Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 24.08.2023 [PERSON] , [PERSON] звернулися до Богуславського районного суду Київської області з позовом, в якому просили суд визнати за ними право власності в порядку після смерті спадкодавців [PERSON] та [PERSON] за кожним по частині житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Позов обгрунтували наступним. На праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано нерухоме майно у вигляді житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , за кожним по частині. [PERSON] померла [INFO] , [PERSON] помер [INFO] . Після їх смерті відкрилася спадщина на спадкове майно. Позивач по справі [PERSON] є дочкою [PERSON] , а позивач [PERSON] сином [PERSON] . У встановлений законом строк вони звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини та отримали свідоцтва на частину спадкового майна. Разом із тим, постановами державного нотаріуса від 18.05.2023 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину нерухомого майна - житлового будинку за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на спадкове майно. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача Богуславської міської ради Обухівського району Київської області не з`явився, повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити за відсутністю представника відповідача, позов визнає. З урахуванням думки позивача [PERSON] та в порядку ст.223 ЦПК України, судом ухвалено проводити судовий розгляд за даною явкою. Суд, вислухав пояснення позивача [PERSON] , дослідив письмові докази, оцінив докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясував обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Позивач [PERSON] є сином померлої, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Таким чином, позивачі мають право на спадкування майна померлих батьків в першу чергу. Згідно свідоцтва про право особистої власності на будівлі від 06.06.2000 року, виданого Виконавчим комітетом Ісайківської сільської ради Богуславського району Київської області за підписом сільського голови В.А.Мартиненка, житловий будинок в [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] на підставі особистої власності. Згідно листа «Київського обласного БТІ» від 01.11.2022 №1526, станом на 01.01.2013 право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] частина та [PERSON] частина на підставі свідоцтва про право власності від 06.06.2000 року, виданого Виконавчим комітетом Ісайківської сільської ради (реєстрований № 194). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. За нормою частини першої статті 1258 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. (ст.1270 Цивільного кодексу України) Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Як підтверджується матеріалами спадкової справи №357/12 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , яка заведена Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою, 04.04.2012 року [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] та 25.12.2012 року спадкоємцю видані свідоцтва про право на спадщину за законом. Крім того, з матеріалів спадкової справи №314/05 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , яка заведена Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою, 25.02.2005 року [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] та 13.09.2005 року спадкоємцю видані свідоцтва про право на спадщину за законом. 18.05.2023 року державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Мельник М.П. винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі [PERSON] свідоцтва про право власності на спадщину за законом на частку житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] після смерті [INFO] [PERSON] у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на спадкове майно. 18.05.2023 року державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Мельник М.П. винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі [PERSON] свідоцтва про право власності на спадщину за законом на частку житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] після смерті [INFO] [PERSON] у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на спадкове майно. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що за життя [PERSON] та [PERSON] належала на праві власності кожному по частини будинку за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлі від 06.06.2000 року, виданого Виконавчим комітетом Ісайківської сільської ради Богуславського району Київської області за підписом сільського голови В.А.Мартиненка. Ці обставини підтверджуються доданою до матеріалів справи копією свідоцтва про право власності на житло, та інформаційною довідкою, виданої КП КОР «Київське обласне бюро технічної інвентаризації». Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За змістом цієї норми цивільне право підлягає захисту в разі, коли сторони не перебувають між собою в зобов`язальних відносинах, і при цьому має місце його реальне оспорювання учасником цивільних відносин, унаслідок чого власник майна (у цьому випадку позивач) не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку третіх осіб. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що відповідно до вимог закону позивачі належним чином прийняли спадщину після померлих [PERSON] та [PERSON] . Однак, у зв`язку з відсутністю у спадкоємців правовстановлюючих документів на спадкове майно не мають можливості оформити на це майно право власності, що унеможливлює в повній мірі володіти та користуватись ним. Таким чином, з урахуванням з положень п. 9, ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», за яким державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, позовні вимоги підлягають задоволенню. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. ( ст.2 Цивільного процесуального кодексу України) Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.. (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] , [PERSON] до Богуславської міської ради Обухівського району Київської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved