Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

Житлово-будівельний кооператив «ГОЛОВЧОРНОМОРСЬКБУД І ОТТУ» звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за надані комунальні послуги за період з лютого 2020 року по січень 2023 року у розмірі 28567,63 гривень, а також судові витрати у розмірі 2684,00 гривень. Позов обґрунтований такими обставинами. ЖБК «ГОЛОВЧОРНОМОРСЬКБУД І ОТТУ» є балансоутримувачем будинку, що знаходиться за адресою: 65074, м. Одеса, вул. Академіка Філатова, 46 та виконує функції виконавця, що надає послуги мешканцям даного будинку, в тому числі забезпечує комунальними послугами. Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Відповідач користується житлово-комунальними послугами та сплачує їх частково. У період з 2018 по 2021 роки частково було сплачено грошові кошти за надані комунальні послуги, однак починаючи з 2021 року відповідач оплату не здійснює, що призвело до утворення заборгованості, яка складає 28567,63 гривень. 02 жовтня 2023 року [PERSON] подав до суду відзив із запереченнями щодо позову, в якому просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Обґрунтовуючи свої заперечення зазначив, що є власником квартири [ADDRESS] з 29 січня 2021 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері [PERSON] . Вказав, що доводи позивача, що він починаючи з 2021 року не сплачує кошти за надані комунальні послуги є безпідставними та спростовуються, в тому числі, наданими позивачем квитанціями. Також зазначив, з наданої бухгалтерської довідки №1 від 01 лютого 2023 року вбачається, що за лютий-вересень 2020 року сума заборгованості за опалення складає 9838,76 гривень, однак зазначене не відповідає дійсності, оскільки опалення весною та влітку не здійснювалось. Крім того вказав, що відповідно до бухгалтерської довідки №1 від 01 лютого 2023 року, до суми заборгованості входить вартість встановлення теплового вузла 1250,00 гривень, разом із цим, доказів його встановлення та вартості матеріали справи не містять. Судом розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч. 1 ст. 274 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивач про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, відповіді на відзив не подавав. [PERSON] про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Суд, вивчивши заяви по суті справи, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити частково, зважаючи на наступне. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи такі фактичні обставини. ЖБК «ГОЛОВЧОРНОМОРСЬКБУД І ОТТУ» є балансоутримувачем будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та виконує функції виконавця, що надає послуги мешканцям даного будинку, в тому числі забезпечує комунальними послугами, що підтверджується статутом від 07 грудня 2018 (а.с. 14-26). Згідно положень ст. 10 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників відноситься до виключної компетенції загальних зборів співвласників. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту, шляхом скликання загальних зборів, встановлювати розміри платежів, зборів і внесків членів об`єднання, а також відрахувань до резервного і ремонтного фондів. Одними з видів діяльності ЖБК, відповідно до п. 2.3. Статуту, зокрема, є сприяння мешканцям будинку в отриманні комунальних та інших послуг; захист майнових інтересів членів ЖБК та їхніх прав. Член ЖБК згідно з п.п. 7.2.1, 7.2.3 Статуту зобов`язаний виконувати вимоги Статуту ЖБК, рішення загальних зборів, зборів уповноважених і Правління ЖБК; вчасно здійснювати оплату житлово-комунальних послуг, вносити внески і платежі в розмірі, встановленому загальними зборами членів ЖБК. Відповідно до п. 9.1.13 та п. 9.1.15 Статуту ЖБК має право захищати права і законні інтереси членів ЖБК у державних органах влади, органах місцевого самоврядування і судах; вимагати виконання своїх обов`язків вії членів ЖБК і власників квартир, житлових та/або нежитлових приміщень. Згідно з п. 11.3. та 11.4 Статуту, член ЖБК, власник квартири, житлового та/або нежитлового приміщення зобов`язаний вносити внески (платежі) на утримання спільного майна незалежно від умов користування квартирою, житловими та/або нежитловими приміщеннями чи окремими об`єктами, що знаходяться у спільній власності. Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Право власності зареєстровано 29 січня 2021 року, підстава: свідоцтво про право на спадщину за законом №5-16 від 29 січня 2021 року (а.с. 69). Враховуючи те, що відповідач став власником квартири [ADDRESS] лише з 29 січня 2021 року, а також те, що матеріали справи не містять відомостей про його користування вказаною квартирою до 29 січня 2021 року, суд вважає, що його обов`язок щодо утримання квартири виник з моменту реєстрації права власності, тобто з 29 січня 2021 року. З наданої позивачем бухгалтерської довідки №1 від 01 лютого 2023 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , за період з лютого 2020 року по січень 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 28567,63 гривень. Так, заборгованість за 2020 рік складає 14161,50 гривень, за 2021 рік 6722,92 гривень, за 2022 рік 5689,98 гривень, за січень 2023 року 743,23 гривень. Крім того, до суми заборгованості входить вартість установки теплового вузла 1250,00 гривень (а.с. 67-68). Разом із цим, судом встановлено, що [PERSON] , починаючи з 29 січня 2021 року частково оплачував виставлені позивачем рахунки, що свідчить про часткову невідповідність наданої позивачем бухгалтерської довідки №1 від 01 лютого 2023 року фактичним обставинам. Так, з наданих представником позивача банківської виписки (а.с. 30-34), а також з наданих відповідачем квитанцій (а.с. 102-104) вбачається, що починаючи з 29 січня 2021 року по січень 2023 року на рахунок позивача було сплачено кошти за надані комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] : 2021 рік 1196,85 гривень (24.02.2021), 1305,63 гривень (25.03.2021), 1112,78 гривень (29.04.2021), 335,32 гривень (28.05.2021), 171,25 гривень (30.06.2021), 171,25 гривень (30.06.2021), 171,25 гривень (30.07.2021), 177,25 гривень (27.08.2021), 177,25 гривень (30.09.2021), 259,00 гривень (29.10.2021), 259,00 гривень (30.11.2021), 632,47 гривень (29.12.2021), 989,37 гривень (28.01.2022 (за грудень 2021 року), а всього 6958,67 гривень; 2022 рік 237,85 гривень (31.05.2022), 237,85 гривень (30.06.2022), 237,85 гривень (29.07.2022), 237,85 (29.09.2022), а всього 951,40 гривень. Таким чином, на користь позивача за період січень 2021 року січень 2023 року було сплачено 7910,07 гривень (6958,67 + 951,40). Враховуючи те, що обов`язок щодо утримання квартири у відповідача виник з моменту реєстрації права власності на квартиру, тобто з січня 2021 року, початок обрахунку заборгованості слід починати з січня 2021 року. Як вбачається з бухгалтерської довідки №1 від 01 лютого 2023 року, вартість наданих позивачем послуг відповідачу за 2021 рік склала 6722,92 гривень, за 2022 рік 5689,98 гривень, за січень 2023 року 743,23 гривень, що складає загальну суму 13156,13 гривень. Таким чином, з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за надані комунальні послуги у розмірі 5246,06 гривень (13156,13 7910,07). Суд також погоджується з доводами відповідача про те, що позивачем не надано доказів встановлення теплового вузла та його вартості, а тому позовній вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. В силу положень ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно з положеннями ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. ч. 1,2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно зі\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог.\~Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.\~1,\~ч.\~1\~ст.\~176\~ЦПК України у\~позовах про\~стягнення грошових\~коштів ціна\~позову визначається\~сумою,\~яка стягується,\~чи оспорюваною\~сумою за\~виконавчим чи\~іншим документом,\~за яким\~стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку. Ціна позову по даній справі становить 28567,63 гривень, який задоволено на 18,5%. Відповідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто з\~відповідача на\~користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 529,84 гривень (18,5% задоволених позовних вимог). На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial