Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Рівненської міської ради, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку розміром 0,0710 га, кадастровий номер 5610100000:01:046:0130, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та належала [PERSON] , що помер [INFO] . Позовну заяву мотивувала тим, що [INFO] помер її рідний дядько, [PERSON] , що стверджується Свідоцтвом про смерть від 30.12.2019 серії [NUMBER] , яке видане Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку під ним, кадастровий номер 5610100000:01:046:0130. Рішенням Рівненського міського суду від 10 грудня 2021 року у справі №569/13997/21 позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту спільного постійного проживання із спадкодавцем однією сім`єю понад п`ять років, задоволено повністю, встановлено факт спільного постійного проживання однією сім`єю [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , в період з 2015 року і до моменту винесення рішення в даній справі. Таким чином, вона вступила в спадщину після смерті [PERSON] та є єдиною спадкоємицею померлого [PERSON] , а тому успадкувала слідуєче майно: домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку під ним, площею 0,0910 га, кадастровий номер 5610100000:01:046:0130. Право власності на земельну ділянку стверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку, серія ЯА № 691818 від 06 грудня 2005 року. 20 лютого 2020 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Фокіною А.Б. була відкрита спадкова справа № 06/2020 до майна померлого [PERSON] . Вона, як єдина спадкоємиця після померлого [PERSON] , надала приватному нотаріусу Фокіній А.Б., документ, що посвідчує право власності спадкодавця на земельну ділянку, яка знаходиться у [ADDRESS] , а саме Державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯА № 691818 від 06 грудня 2005 року. Відповідно до вказаного державного акту, [PERSON] належить земельна ділянка, розміром 0,0910 га, кадастровий номер 5610100000:01:046:0130. Однак, на Державному акті, серії ЯА № 691818 від 06.12.2005 поставлена відмітка, згідно з якою спадкодавець [PERSON] , [INFO] подарував 200 кв. м. вказаної земельної ділянки (договір дарування, який посвідчений 26.12.2005 за № 9098 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковським А.І.). Зміни до державного акту на земельну ділянку щодо її площі [PERSON] внесені не були, хоча фактично розмір земельної ділянки, яка підлягає в даному випадку спадкуванню не 0,0910 га, а 0,0710 га. Оскільки видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку проводиться нотаріусом за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього (п. 4.21 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5), а в Державному земельному кадастрі за померлим [PERSON] продовжує опубліковуватись земельна ділянка площею 0,0910 га, кадастровий номер 5610100000:01:046:0130, яка фактично має розмір 0,0710 га, позивачка змушена звернутись із даною позовною заявою до суду. Ухвалою суду від 03.08.2023 прийнято до розгляду, відкрито загальне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 25 вересня 2023 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 03.10.2023 підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивачки у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову не заперечила. Заслухавши представників сторін у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) 30.12.2019, [PERSON] помер [INFO] . Згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого Виконавчим комітетом Рівненської міської (селищної) ради народних депутатів та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6537121 від 18.02.2005, [PERSON] належало домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №691818, виданого Рівненським міським управлінням земельних ресурсів 06.12.2005, [PERSON] належала земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , розміром 0,0910 га, кадастровий номер 5610100000:01:046:0130. На вказаному державному акті поставлена відмітка, згідно з якою спадкодавець [PERSON] 26 грудня 2005 року подарував 200 кв. м. вказаної земельної ділянки (договір дарування, який посвідчений 26.12.2005 за № 9098 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковським А.І.). Рішенням Рівненського міського суду від 10 грудня 2021 року у справі №569/13997/21 позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту спільного постійного проживання із спадкодавцем однією сім`єю понад п`ять років, задоволено повністю, встановлено факт спільного постійного проживання однією сім`єю [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , в період з 2015 року і до моменту винесення рішення в даній справі. Згідно відповіді приватного нотаруіса Рівненського міського нотаріального округу Фокіної А.Б. № 42/01-16 від 19.07.2022, відповідно до відкритої 10.02.2020 спадкової справи 06/2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] , єдиною спадкоємицею є [PERSON] . Як стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 03.08.2023, посвідченого приватним нотаруісом Рівненського міського нотаріального округу Фокіною А.Б., та витягом з Державного реєстру речових прав № 341460331 від 03.08.2023, [PERSON] успадкувала житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] після смерті [PERSON] . Статтею 1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За приписами ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За змістом ч. 1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. У статті 67 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року № 3425-12 визначено що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину. Письмова заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Суд зазначає, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.п. 1.2 п.1 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини, нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів для охорони спадкового майна. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності на таке майно спадкодавця, крім випадків, передбачених п. 3 глави 7 розділу І вказаного вище Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна (п.п. 4.16 п. 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5). Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Як було встановлено судом, відповідно до державного акту серія ЯА № 691818 від 06 грудня 2005 року, [PERSON] належала земельна ділянка, розміром 0,0910 га, кадастровий номер 5610100000:01:046:0130, водночас на вказаному державному акті поставлена відмітка, згідно з якою спадкодавець [PERSON] 26 грудня 2005 року подарував 200 кв. м. вказаної земельної ділянки, але зміни до державного акту на земельну ділянку щодо її площі [PERSON] внесені не були, така помилкова попередня реєстрація об`єкта нерухомого майна робить неможливим правильну та законну реєстрацію переходу права власності на успадковану земельну ділянку від спадкодавця до спадкоємця. Подальша видача свідоцтва та державна реєстрація права власності спадкоємця на успадковану земельну ділянку є неможливою та виправити ситуацію можливо лише у судовому порядку. За наведених обставин, нотаріус не може видати позивачці свідоцтво про право на спадщину через відсутність належної реєстрації успадкованої земельної ділянки, а державний реєстратор не може самостійно внести необхідні зміни в державний акт . Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності підлягає державній реєстрації. Згідно з ч.1 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про зареєстровані права власності на об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, а також про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна і ціну (вартість) нерухомого майна та речових прав на нього чи розмір плати за користування нерухомим майном за відповідними правочинами, відомості та електронні копії документів, подані у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, та відомості реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав. Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Відповідно до ч.3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Відповідно до ст.8 Закону України «Про державний земельний кадастр» до Державного земельного кадастру включаються склад відомостей, що відображаються на картографічній основі, у тому числі адреси об`єктів нерухомого майна (за наявності). Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Одночасне існування державної реєстрації кількох прав користування на одну земельну ділянку (в даному випадку частину земельної ділянки розміром 200\~кв.\~м.)суперечить засадам визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно, є порушенням чинного законодавства та інтересів позивачки. Відповідно до ч. 2 ст. 90 Земельного кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ним Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Тому, позивач по справі, не маючи інших можливостей набути своє законне право, з огляду на ст.4 ЦПК України, і звернулася до суду за захистом свого права та законного інтересу. Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, оскільки позивачка [PERSON] є єдиною спадкоємицею майна після смерті свого дядька [PERSON] на земельну ділянку, проте, так як зміни до державного акту на земельну ділянку щодо її площі [PERSON] внесені не були, відповідно позивачка не може оформити право власності на успадковану земельну ділянку, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: approved