Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

У вересні 2019 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Кіровоградської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.07.2017 року між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено договір №CMZ-1649-Ф/17-DOM про приєднання до правил надання банківських послуг за картковими продуктами (який є договором на приєднання у розумінні ст.634 ЦК України). За умовами договору банк відкрив позичальнику картковий рахунок в національній валюті України на умовах тарифного плану «Універсальна карта «Домовичок» № [NUMBER] та встановив на ньому ліміт дозволеного овердрафту, з максимальною сумою ліміту в розмірі 300000 грн., на строк 12 місяців з дати підписання договору, зі сплатою процентів за користування овердрафтом, виходячи з базової процентної ставки 36% річних, пільгової відсоткової ставки 0,00001% річних та процентною ставкою на прострочену заборгованість в розмірі 48% річних. Як стверджує позивач, банк взяті на себе зобов`язання за договором виконав повністю, видав клієнту платіжну картку № [NUMBER] , а клієнт скористався наданим кредитом у формі овердрафту. В порушення умов договору відповідач не виконує зобов`язання належним чином, у зв`язку з чим станом на 02.05.2019 року виникла заборгованість в розмірі 63642 грн. 50 коп., яка складається з: заборгованість по кредиту (поточна) - 24837 грн. 45 коп., заборгованість по кредиту (прострочена) - 29305 грн. 57 коп., заборгованість по процентах (поточна) - 817 грн. 11 коп., заборгованість по процентах (прострочена) - 8682 грн. 37 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також сплачений судовий збір. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10.02.2023 року поновлено відповідачу [PERSON] строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25.11.2019 року по цивільній справі №383/1136/19. Заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення суду задоволено та скасовано заочне рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25.11.2019 року по цивільній справі №383/1136/19, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні, оскільки Правила та Тарифи не підписував. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.07.2019 року між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено договір №CMZ-1649-Ф/17-DOM про приєднання до Правил (договірні умови) надання банківських послуг за картковими продуктами, що підтверджується копією договору (Т1 а.с.14). За умовами договору банк відкрив позичальнику картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті України на умовах тарифного плану «Універсальна карта «Домовичок» та встановив на ньому ліміт дозволеного овердрафту, з максимальною сумою ліміту в розмірі 300000 грн. на строк 12 місяців, зі сплатою процентів за користування овердрафтом, виходячи з базової процентної ставки 36% річних, пільгової відсоткової ставки 0,00001% річних та процентною ставкою на прострочену заборгованість в розмірі 48% річних. У договорі зазначено, що підписанням цього договору відповідач підтверджує акцептування ним цього договору разом з Правилами (договірні умови) надання банківських послуг за картковими продуктами, інформацією про загальну вартість кредиту, та Тарифами, і приєднується до умов цього договору. Договір вважається укладеним з дня отримання банком заповненого та підписаного ним цього договору. На виконання умов договору відповідачу було видано платіжну картку № [NUMBER] , яку відповідач отримав 10.08.2017 року, що підтверджується копією розписки від 10.08.2017 року (Т1 а.с.15). За даними виписки за рахунком з 26.07.2017 року по 02.05.2019 року підтверджується факт користування відповідачем кредитними коштами (Т1 а.с.7-13). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 02.05.2019 року становить 63642 грн. 50 коп. та складається з наступного: заборгованість по кредиту (поточна) - 24837 грн. 45 коп., заборгованість по кредиту (прострочена) - 29305 грн. 57 коп., заборгованість по процентах (поточна) - 817 грн. 11 коп., заборгованість по процентах (прострочена) - 8682 грн. 37 коп. (Т1 а.с.5-6). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ АБ «Укргазбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У договорі №CMZ-1649-Ф/17-DOM від 26.07.2017 року, підписаного сторонами не зазначено порядок нарахування процентних ставок: базової в розмірі 36% річних, пільгової в розмірі 0,00001% річних та процентної ставки на прострочену заборгованість в розмірі 48% річних. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, а саме поточну та прострочену заборгованість по процентам за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого договору №CMZ-1649-Ф/17-DOM та розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Правила (договірні умови) надання банківських послуг за картковими продуктами (Т1 а.с.171-179), Тарифний план «Універсальна картка «Домовичок» (Т1 а.с.181-182). При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила та Тарифний план розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір №CMZ-1649-Ф/17-DOM на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Правила та Тарифний план, відсутність у договорі №CMZ-1649-Ф/17-DOM від 26.07.2017 року домовленості сторін про порядок нарахування процентних ставок, надані банком Правила та Тарифний план не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила та Тарифний план не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в договорі №CMZ-1649-Ф/17-DOM, який безпосередньо підписаний останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд вважає, що витяги з офіційного сайту «Украгазбанк», які містяться в матеріалах даної справи (Т1 а.с.232-254) не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26.07.2017 року. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та порядок їх нарахування. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12.05.1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів" (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийняті 09.04.1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11.07.2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, яка відступила від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24.09.2014 року (провадження № 6-144цс14). Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем ПАТ АБ «Украгазбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ПАТ АБ «Украгазбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому суд приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Враховуючи вищевикладене, суд знаходить обґрунтованим позов в частині стягнення з відповідача на користь банку заборгованості поточної та простроченої заборгованості по кредиту. Водночас, нарахування банком заборгованості по процентах є безпідставним, оскільки суду не надано доказів того, що відповідач був ознайомлений з умовами кредитного договору, які встановлюють порядок нарахування процентів, а підписаний відповідачем договір №CMZ-1649-Ф/17-DOM таких умов не містить, а тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Таким чином, суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь ПАТ АБ «Украгазбанк» заборгованість в розмірі 54143 грн. 02 коп., яка складається із: заборгованості по кредиту (поточна) - 24837 грн. 45 коп., заборгованості по кредиту (прострочена) - 29305 грн. 57 коп. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1632 грн. 85 коп.

Outcome: partial