Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Козар Микола Михайлович звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання матері [PERSON] .В обгрунтування доводів посилається на те, що вона є матір`ю [PERSON] , який проживає з нею в одному житловому будинку. Відповідач ніякої допомоги добровільно не надає, отримує заробітну плату і має можливість надавати допомогу непрацездатній матері, однак ухиляється від свого обов`язку. Зазначає, що потребує матеріальної допомоги, що є пенсіонером за віком, має ряд захворювань, її чоловік [PERSON] (батько відповідача) помер [INFO] . Вимоги мотивує тим, що пенсія, яку вона отримує не дозволяє забезпечити належне лікування, оздоровлення, харчування, проживання та оплату комунальних послуг. Просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання матері [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду. Відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 25 серпня 2023 року суд витребував з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області інформацію (відомості) чи є [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] отримувачем субсидії та у якому розмірі. Суд своєю ухвалою від 20.10.2023 року прийняв заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та призначив судовий розгляд справи. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви з доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Судове засідання призначено на 13:00 годину 31.10.2023 року. Представник позивача-адвокат Козар М.М., який діє в інтересах [PERSON] (ордер серії АО №1077198 від 23.12.2022 року) подав до суду заяву (вх.№8764) про розгляд справи у відсутності позивача та її представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. 15.08.2023 року подав до суду заяву (вх. №6548) про долучення до матеріалів справи договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення, акту про демонтаж лічильника газу для проведення періодичної повірки та квитанції-чеки про оплату позивачем комунальних послуг. Представник відповідача-адвокат Новікова І.С. (ордер серії АО №1093527 від 04.07.2023 року) подала до суду заяву (вх.№8771) про розгляд справи у відсутності відповідача та його представника. Позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання [PERSON] не визнає, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі з підстав, що розмір пенсії [PERSON] становить 3324,59 грн., а тому щомісячний дохід [PERSON] у 1,6 раз перевищує прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність. Також вказує, що у [PERSON] можуть бути й інші повнолітні діти, які також мають надавати допомогу на утримання позивача. Також вказує, що [PERSON] користується майном, що належить [PERSON] , а саме частиною квартири [ADDRESS] . Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Суд проводить розгляд справи у відсутності сторін за наявними доказами у справі та доходить такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Статтею 51 Конституції України встановлено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч.1,3 ст. 172 СК України - повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (серія [NUMBER] , зареєстрованого відділом реєстрації актів цивільного стану Свалявського районного управління юстиції Закарпатської області, відповідний актовий запис №42 від 03.03.1973 року) записано у графі батько [PERSON] , мати - [PERSON] (позивач). Батько [PERSON] помер [INFO] (копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №100 від 09.06.2005 року). Відповідно до ст. 202 СК України - повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Тобто, необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. Судом встановлено, що позовні вимоги обгрунтовані позивачем з посиланням на те, що вона є непрацездатною, отримує пенсію, яка є недостатньою на придбання продуктів харчування, ліків та інших витрат. Коштів, необхідних для забезпечення її життєдіяльності не вистачає, а тому зважаючи на нужденне становище вона потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати її повнолітній син (відповідач). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» № 966-XIV - прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2023 році, зокрема осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 2093 гривень. При вирішенні спору про утримання дітьми своїх батьків суд бере до уваги отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Позивач має статус пенсіонера, знаходиться на обліку Головного управління ПФУ в Закарпатській області, отримує пенсію (в розмірі пенсії за віком), що підтверджується довідкою №8465207705440417 від 15.12.2022 року (станом на листопад 2022 року - 3324,59 грн.). Тобто, із наданої довідки про розмір пенсії встановлено, що розмір пенсії [PERSON] є не нижчим прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, щомісячний дохід [PERSON] перевищує прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність. Також судом перевірено та встановлено, що позивач має ряд захворювань (захворювання хронічного п/крижового радикуліту з корінцевим синдромом з легким порушенням ходи), сплачує комунальні послуги. Однак, доказів на підтвердження розміру витрат на ліки та речі, інших витрат, вартість яких перевищує розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб та доказів необхідності надання сторонньої матеріальної допомоги позивачем не надано. Відповідно до відповіді від ГУПФУ у Закарпатській області (вх.№8010 від 06.10.2023 року) на виконання ухвали від 25.08.2023 року - [PERSON] перебуає на обліку Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області як одержувач житлової субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, розмір якої з 01.06.2023 року по 30.09.2023 року становить 158,87 грн. (на неопалювальний сезон). Відповідно до ст. 205 СК України - суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків суд враховує, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Відповідно до ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; ч.1 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; до ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Оцінивши надані суду докази, обставини справи, на які позивач послалася як на підставу своїх вимог, враховуючи, що на момент розгляду цієї справи позивач отримує пенсію у розмірі, що забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, отримує субсидію по сплаті житлово-комунальних послуг, суд не знаходить підстав для задоволення позову та доходить висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат; ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; п. 6 ч. 2 ст. 141 ЦПК України - якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.7 ст. 141 ЦПК України - якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" (від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів), а тому судові витрати слід компенсувати за рахунок держави. Статтею 129 - 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: dismissed