Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

26.04.2023 року позивач КП «Теплокомуненерго» звернулось до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом, відповідно до якого просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за послуги з постачання теплової енергії та за абонентське обслуговування з урахуванням індексу інфляції та 3% річних станом на 01.04.2023 року в сумі 27 946,95 грн, а також судовий збір в сумі 2684 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що КП «Теплокомуненерго» Олександрійської міської ради є підприємством, яке надає наймачам, власникам та членам їх сімей, що фактично проживають у квартирах або приватних будинках, послуги з теплопостачання за рахунок власних та залучених коштів. КП «Теплокомуненерго» перебуває з [PERSON] у фактичних договірних відносинах, про що свідчить відкритий на ім`я останньої особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідач зареєстрована у житловому приміщені за адресою: [ADDRESS] , а тому є споживачем теплової енергії, що надається позивачем до вказаного приміщення. Обов`язок проведення розрахунків за отриману теплову енергію покладено на її споживача. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 01.04.2023 року за ним рахується заборгованість у розмірі 26 196,71 грн. Також за відповідачем рахується заборгованість за абонентське обслуговування, плата за яке нараховується з квітня 2022 року, в розмірі 363,36 грн. Крім того, на підставі до ст.625 ЦПК України у зв`язку з простроченням [PERSON] виконання грошового зобов`язання, позивач просив стягнути з неї 3% річних з простроченої суми, що становить 321,47 грн, та індекс інфляції в сумі 1065,41грн. Також просив стягнути з [PERSON] на її користь сплачений при зверненні до суду з вказаним позовом судовий збір в сумі 2684,00грн. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.06.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті вимог. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просить здійснювати розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судові засідання, призначені на 31.07.2023 року, 14.09.2023 року та 30.10.2023 року не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Так, виклик відповідача в судове засідання на 14.09.2023 року було здійснено шляхом направлення на адресу місця його проживання, зареєстровану в установленому порядку, судової повістки, однак поштове відправлення повернулось на адресу суду з відміткою про невручення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Враховуючи викладене, виклик відповідача в судове засідання на 30.10.2023 року було здійснено шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідач причини неявки не повідомив, будь-яких заяв та клопотань не подав, відзив на позов він нього на адресу суду не надходив. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 8 статті 178 ЦПК України. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. 30.10.2023 року на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Відповідно до 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, послуги з постачання теплової енергії (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на споживача покладено обов`язок, серед іншого, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. При цьому,ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За змістом ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» одиниця виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки,обсягу,температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Згідно з довідкою від 14.04.2023 року по розрахункам за послуги теплопостачання, КП «Теплокомуненерго» на ім`я [PERSON] , яка користується послугами за адресою: [ADDRESS] , відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , за яким станом на 01.04.2023 року рахується заборгованість: за послуги з опалення в сумі 26 196,71 грн. та за абонентське обслуговування в сумі 363,36 грн. Відповідно до довідки ОСББ «Зустріч 46» від 23.03.2023 року відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно відомостей, наданих Управлінням дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради, від 10.05.2023 року, вих.№2151/140/16, [PERSON] , [INFO] , значиться зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Частиною 1 статті 509 ЦК України, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом чи договором не встановлений інший розмір відсотків. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Тобто, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання тобто боржник сплачує борг з урахуванням рівня інфляції та три відсотки річних за прострочення зобов`язання. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 14 листопада 2011 року у справі № 6-40цс11, від 20 червня 2012 року у справі №6-68цс12 та від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість з урахуванням індексу інфляції в сумі 1065,41 грн та 3% річних в сумі 321,47грн. Суд погоджується з розрахунком розміру заборгованості за послуги опалення, інфляційних нарахувань та 3 % річних, що доданий позивачем до позовної заяви. Відповідачем контррозрахунку не надано, наданий позивачем розрахунок не спростовано. Відповідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Оскільки, жодна із сторін не звернулась до суду з відповідною заявою - позовна давність судом при вирішення зазначеного спору не застосовується. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позовних вимог в повному обсязі, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 2684,00 грн.

Outcome: approved