з доказами направлення його копії позивачу, у якому відповідач не погодився з міркуваннями представника позивача, викладеними у відповіді на відзив, виходячи з того, що позивач безпідставно проігнорував докази сплати кредитних коштів в сумі 29 900 грн 00 коп. відповідно до доданої до відзиву квитанції. Крім того, відповідач вказує, що позивач жодним чином не відреагував та, відповідно, не врахував при розрахунках статусу відповідача, а саме учасника бойових дій, якому нарахування будь-яких процентів не застосовується, що свідчить про те, що всі сплачені відповідачем проценти потрібно перерахувати в рахунок погашення тіла кредиту. Також, відповідач погодився, щодо відсутності подання ним доказів, а саме щодо сплати позивачу 52\~517 грн 78 коп., оскільки зазначена сума вказана помилково. Відтак, відповідач вказує, що сплата коштів підтверджується випискою із особового рахунку наданого позивачем та розрахунок за кредитом виглядає наступним чином: 28 жовтня 2021 року сплачено 8\~000 грн 00 коп., 29 листопада 2021 року сплачено 8\~000 грн 00 коп., 29 грудня 2021 року сплачено 8\~000 грн 00 коп., 26 січня 2022 року сплачено 8 000 грн 00 коп., 21 лютого 2022 року сплачено 8 000 грн 00 коп. та 28 вересня 2023 року сплачено 29\~900 грн 00 коп., а всього сплачено кредитних коштів на суму 69\~900 грн 00 коп. З урахуванням наведеного, заборгованість за Кредитним договором № 4685646580 від 28 вересня 2021 року, яку визнає відповідач становить 39\~353 грн 00 коп. 26 жовтня 2023 року проведення розгляду справи було відкладено до 13 листопада 2023 року, у зв`язку із витребування судом інформації від АТ «ТАСКОМБАНК» про те чи дійсно [PERSON] 28 вересня 2023 року сплачено кошти в сумі 29 900 грн 00 коп. у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 4685646580 від 28 вересня 2021 року /а.с. 154/. 08\~листопада 2023\~року запитувана\~інформація надійшла\~на адресу\~суду,\~з якої\~вбачається,\~що відповідачем\~ [PERSON] \~дійсно сплачено\~кошти в\~сумі 29\~900\~грн 00\~коп.\~у рахунок\~погашення заборгованості\~за кредитним\~договором №\~4685646580\~від 28\~вересня 2021\~року /а.с. 157/. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а відтак, відповідно до вимог частини п`ятої статті 279 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи. З клопотаннями про відкладення розгляду справи учасники справи не звертались. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно із статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 28 вересня 2021 року [PERSON] подав до ТОВ «ФК\~«ЦФР» Заяву-анкету на отримання послуг в ТОВ «ФК «ЦФР» /а.с. 11/. Того ж дня між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 4685646580 від 28 вересня 2021 року /а.с. 7-8/. За умовами якого [PERSON] було надано кредит у розмірі 109 253 грн 00 коп., строк користування 24 місяці, річні відсотки 0,01% від суми боргу за договором, щомісячні відсотки 2,70% від суми кредиту. [PERSON] підтвердив, що ознайомлений з інформацією про умови кредитування та загальну вартість кредиту, про що свідчить його особистий підпис. Підписавши цей договір позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити, за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів за наступними реквізитами: - 100000,00\~грн.\~переказ до запитання на користь [PERSON] , надання кредиту зг. КД № 4685646580 від 28/09/2021 Без ПДВ; - 594 грн оплата за пакет послуг «Кіно і ТБ: Оптимальна» на 6 місяців за рахунок кредиту КД № 4685646580 від 28/09/2021; - 800 грн оплата страхового платежу за договором страхування № 4685646580-ЛО від 28/09/2021 року; оплата за електронний ключ доступу до додатку «SUPPORT.UA», SU4685646580 від 28/09/2021 року; оплата за електронний ключ доступу до додатку «RADAR.Screen», пакет Стандарт, КД № 4685646580 від 28/09/2021 /а.с. 7-8/. Із змісту Паспорта кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 5646580, підписаного [PERSON] , слідує, що Договір укладено на наступних умовах: сума/ліміт кредиту 109 253 грн 00 коп., строк, на який надається кредит, складає 24 місяці, початковий процент при наданні кредиту становить 7 % від суми кредиту, річний процент за користування кредитом 0,01 % від суми боргу за договором, щомісячний процент 2,70 % від суми кредиту /а.с. 9-10/. Також сторонами було узгоджено графік платежів, відповідно до якого відповідач мав сплачувати кредит щомісячно у терміни та у розмірах, зазначених у підписаному ним графіку /а.с. 9-10/. 01 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено Договір відступлення права вимоги № 01/09/21, згідно з умовами якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором /а.с. 16-20/. На виконання вимог договору АТ «ТАСКОМБАНК» сплатив ТОВ «ФК «ЦФР» суму фінансування в повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією банку № 849094538 від 11 січня 2022 року /а.с. 24/. Із Реєстру прав вимоги до Договору про відступлення права вимоги від 01 вересня 2021 року за 11 січня 2022 року вбачається, що згідно з вказаним реєстром ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» передало АТ «ТАСКОМБАНК» право вимоги до [PERSON] за кредитним Договором № 4685646580 від 28 вересня 2021 року /а.с. 23/. Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «ФК «ЦФР» передало АТ «ТАСКОМБАНК» права вимоги за кредитним договором № 4685646580 від 28 вересня 2022 року, укладеним із [PERSON] . Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Слід зазначити, що згідно з вимогами статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. З правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15, слідує, що за змістом вказаних вище положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог статті 516 ЦК України. Договір про\~відступлення права\~вимоги №\~01/09/21,\~укладений 01\~вересня 2021\~року між\~ТОВ «ФІНАНСОВА\~КОМПАНІЯ «ЦЕНТР\~ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ»\~та АТ\~«ТАСКОМБАНК», є дійсним та чинним, відомості про те, що він оскаржувався в судовому порядку, відсутні. Відтак, суд погоджується з доводами позовної заяви щодо переходу до АТ «ТАСКОМБАНК, як до нового кредитора, права вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 4685646580 від 28 вересня 2021 року. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 07 серпня 2023 року складає 130 938 грн 81 коп., з яких: 84 006 грн 43 коп. заборгованість по тілу кредиту; 11 грн 49 коп. заборгованість по річних відсотках (в т.ч. прострочена); 46\~920 грн 89 коп. заборгованість по щомісячних процентах (в т.ч. прострочених) /а.с. 37-38/. Спір виник внаслідок порушення відповідачем зобов`язань у частині повернення кредитних коштів і наявності/відсутності підстав для стягнення заявленої позивачем заборгованості за кредитом. Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором, сторонами якого є суб`єкт господарювання та фізична особа. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України унормовано, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 627 ЦК України закріплено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частинами першою та другою\~статті 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Частиною першою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, а саме: заборгованість за тілом кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) та заборгованість за простроченими відсотками. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення із [PERSON] на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Згідно з положеннями Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час. За змістом статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу. У частині четвертій статті 3 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду. Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду. Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу. Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19) дійшла висновку про те, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Відповідно пункту 13 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма та порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України. Аналіз статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у пунктах 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення. Пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Разом з цим, пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц (провадження № 61-21025св18). Крім того, Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Термін дії воєнного стану на території України постійно продовжується і діє донині. Як встановлено із матеріалів справи, відповідач [PERSON] у 2018 році брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності суверенітету та цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції, що підтверджується копією довідки № 11/2637 від 29 травня 218 року виданої начальником управління Служби безпеки України в Черкаській області генерал-майором [PERSON] /а.с. 129/. Із копії посвідчення серії [NUMBER] виданого 23 липня 2018 року встановлено, що [PERSON] є учасником бойових дій /а.с. 128/. Також, із копій довідок № 11/30 від 25 лютого 2022 року та № 11/204-1 від 06 травня 2022 року встановлено, що [PERSON] проходить військову службу в Управлінні Служби безпеки України в Черкаській області /а.с. 130-131/. Таким чином, на відповідача [PERSON] поширюються пільги передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме: не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом у зазначений період. Зокрема, судом встановлено, що відповідач сплачував кошти на погашення заборгованості за Кредитним договором № 4685646580 від 28 вересня 2021 року, а саме: 28 жовтня 2021 року 8 000 грн 00 коп., 29 листопада 2021 року 8 000 грн 00 коп., 29 грудня 2021 року 8 000 грн 00 коп., 26 січня 2022 року 8 000 грн 00 коп., 21 лютого 2022 року 8 000 грн 00 коп. та 28 вересня 2023 року 29 900 грн 00 коп., а всього сплачено коштів на суму 69 900 грн 00 коп./а.с. 80, 132, 157/. Крім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON] 12 вересня 2022 року звертався до ТОВ «ФК «ЦФР» із заявою щодо проведення перерахунку /а.с. 125-126/. А також, судом встановлено, що відповідач надсилав ТОВ «ФК «ЦФР» разом із вищевказаною заявою копії: посвідчення [NUMBER] від 23 листопада 2018 року, посвідчення [NUMBER] , довідку № 11/2637 від 29 травня 2018 року про участь в АТО, довідку 11/30 від 25 лютого 2022 року про проходження військової служби, довідку № 11/204-1 від 06 травня 2022 року про проходження військової служби, надсилання вказаних документів підтверджується фіскальним чеком ПН 215600426655 від 12 вересня 2022 року /а.с. 127/. Доводи представника позивача про те, що відповідач не звертався до фінансової установи та не надавав документів, які дають йому відповідні пільги передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» суд оцінює відповідно до вимог процесуального законодавства, і з урахуванням конкретних обставин цієї справи вважає, що відсутність звернення відповідача до позивача, не спростовує той факт, що на [PERSON] розповсюджується дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». При цьому, за наявності позову банку про стягнення боргу за кредитним договором суди повинні самостійно здійснювати перерахунок кредитної заборгованості з огляду на поширення на позичальника пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (зменшити визначений банком обсяг заборгованості за тілом кредиту на суми зарахованих платежів на погашення штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом). Аналогічний висновок щодо застосування відповідних норм права висловлено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року по справі № 642/548/21. Аргументи представника позивача про те, що відповідач [PERSON] не надавав жодного документа який свідчить про належність його до військовослужбової особи, суд не приймає до уваги, оскільки відповідач надав суду документи, які підтверджують його статус військовослужбовця, як уже зазначалося, є належним доказом щодо проходження військової служби відповідачем. Отже,\~вимога позивача\~про стягнення\~із [PERSON] за Кредитним договором № 4685646580 від 28 вересня 2021 року, а саме заборгованості по річним процентам (в т.ч. прострочена) в сумі 11 грн 49 коп., та заборгованості по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) в сумі 46\~920 грн 89 коп., не підлягає до задоволення. Згідно Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10 лютого 2010 року, § 58). Інші аргументи та доводи сторін суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і не здатні вплинути на рішення суду. З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що з отриманої суми кредиту, яка фактично становила 109\~253 грн 00 коп., відповідач повернув 69\~900 грн 00 коп., що підтверджено позивачем та відображено у відповідній виписці по особовому рахунку, таким чином, до сплати підлягає сума, яка складає різницю між отриманим і повернутим (109\~253,00 69\~900,00 = 39 353,00 грн), тобто 39\~353 грн 00 коп., а тому заявлений позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позову (30,05 %), до перерозподілу належать документально підтверджені судові витрати позивача зі сплати судового збору. Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 806 грн 54 коп., пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене та

Outcome: partial