Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дитини з інвалідністю. Позов обґрунтовує тим, що шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Від шлюбу у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] . Рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 жовтня 2014 року вирішено стягуваути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі частини всіх видів доходів щомісяця, але не менше третини прожиткового мінімуму до досягненню дитиною повноліття. На даний час син досягнув повнолітня, однак він є особою з інвалідністю першої групи з дитинства та потребує постійної сторонньої допомоги і догляду. Відповідач в добровільному порядку допомоги сину не надає, тому звертаючись з даним позовом просить заявлені вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина, який є особою з інвалідністю І групи з дитинства в розмірі 10\~000,00 грн. щомісячно, на весь період непрацездатності [PERSON] , [INFO] , починаючи з 05 липня 2023 року. Ухвалою суду від 24 липня 2023 судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач подала заяву про проведення судового засідання за її відсутності. Просила позов задовольнити. Відповідач подав заяву про часткове визнання позову в розмірі 1500-2000 гривень щомісячно. Вказує, що ніде не працює, планує влаштуватись на роботу, проживає з матір`ю, яка є особою з інвалідністю. Справу просив розглядати у його відсутності. На підставі положень ч.2\~ст.247\~ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані по справі докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] , який народився [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 23 червня 2005 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03 жовтня 2014 року, шлюб між сторонами розірвано. Також, вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі частини всіх видів доходів щомісяця, але не менше третини прожиткового мінімуму до досягненню дитиною повноліття. Відповідно до ст. 198 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надати. Зміст зі ст. 200 Сімейного Кодексу вказує про те, що розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Виходячи із змісту вищевказаних статей, для виникнення обов`язку батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей необхідні наявність трьох умов: дитина повинна бути непрацездатною; вона потребує матеріальної допомоги; а батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дитину. Працездатність це здатність до праці, що залежить від стану здоров`я, фізичного, духовного розвитку (розумових та емоційних можливостей), а також професійних знань, уміння і досвіду працівника, що дає йому змогу виконувати роботу визначеного обсягу, характеру та якості. Тобто здатність людини до праці оцінюється не лише за можливістю виконання роботи та функціональним станом організму, а й за додатковими критеріями (стан здоров`я, професійні знання, вміння, досвід). Законодавство України не визначає поняття працездатності, натомість повніше його зміст розкривається через використання понять «непрацездатність» та «втрата працездатності», які вживаються в трудовому праві, праві соціального забезпечення, тощо. Аналіз правових норм дозволяє дійти висновку, що втрата працездатності може бути постійна і тимчасова. Постійна втрата працездатності це повна чи часткова втрата здатності до загальної чи професійної праці. Повна втрата працездатності означає непрацездатність особи. Непрацездатність це стан здоров`я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров`я. Прикладом часткової втрати працездатності є інвалідність. При цьому, необхідно відмітити, що існує два критерії визначення інвалідності медичний та економічний. З медичної точки зору це розлад функцій організму, з економічної точки зору це таке порушення, яке призводить до втрати працездатності: професійної чи загальної. Інвалідність це стійкий розлад функцій організму, зумовлений захворюванням, наслідком травм або вродженим дефектом, який призводить до обмеження життєдіяльності, до необхідності в соціальній допомозі і захисті. Обмеження життєдіяльності це повна або часткова втрата здатності обслуговувати себе, самостійно пересуватись, орієнтуватись, спілкуватись, контролювати свою поведінку, вчитись, займатись трудовою діяльністю. Під тимчасовою втратою працездатності розуміють неспроможність особи виконувати свою трудові обов`язки внаслідок короткотривалих обставин об`єктивного характеру. Тимчасова непрацездатність має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності. Висновки органів медико-соціальної експертизи про умови і характер праці інвалідів є обов`язковими для власників та адміністрації підприємств, установ і організацій. Порядок організації та проведення медико-соціальної експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України постановою від 4 квітня 1994 р., № 221. Так, у медико-соціальних експертних комісіях (МСЕК) проходять огляд громадяни, які частково чи повністю втратили здоров`я внаслідок захворювання, травм та уроджених дефектів, що обмежують їх життєдіяльність, а також особи, які за чинним законодавством мають право на соціальну допомогу, з метою виявлення компенсаторно-адаптаційних можливостей особи для реалізації заходів реабілітації та адаптації інвалідів. Згідно з копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ № 745560 [PERSON] , 2005 р.н., встановлена перша група інвалідності з дитинства. Дата чергового переогляду 16 травня 2023 року. Потребує постійної сторонньої допомоги, нагляду і догляду. Вказане доводить потребу [PERSON] , 2005 р.н. в матеріальній допомозі. При цьому, потреба в матеріальній допомозі означає, що дохід непрацездатної особи не забезпечує йому підтримання нормальної життєдіяльності, яка є критерієм визначення прожиткового мінімуму, та є меншим, ніж це встановлено прожитковим мінімумом на непрацездатну особу. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184 СК України). Статтею ст.\~141\~СК\~України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Матеріальне становище позивача не дозволяє в повній мірі компенсувати витрати на лікування, побутові потреби та навчання повнолітнього непрацездатного сина. При цьому судом встановлено, що попри безробіття відповідача, розмір його доходу і стан здоров`я свідчать про можливість надання ним допомоги своєму повнолітньому непрацездатному сину, який її потребує. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника та одержувача аліментів, бере до уваги наявність у платника аліментів інших утриманців, яких він за законом зобов`язаний утримувати, його можливість матеріально забезпечувати повнолітнього сина в період його непрацездатності. Суд доходить до переконання, що оскільки утримання повнолітнього непрацездатного сина є обов`язком батьків, витрати на догляд та лікування сина є значними, а відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу, за станом здоров`я відповідач не є особою з інвалідністю, а отже може працювати та отримувати доходи, позов підлягає частковому задоволенню. З врахуванням наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який є особою з інвалідністю І групи з дитинства в розмірі 4\~000,00 грн. щомісячно, на весь період непрацездатності [PERSON] , [INFO] , починаючи з 05 липня 2023 року, що на думку суду є достатнім для забезпечення рівня життя повнолітньої непрацездатної дитини, виходячи з засад розумності та справедливості. Стаття 191\~Сімейного\~кодексу\~України встановлює, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст.430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. У порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути із відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial