Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради в особі органу опіки та піклування про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будиноком [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог вказує, що згідно із договором купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 06.11.2007 р., [PERSON] та [PERSON] є співвласниками домоволодіння [ADDRESS] . Відповідачі були зареєстровані в будинку на прохання [PERSON] , однак з часу реєстрації в будинку не проживають без будь-яких поважних причин, тобто термін їх відсутності більше 5 років. [PERSON] , [PERSON] не є членом її сім`ї, протягом цього часу не намагалися вселитись в спірний будинок. [PERSON] , [PERSON] знятися з обліку добровільно не бажають. Реєстрація [PERSON] , [PERSON] чинить їй перешкоди у володінні та розпорядженні власністю. Просить визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право на користування домоволодінням [ADDRESS] . Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 31.08.2022 р. відкрито провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 15.11.2022 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 14.12.2022 року залучено до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради в особі органу опіки та піклування. В суді позивач позов підтримала, просить задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] повторно в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили, про час і місце слухання справи повідомлені своєчасно належним чином судовою повісткою у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, повідомлений своєчасно та належним чином судовою, повісткою. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України Заслухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки від 06.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Шевчик Н.М., зареєстрованого в реєстрі за №6116, [PERSON] , [PERSON] є співвласниками домоволодіння [ADDRESS] . [PERSON] , [PERSON] були зареєстровані в спірному домоволодінні зі згоди позивача, однак в будинку не проживають. Згідно акту про встановлення фактичного місця проживання від 20.07.2022 р. складеного комісією КП «УК «Південь», на час перевірки за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] та [PERSON] не проживають з 2018 року по теперішній час. В судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] суду проказали, що [PERSON] та [PERSON] не проживають в будинку [PERSON] , [PERSON] з 2018 року. [PERSON] , [PERSON] участі у витратах по утриманню будинку не приймають, їх особистих речей в будинку немає, будь-яких перешкод в проживанні [PERSON] , [PERSON] не чинилися. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У статті 7 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. Відповідно до статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі статтею 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Нормами статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. У статті 162 ЖК УРСР вказано, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника квартири користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. У частині першій статті 156 ЖК УРСР не визначені правила про самостійний характер права члена сім`ї власника житлового будинку на користування житловим приміщенням, не визначена і природа такого права. Передбачено право члена сім`ї власника житлового будинку користуватися житловим приміщенням нарівні з власником, що свідчить про похідний характер права користування члена сім`ї від прав власника. Зазначена норма не передбачає і самостійного характера права користування житловим приміщенням, не вказує на його речову чи іншу природу. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Судом встановлено, що відповідачі не є членом сім`ї позивача, сторони не ведуть між собою спільне господарство. Між сторонами по справі договори найму на проживання у спірному житловому приміщенні не укладались. Зібраними у справі доказами підтверджується, що відповідачі не проживають за місцем реєстрації без поважної причини понад один рік. За таких обставин визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним будинком не може вважатись порушенням права відповідачів на житло. Відтак власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Реєстрація відповідачів за адресою позивача чинить перешкоди позивачу у володінні та розпорядженні майном. Згідно ч.1 ст.7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні рішення суду є достатньою підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку в зазначеному будинку.

Outcome: approved