Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Підволочиської селищної ради про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 08 серпня 2019 року. Під час перебування у шлюбі, в сторін [INFO] народився син [PERSON] . Неповнолітній [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] та сестрою [PERSON] 2011 р.н. за адресою [ADDRESS] в житловому будинку, що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. [PERSON] разом із дітьми перебувають повністю на забезпечені свого чоловіка [PERSON] , котрий перебуває у зоні бойових дій. У житловому будинку створені усі умови для проживання дітей, мають окремі кімнати, речі для повсякденного вжитку, одяг, техніку. Діти отримують неналежне виховання, перебувають в любові. Відповідач [PERSON] участі у навчанні та вихованні сина не приймає, не цікавиться його успіхами, не відвідує школу не бере участі у шкільному житті учня, аліменти сплачує не регулярно, не у повній мірі, не проявляє інтересу до успіхів та невдач сина, не здійснює догляд за ним, не спілкується із дитиною, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не дає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти, не проявляє батьківської турботи, тобто фактично ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Відповідач свідомо обрав такі життєві умови, за якими повністю ухилився від виконання батьківських обов`язків, змінювати свою поведінку у кращу сторону не бажає, будь-яких заборон щодо можливості брати участь у вихованні та спілкуванні дитини йому не створювалось, у зв`язку з чим просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] . Позивач та представник позивача у судовому засіданні заявлені заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав що викладені у позові та просять їх задоволити. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив та пояснив, що після розірвання шлюбу у нього із колишньою дружиною склались неприязні відносини, часто виникають сварки, непорозуміння, щодо його участі у вихованні дитини, побачень, створюються штучно перешкоди та висуваються умови щодо добровільної відмови від дітей. Аліменти не мав можливості оплачувати, оскільки був безробітний. На даний час влаштувався на офіційну роботу та оплачуватиме як аліментні зобовязання так і заборгованість. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи, орган опіки та піклування Підволочиської селищної ради в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були сповіщені про день, час та місце розгляду справи, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, а також висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Суд ознайомившись із доводами позивача, заслухавши міркування відповідача, проаналізувавши надані сторонами докази у їх повній сукупності приходить до переконання що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи із наступних міркувань : Згідно з ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статі 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України ) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція за права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ч.1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ст.164 ч.1 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров"я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позов про позбавлення батьківських прав позивачем заявлений на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України. Відповідно до вказаної норми права мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що за час проживання сторін по справі у шлюбі народився син [PERSON] [INFO] . Вказане стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане відділом реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції у Тернопільській області від 24 грудня 2015 року. Згідно довідки про склад сім`ї виданої Підволочиською селищною радою № 806 від 10.08.2023 року вбачається, що позивач [PERSON] проживає разом із [PERSON] , [PERSON] по [ADDRESS] , який позивач успадкувала після смерті [PERSON] . Згідно акту обстеження факту проживання від 12 липня 2023 року та акту обстеження матеріально-побутових умов сімї вбачається, що мати [PERSON] займається вихованням та утриманням сина [PERSON] . Батько [PERSON] зі слів, свідчень сусідів участі у навчанні і вихованні сина не приймає. [PERSON] приймає активну участь у навчанні і вихованні дітей, допомагає у проведенні позакласних заходів. Формує у дітей внутрішню мотивацію до самостійного навчання. Діти повністю перебувають на забезпеченні [PERSON] , теперішнього чоловіка позивача, який перебуває у зоні бойових дій. Згідно довідки Підволочиської загальноосвітньої школи № 54 від 11 серпня 2023 року вбачається, що відповідач [PERSON] не цікавиться успіхами сина [PERSON] , не відвідує школу, не приймає участі у шкільному житті сина. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів виданої Збаразьким відділом ДВС у Тернопільському районі Тернопільської області № 25772 від 16 жовтня 2023 року вбачається, що заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON] зі сплати аліментів становить 17681,16 грн. Згідно резолютивної частини висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Підволочиської селищної ради затвердженого рішенням виконавчого комітету № 305 від 11.10.2023 року вбачається, що у зв`язку з тим, що батько свідомо нехтує обов`язками щодо утримання і виховання дітей, не проявляє турботи про його здоров`я та фізичний розвиток, комісія вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо сина [PERSON] , що відповідатиме інтересам дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц. Згідно ст. 166 СК України, позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на цей орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно із частиною першою статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Відповідно до ч.6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, який застосовується у виняткових випадках, і основне за наявності достатніх і переконливих доказів, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Аналізуючи факти в контексті встановлених обставин справи, суд зважує на те, що позбавлення батьківських прав, вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, і застосовувати цей захід як міру впливу і захисту прав дитини потрібно лише у виняткових випадках за наявності достатніх і ґрунтовних доказів. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розгляди як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 29 жовтня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 жовтня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 3в1988), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження N 61-8179св19). У рішенні по справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів і залежно від обставин відповідної справи вони можутъ відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків, позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості с дитиною, може буде виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни") Відповідно до части першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачіа від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останніх батьківських прав, покладена на позивача. Таким чином дослідивши і надавши оцінку усім доказам, суд дійшов висновку про те, що підстави, передбачені ст. 164 СК України для позбавлення батьківських прав відсутні. Батько проти позбавлення батьківських прав заперечує, про що вказував у судовому засіданні, має намір на відновлення відносин з дитиною, сплатити заборгованість за аліменти, а також брати участь у його навчанні та вихованні, а позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи позивачем не доведено. Посилання позивача на те, що батько свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні у тому обсязі у якому шкодили б інтересам самої дитини. Посилання позивача на те, що відповідач не цікавиться і не бере участі у вихованні спростовується поясненнями [PERSON] , котрий вказав, що позивач добровільно не дає дитину, ставить умови, щодо відмови від дитини, усіляко перешкоджає зустрічам та спілкуванню. Таким чином в судовому засіданні позивачем не доведено, а судом не здобуто належних та достатніх доказів доведеності прямої винної поведінки, умислу ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей в обсязі необхідному для позбавлення батьківських прав. За вказаних обставин, суд вважає, що у задоволенні вимог позивача [PERSON] до [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Підволочиської селищної ради про позбавлення батьківських прав слід відмовити, попередивши відповідача про недопустимість вчинення дій чи поведінки всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову необхідно залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed