Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

03\~грудня 2021\~року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник АТ КБ «Приватбанк» з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №КЗМ0АК22092361 від 20.02.2008 року у розмірі 3\~564,44 грн. та стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору №КЗМ0АК22092361 від 20.02.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 41\~269,83 долара США на термін до 19.02.2013. Позивач вказує, що свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Відповідач, у свою чергу, зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договрі порядку та строки. В забезпечення виконання зобов`язань за договором було укладено договір поруки між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 06.09.2013 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2013 року було частково задоволено вимоги, стягнуто заборгованість в розмірі 39288,58 доларів США, що еквівалентно 313915,74 грн. На теперішній час відповідачі зобовязанн`я не виконали, договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Оскільки, з відповідачів було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати укладення кредитного договору до дати поточної заборгвановсті яка була вказана в рішенні Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26.11.2013 тобто, за період з 20.02.2008 по 17.07.2013, то за період зпісля подання позовної заяви від 06.09.2013, з 07.09.2013 по 21.09.2021 відповідачі мають заборгованість у розмірі 3\~564,44 долари США, яка складається з 3\~564,44 долара США 3 % річних від простроченої суми. Відповідно до умов договору поруки, позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань, яка була залишена без задоволення. У зв`язку з викладеним позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом було направлено запити довідділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання для встановлення місця проживання відповідачів по справі. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.12.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Призначено судове засідання. 31 січня 2022 року через канцелярію суду відповідачами [PERSON] , [PERSON] надано заперечення проти розгляду справи за правилами спрощенного позовного провадження. До заяви додано копію ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2017 року по справі № 202/32763/13-ц, якою позовні вимоги позивача до відповідачів про стягнення заборгованості залишено без розгляду. 15 лютого 2022 року представником позивача подано письмові пояснення, відповідно до яких просили суд заперечення відповідачів проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження залишити без задоволення. 17 березня 2023 року від представника позивача АТ КБ «Приватбанк» Савіхіної А.М., через канцелярію суду, надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач просив суд прийняти дану заяву до розгляду, стягнути з солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] 3 % річних від простроченої суми у розмірі 5451,24 доларів США, станом на 21.09.2021 за кредитним договором №КЗМ0АК22092361 від 20.02.2008, Визначаючи підстави позову посилався на те, що у цивільній справі № 202/32763/13-ц, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2013 року з відповідачів на користь позивача було стягнуто заборгованість за вищевказаним кредитним договором в розмірі 40540,14 доларів США. Заборгованість відповідачами не сплачена, тому позивач має право на стягнення коштів відповідно до ст. 625 ЦК України. 03.04.2023 року на електрону адресу Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла заява від представника позивача [PERSON] , відповідно до якої він просив суд проводити судові засідання в режимі відеоконференції по вищезазначеній цивільній справі у зв`язку з неможливістю прибути до Жовтневого районного суду м. Харкова. Просив доручити проведення відео конференції Охтирському міськрайонному суду Сумської області (42700, Сумська область, м. Охтирка, вул. Ярославського, буд. 2). Ухвалою суду від 06 квітня 2023 року клопотання представника позивача задоволено. Забезпечено участь представника позивача [PERSON] під час розгляду цивільної справи № 639/8201/21 у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке відбудеться 10 квітня 2023 року об 11:00 годині, та всі подальші судові засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 квітня 2023 року подану уточнену позовну заяву повернуто позивачу, яка оскаржена в апеляційному порядку. Постановю Харківського апеляційного суду від2 4 липня 2023 року апеляційну скаргу позивча відхилено, ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 квітня 2023 року залишено без змін. Представник позивача, Захаров М.І., який діє на підставі довіреності, в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Належним чином\~повідомлені про\~дату,\~час та\~місце розгляду\~справи відповідачі,\~згідно вимог\~ст.\~128\~ЦПК України,\~у судове\~засідання повторно\~не з`ялись,\~в порушення\~ст.\~131\~ЦПК України\~про причини\~неявки суд\~не повідомили,\~відзив не\~надали,\~у зв`язку\~з чим\~на підставі\~ухвали Жовтневого\~районного суду\~м.\~Харкова від\~08.11.2023\~року проведено\~заочний розгляд\~даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 20 лютого 2008 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитно-застовний договір № КЗМ0АК22092361, який погоджено з [PERSON] (а.с. 16 -22). 20 лютого 2008 року між Банком та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки, згідно умов якого, для забезпечення повного і своєчасного виконання відповідачем [PERSON] зобов`язань перед Банком по Кредитному договору, відповідач [PERSON] прийняв на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання відповідачем [PERSON] (а.с. 23). 26 листопда 2013 року заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з\~ [PERSON] \~( [ADDRESS] , ІПН: [NUMBER] ), [PERSON] ( [ADDRESS] , ІПН: [NUMBER] ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № КЗМ0АК22092361 від 20.02.2008 року у розмірі 39288,58 дол. США, що відповідно до повідомлення НБУ складає 313915,74 грн.. Стягнуто з\~ [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у розмірі 10\~000,00 грн. Стягнуто у рівних частках з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 3239,16 грн. судовий збір. В іншій частині позову відмовлено (а.с. 5). ПАТ КБ «ПриватБанк» змінило тип товариства з публічного на приватне та назву на Акціонерне товариства Комерційний банк «ПриватБанк», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У відповідності до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про Акціонерні товариства» зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви. Як зазначає позивач, вказане рішення суду на теперішній час не виконане, прострочена заборгованість за кредитом складає 14775,95 доларів США. Згідно наданого Банком розрахунку станом на 21.09.2021 року, має заборгованість 3564,44 долаврі США, яка складається з 3564,44 доларів США заборгованість за відсотками нарахованими на прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором згідно ст. 625 ЦК України (а.с.6). Відповідно до повідомлення вих№30.1.0.0/2-80220DN0S198 від 01.10.2021 відповідачам направлено повідомлення про вимогу із зазначенням невиконаних забовязань за договором (а.с. 12-15). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Приписами ст. ст.12, 81\~ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняються його виконанням, проведеним належнимм чином, а не в силу вже прийнятого рішення суду. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України,\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від просроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст.ст. 610, 554 ЦК України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Згідно Єдиного державного Реєстру судових рішень, вбачається, що ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2015 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2013 року по справі № 202/32763/13-ц, провадження 2/0202/9028/2013 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до\~Публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК",\~ [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості- скасовано та призначено справу для розгляду в загальному порядку. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2017 року провадження у справі в частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито. Роз`яснено позивачу, що розгляд цієї справи відноситься до компетенції господарського суду. Позовну заяву Акціонерного товариства «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості - залишено без розгляду. Розяснено позивачу його право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення позовної заяви без розгляду. Дана ухвала не була оскаржувана та набралача чинності. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). З урахуванням викладеного, судом встановлено, що відповідач отримав кредитні кошти, та не виконав зобов`язання, в зв`язку з чим позивач був вимушений звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості. Разом з тим, посилання позивача на заочне рішення суду не приймається судом, оскільки заочне рішення скасовано та позовні вимоги залишені без розгляду. Іншого рішення суду про стягнення сми боргу за вищевказаним кредитним договором не надано та вимоги про стягнення основної суми боргу за кредитним договором з \~розрахункм заборгованості\~за кредитом не заявлено. У постанові Верховного суду від 23 листопада 2022 року по справі № 285/3536/20 визначено правовий висновок щодо нарахування 3 % річних в задавненому зобов`язанні. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3\~\~річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3 % річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18) зазначено, що «в постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2017 року у справі № 3-1522гс16 зроблено висновок, що «зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК), а тому 12 квітня 2016 року (дата здійснення розрахунку за виконані роботи) і є датою, коли зобов`язання припинилося. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим. Зважаючи на викладене, висновок суду першої інстанції про сплив позовної давності за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних у зв`язку зі спливом строку за вимогою про стягнення основного боргу - помилковий, оскільки інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України». У справі № 3-1522гс16 між сторонами не існувало натурального зобов`язання і тому висновок у справі № 3-1522гс16 не може бути застосований у справі, що переглядається. У справі, що переглядається ПАТ «Родовід Банк» просило стягнути з відповідача 3 % річних від суми простроченої заборгованості за тілом кредиту за період з 04 червня 2014 року по 22 жовтня 2015 року. Оскільки рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 липня 2015 року, було\~відмовлено у задоволенні позову АТ «Родовід Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25 грудня 2006 року № 15.3/СЖ-229.06.2 у зв`язку з пропуском позовної давності, то 3 % річних у справі, що переглядається, були нараховані до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні». Особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності (частина перша статті 267 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором (стаття 625 ЦК України). Не допускається зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності (пункт 4 частини першої статті 602 ЦК України). Тлумачення вказаних норм, з урахуванням принципу розумності свідчить, що: натуральним зобов`язання (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, оскільки боржник заявив про застосування позовної давності і яка застосована судом, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном; задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності; законодавець в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України передбачає заборону для зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності в задавненому зобов`язанні для охорони інтересів боржника. Сплив позовної давності при пред`явленій позовній вимозі кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності. Зарахування, яке є по своїй суті замінником належного виконання зобов`язання, не має створювати механізм обходу заборони передбаченої в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України. Така заборона стосується випадку, коли кредитор ініціює зарахування за задавненою вимогою. У такому разі кредитор за допомогою зарахування може обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору в межах пред`явленої позовної вимоги кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, і яка дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності; очевидно, що аналогічний підхід для охорони інтересів боржника при задавненому зобов`язанні має бути й стосовно 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу в задавненому зобов`язанні. Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги; приватне право не може допускати ситуацію за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовну давність, а кредитору надає можливість обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги. Відповідно до вимог\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням викладеного, суд відмовляє в задоволенні позову. Враховуючи те, що у задоволенні позову було відмовлено, та на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed