Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

У листопаді 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Південної міської ради Харківського району Харківської області. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] вказав, що він перебував у близьких відносинах з відповідачкою [PERSON] , від яких [INFO] у них народився син [PERSON] . З дня народження і по цей час дитина проживає з позивачем та знаходиться на повному його утриманні. Мати малолітнього, відповідачка по справі [PERSON] , проживає в іншій місцевості, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, ніколи його не виховувала, оскільки покинула майже одразу після народження, не утримувала дитину матеріально, не сплачувала кошти за лікування та оздоровлення, не цікавилася успіхами у дошкільному навчальному закладі. На думку позивача, [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а тому просить позбавити її батьківських прав відносно сина [PERSON] та стягнути на його користь аліменти на утримання дитини . 01 березня 2023 року представник відповідачки, адвокат Сідько С.І., подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що вважає позовні вимоги [PERSON] необгрунтованими, оскільки обставини, викладені ним у позовній заяві на підтвердження вимог, не відповідають дійсності , так як ,згідно листа служби у справах дітей Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 30.09.2019 № 01-27/873, фахівцем служби у справах з питань дітей разом з комісією було зафіксовано, що [PERSON] періодично відвідує сина [PERSON] , дитина проживає з батьком за його згодою, кошти позивачу на утримання дитини надаються, відповідачка показувала фото сина з останніх відвідин. Дані факти не заперечує і сама відповідачка [PERSON] . Від стосунків з позивачем остання має двох малолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . За усною домовленістю між сторонами, після припинення стосунків, було визначено фактичне місце проживання дочки [PERSON] з матір`ю [PERSON] , а сина [PERSON] з батьком [PERSON] . За цією ж домовленістю спілкування другого з батьків, який проживає окремо, з дитиною не обмежувалося. Але позивач , зі слів відповідачки , по справі чинить їй перешкоди у спілкуванні з сином та не дотримується умов домовленості. [PERSON] і в подальшому має намір брати участь у вихованні сина, а у випадку, якщо батько дитини буде створювати їй перешкоди, звернеться до компетентних органів з метою їх усунення. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позов, просять задовольнити. Відповідачка та її адвокат проти позову заперечували, просили відмовити в позові, пояснивши суду , що [PERSON] перебувала у незареєстрованому шлюбі з позивачем [PERSON] . У квітні 2018 року у сторін народився син [PERSON] . На той час сторони проживали окремо, відповідачка з сином в с.Олексіївка, позивач [PERSON] в смт Буди. Коли [PERSON] виповнилося 3 місяці, позивач забрав відповідачку разом з сином до себе в смт Буди, у будинок батьків, де вони всі разом проживали 5 місяців. Оскільки у дитини були проблеми зі здоров`ям, відповідачка [PERSON] була змушена йти працювати. Коли сину [PERSON] було 8 місяців (у 2018 році) позивач з родиною вигнали відповідачку з дому, тому вона поїхала до своєї матері в с.Олексіївка, де проживала з дочкою [PERSON] . Доньку [PERSON] позивач не визнає, питання щодо встановлення батьківства відносно дочки не порушував. Після цього сторони усно домовилися про те, хто з дітей з ким з батьків буде проживати і спору між ними більше не виникало. Усі спроби відповідачки побачити сина марні, позивач з родиною не пускають її до сина [PERSON] . Відповідачка нічого не знає про життя сина, оскільки позивач не дає їй можливості його бачити, однак бажає спілкуватися з дитиною , навідувати його , займатися вихованням, зацікавлена в тому , щоб [PERSON] бачився з рідною сестрою . Представник третьої особи, Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області, проти позову не заперечував, просив ухвалити рішення на розсуд суду. Представник третьої особи , Південної міської ради Харківського району Харківської області до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечує. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, дійшов до наступних висновків. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Зазначені гарантії кореспондуються із ст. 52 Конституції України, відповідно до якої діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. В свою чергу, відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до пункту 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Матеріалами справи встановлено, що сторони з 2015 року перебували у фактичних шлюбних відносинах , від яких [INFO] народився син [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 07 червня 2019 року Краснокутським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, де у графі «Батько» зазначено « [PERSON] », а у графі «Мати» - « [PERSON] ». (т.1, а.с. 7) В акті , складеному депутатом округа Будянської селищної ради Бурка І.А. від 19.03.2019 за участю сусідів позивача , [PERSON] та [PERSON] , зазначено , що [PERSON] та [PERSON] познайомилися у 2015 році. [INFO] [PERSON] народила дитину - [PERSON] . Відомості про батька вказані , згідно ст. 135 СК України. Коли дитині виповнилось п`ять місяців, [PERSON] залишила її на виховання своїй матері [PERSON] , з якою вона проживає по теперішній час за адресою: [ADDRESS] , а сама повернулася до [PERSON] у смт. Буди, де вони мешкали однією сім`єю. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , та до трьох місячного віку дитини , сім`я проживала в с.Олексіївка .Коли [PERSON] виповнилось п`ять місяців, [PERSON] періодично почала залишати його на 2-3 дні разом з [PERSON] та його матір`ю, бабусею [PERSON] , [PERSON] , яка зареєстрована і мешкає в [ADDRESS] . У сім місяців [PERSON] потрапив у Харківську обласну дитячу клінічну лікарню, де знаходився на лікуванні з батьком [PERSON] , а мати дитини відмовилась лягати в лікарню з сином і за час перебування дитини в лікарні жодного разу його не відвідала. Зі слів [PERSON] , він неодноразово пропонував [PERSON] звернутися до відділу державної реєстрації актів цивільного стану щодо подання спільної заяви про встановлення батьківства дитини, але вона відмовлялася. Останні місяці [PERSON] мешкає у м. Харкові, де вона, з її слів, працює. Вихованням, матеріальним забезпеченням, лікуванням сина займається [PERSON] та його мати [PERSON] . Мати дитини украй рідко навідує сина, вихованням та матеріальним утриманням не займається, хоча отримує допомогу по народженню дитини з управління соціального захисту населення. (т.1, а.с. 10-11) Висновком лікарсько-консультативної комісії КНП Харківської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» (інфекційно-боксоване відділення) № 819 від 02.12.2018 та випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 10227, підтверджується , що дитина [PERSON] , у семимісячному віці , перебував на лікуванні та батькові дитини, [PERSON] , видано листок непрацездатності по догляду за дитиною серії АГА № 500959 з 02.12.2018 по 07.12.2018 р. (т.1, а.с. 16) Відповідно до акту, складеного депутатом Південної міської ради Свід А.М. від 15.06.2022, [PERSON] постійно мешкає разом з сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Батько виховує дитину самостійно, місце проживання матері не відомо. Дитина зарахована до Будянського дошкільного освітнього закладу. (т.1, а.с. 12) Згідно характеристики вихователя [PERSON] та директора [PERSON] Будянського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) Південної міської ради Харківського району Харківської області від 10.11.2022 на вихованця [PERSON] , дитина [PERSON] відвідує ясла-садок з 20.10.2020 із задоволенням. В дитячий садок приводить дитину батько, забирає бабуся. Дитина має задовільне соматичне здоров`я. Хворіє рідко, апетит хороший, засинає швидко, сон спокійний. Соціально-побутові навички відповідають віку. У дитини сформовані культурно-гігієнічні навички. Хлопчик усвідомлює свої фізичні можливості, усвідомлює себе в часі і просторі. Дитина проживає з батьком [PERSON] . Батько приймає активну участь у житті та розвитку сина. [PERSON] має достатню кількість іграшок, розвивальних ігор, книжок. Дитячий садок дитина відвідує будучи охайно та посезонно вдягненим, речі чисті. Батько приділяє вихованню сина багато часу, [PERSON] дуже прив`язаний до нього. [PERSON] цікавиться життям дитини в закладі дошкільної освіти, охоче йде на співпрацю з вихователем. Мати, [PERSON] , разом з [PERSON] не проживає. Не приймає участі у вихованні дитини. Жодного разу не відвідувала Будянський заклад дошкільної освіти, як мати [PERSON] . Не цікавиться у вихователя розвитком та успіхами своєї дитини. (т.1, а.с. 8-9) В листі Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 30.09.2019 зазначено , що за зверненням [PERSON] , фахівець служби у справах дітей разом з комісією у складі голови Олексіївської сільської ради, заступника директора Олексіївської загальноосвітньої школи, спеціаліста районного центру соціальних служб сім`ї, дітей та молоді, відвідали родину [PERSON] та обстежили житлові та матеріально-побутові умови за адресою: [ADDRESS] . В будинку зареєстровані та проживають батько [PERSON] , [PERSON] , мати [PERSON] , брат [PERSON] , дочка [PERSON] . Син [PERSON] , [PERSON] , зареєстрований, але не проживає з матір`ю. На момент відвідання комісією родини [PERSON] , вся родина знаходилась вдома, тому була можливість поспілкуватися з кожним членом родини. Матеріальні умови: тимчасові заробітки дорослих членів родини, соціальні виплати на дітей. Згідно висновку комісії, дорослі члени не зловживають спиртними напоями, в будинку чисто, прибрано, тепло, всі охайно одягнені. Родина не була попереджена про візит комісії. Дівчинка з мамою гралася в кімнаті, дитина добре доглянута, у дівчинки багато іграшок та в достатній кількості одяг, на столі були солодощі, фрукти. Родина має підсобне господарство: свині, кури, качки. У спілкуванні з [PERSON] стосовно її другої дитини [PERSON] , члени комісії дізнались, що вона періодично відвідує дитину, що дитину вона віддала [PERSON] за згодою, кошти дає йому без підтверджуючих документів, у мобільному телефоні показувала фото [PERSON] з чергових відвідин. (т.1, а.с. 13-14) Згідно довідки амбулаторії загальної практики сімейної медицини сел.Буди КНП Південної міської ради «Центр первинної медичної допомоги № 1 Харківського району» від 08.11.2022, [PERSON] перебуває на обліку в АЗПСМ сел.Буди від народження і до теперішнього часу. На прийом до лікаря завжди звертався з дитиною батько [PERSON] .. Медичні рекомендації щодо оздоровлення та лікування дитини батько виконував своєчасно. (т.1, а.с. 15) Відповідно до довідки виконавчого комітету Південної міської ради Харківського району Харківської області № 384 від 05.02.2021, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та мешкають наступні громадяни: [PERSON] - заявник, [PERSON] - син (мешкає без реєстрації), [PERSON] - мати, [PERSON] - батько. (т.1, а.с. 18) Актом обстеження умов проживання від 25.11.2022 підтверджується, що дитина [PERSON] проживає по [ADDRESS] разом з батьком [PERSON] , бабою [PERSON] та дідом [PERSON] .. Житло складається з 3-х кімнат. В помешканні є газопостачання та централізоване водопостачання. В кухні газова плита, мікрохвильова піч, холодильник, меблі, є місце для прийому їжі. У ванній кімнаті є пральна машина, душова кабіна, туалет. У дитини є окрема кімната з ліжком, місцем для занять, іграшками, він одягнений по погоді. Хлопчик відвідує логопеда та гурток самбо. В родині дружні, поважні стосунки. Усі дорослі члени сім`ї займаються розвитком [PERSON] . (т.1, а.с. 42) В акті обстеження умов проживання від 13.01.2023 вказано, що у помешканні по [ADDRESS] , де мешкає позивач [PERSON] з сином [PERSON] , на момент перевірки закінчується ремонт. У будинку створено усі умови для проживання дитини. У кімнаті, де спить [PERSON] , є стіл для занять, комп`ютер, є місце для іграшок, дитина має розвиваючі матеріали (книжки, лего, конструктор). Хлопчик відвідує логопеда, займається самбо. (т.1, а.с. 61-62) Згідно довідки старости Олексіївського старостинського округу від 05.01.2023, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживає. (т.1, а.с. 57) Відповідно до довідки КЗ «Краснокутський центр соціальних служб» Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 17.01.2023, [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , за місцем реєстрації фактично не проживає. (т.1, а.с. 63) Як свідчить довідка переселенця №1201-750 від 12.11.2022, [PERSON] фактично проживає по [ADDRESS] . (т.1, а.с. 106) З переписки між сторонами , що велася за допомогою мобільного телефону у вересні - листопаді 2022 року вбачається , що відповідачка [PERSON] неодноразово писала позивачу і просила побачення з дитиною [PERSON] .Окрім того, зазначала про те, що позивач та його мати перешкоджають їй бачитися з сином , що вона неодноразово приїжджала до дитини , але з вини [PERSON] та його матері , не спілкувалася і не побачила сина . Крім того, відповідачка зазначає , що з позивачем у них є спільна дочка [PERSON] ,якій виповнилося 6 років і що батько не бажає спілкуватися з дочкою. Відповідачка наполягала на побаченні з дитиною , також зазначала , що має намір купувати подарунки сину , періодично бачити його та приїжджати до нього , однак забирати його не буде , в зв`язку з обстановкою в країні. ( т.1, а.с. 107-110) Посилання представника позивача , адвоката Боровик О.М., що вказана переписка між сторонами, здійснена під час судового розгляду справи , суд до уваги не приймає , оскільки дана переписка велася з вересня по листопад 2022 року , про що свідчать скріншоти з телефону від 24.09.2022, 27.10.2022, 06.11.2022. Суд звертає увагу на те, що вказана переписка здійснена до звернення позивача [PERSON] до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, до 16.11.2022, і свідчить про наявність у відповідачки інтересу до життя дитини , бажання матері бачитися та спілкуватися з сином . Допитана по справі свідок [PERSON] пояснила суду, що у позивача [PERSON] та її доньки, відповідачки по справі [PERSON] , двоє спільних дітей: дочка [PERSON] та син [PERSON] . Утриманням, вихованням та доглядом за дочкою [PERSON] займається відповідачка, а за сином [PERSON] - позивач [PERSON] . Свідку відомо, що сторони по справі у свій час домовилися між собою про те, що їхня спільна дочка [PERSON] залишиться і буде проживати з матір`ю дитини , а син [PERSON] з батьком. При цьому кожен з батьків не буде мати ніякого відношення до дитини, яка проживає окремо. Позивач створив відповідачці [PERSON] такі умови, що вона була вимушена залишити сина [PERSON] проживати з ним. Не дивлячись на це відповідачка намагалася зв`язатися з сином (писала, телефонувала) та хотіла з ним спілкуватися, передавала подарунки та гостинці, однак позивач постійно чинив їй перешкоди. В свою чергу [PERSON] з дочкою не спілкується та не бажає цього робити, матеріально не допомагає. Сама свідок, як бабуся, після досягнення онуком [PERSON] чотирьох місячного віку, жодного разу його не бачила, хоча має до нього почуття, які є і можуть бути у бабусі до онуків. Допитана по справі свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила суду, що вона є матір`ю позивача [PERSON] . Її син зустрічався з відповідачкою [PERSON] , у шлюбі вони не перебували. Від цих стосунків мають сина [PERSON] . Відповідачка заперечувала проти реєстрації шлюбу та реєстрація дитини відбувалася зі слів матері . Коли її онуку [PERSON] було три місяці, сусіди відповідачки [PERSON] зателефонували свідку та повідомили, що відповідачка не належним чином здійснює догляд за дитиною і попрохали вплинути на неї . Після чого , свідок з сином забрали дитину у [PERSON] в смт Буди. Дитину [PERSON] не забирали, оскільки відповідачка повідомила, що дівчинка не є дочкою позивача. На протязі трьох місяців сторони проживали разом , а коли дитина [PERSON] потрапив до лікарні , то відповідачка відмовилася залишатися з сином у медичному закладі, догляд за дитиною здійснював позивач. Після цього [PERSON] поїхала і більше долею сина не цікавилася. Повернулася тільки один раз, щоб забрати свої речі, більше свідок її не бачила. Чи спілкувалися ще позивач з відповідачкою після цього свідок не знає. Також свідок зазначила , що відповідачку ніхто з будинку не виганяв , про домовленість між сторонами про місце проживання дітей ,їй не відомо, жодних перешкод у спілкуванні з сином свідок відповідачці не чинить, грошових коштів відповідачка [PERSON] не надавала, спроб побачити дитину не здійснювала. Вихованням сина займається позивач, свідок з чоловіком також допомагають. На думку свідка, спілкування сторін по справі буде не на користь дитині. Свідок стверджує, що [PERSON] погана мати та не має ніяких почуттів до дитини. Допитана по справі свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є сусідкою позивача [PERSON] з 2010 року. Їй відомо , що дитина [PERSON] проживає з батьком. Відповідачку [PERSON] свідок бачила лише один раз, коли відповідачка приїжджала до сестри [PERSON] . З дитиною [PERSON] завжди гуляють позивач або дід з бабою, які також водять дитину на гурток з «Самбо». Свідку не відомо, чи шукала [PERSON] зустрічі з сином, чи намагалася з ним поспілкуватися. Дитина доброзичлива, комунікабельна, свідок знає хлопчика особисто, сама з ним спілкується, грається, читає книжки. Допитана по справі свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача. По сусідству з [PERSON] свідок проживає з 2002 року. Вона знає, що з моменту знайомства сторін, вони то зустрічалися, то відносини між ними погіршувалися. Знає, що [PERSON] народила дочку [PERSON] . Бачила її вагітною [PERSON] . Зі слів позивача та його матері [PERSON] свідку відомо, що останні забрали дитину у свою сім`ю після телефонного дзвінка сусіда [PERSON] та мати кинула сина у лікарні і з ним був батько. З того часу дитина постійно знаходиться у смт Буди, його вихованням, розвитком та утриманням займається батько [PERSON] , баба та дід. З моменту проживання дитини [PERSON] у сім`ї [PERSON] , відповідачку свідок більше ніколи не бачила. Свідку не відомо, чи шукала [PERSON] зустрічі з сином, чи намагалася з ним поспілкуватися. Зі слів свідка [PERSON] знає, що відповідачка приїздила до її сестри [PERSON] . [PERSON] проживає у гарній сім`ї, у нього багато іграшок, він дуже любить книжки, відвідує секцію « Самбо », ходив у дитячий садочок, свідок часто бачить його на дитячому майданчику. Хлопчик часто заходить і до неї в гості. Бабу називає мамою. Допитана по справі свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є сусідкою позивача. Бачила, як розвивалися стосунки сторін по справі. Бачила відповідачку [PERSON] вагітною сином. Знає, що мати покинула семимісячну дитину у лікарні. Після цього вона ніколи відповідачку не бачила. Свідок особисто знає дитину [PERSON] , вона кожного дня бачить, як він гуляє на дитячому майданчику. Хлопчик ніколи у розмові не згадує маму, не розповідає, що та передає йому іграшки, смаколики. Вихованням, розвитком, утримання дитини останні чотири роки займається батько, баба та дід. З позивачем [PERSON] у свідка відносини не близькі, про його листування і особисте життя вона нічого не знає. Чи чинить хтось відповідачці перешкоди у спілкуванні з сином, їй нічого не відомо. Відповідно до ч. 5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків , а також інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку органу опіки і піклування, затвердженим рішенням виконавчого комітету Південної міської ради Харківського району Харківської області №27 від 23.02.2023, орган опіки і піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , оскільки не доведено її ухиляння від виконання своїх батьківських обов`язків . (т.1, а.с. 86-90) У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц викладено правовий висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Посилання позивача та його представника на те, що відповідачка не приймає участі у вихованні сина та не цікавиться станом здоров`я своєї дитини, не заслуговує на увагу, оскільки не свідчить про винну поведінку [PERSON] щодо ухилення від виховання сина і свідоме нехтування нею своїми обов`язками, так як позивач з сином та відповідачка мешкають в різних містах, що є об`єктивною обставиною реальної неможливості відповідачкою відвідувати сина та заклад дошкільної освіти, який він відвідує. Європейський суд з прав людини наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року). Суд вважає, що позивачем не доведено факту свідомого , систематичного , умисного ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків, відсутності доказів застосування інших заходів попередження та впливу на матір дитини, а її окреме проживання і певні перешкоди з боку позивача щодо спілкування з сином, у зв`язку з конфліктними відносинами між сторонами, позбавляє її можливості у повній мірі виконувати свої батьківські обов`язки, при цьому суд враховує , що відповідачка заперечує проти позову та наявність у неї інтересу до життя дитини , бажання матері бачити та спілкуватися з сином . Суд враховує , що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведена; належних та допустимих доказів ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина , позивачем не надано. Суд зазначає, що права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Разом з тим, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. За результатами розгляду справи суд вважає , що поведінка відповідачки свідчить про її бажання та спроможність виконувати батьківські обов`язки, що, у свою чергу, не дає підстав вважати, що позбавлення її батьківських прав відповідатиме інтересам дитини. Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Позивачем не надані безспірні та достатні докази винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідачкою [PERSON] , які б свідчили про ухилення від виховання сина і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України, тому позбавлення батьківських прав не буде відповідати меті цього заходу: захист інтересів дитини та стимулювання матері до належного виконання своїх обов`язків. Обставини, на які посилається позивач як на підставу заявленого позову, а саме невиконання матір`ю батьківських обов`язків, не знайшли свого беззаперечного доведення, виняткових обставин для задоволення позову в цій частині суду не наведено, позивачем не надано належних і допустимих доказів невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків без поважних причин, не встановлено винної поведінки останньої щодо ухилення від виховання сина і свідомого нехтування нею своїми обов`язками. За таких обставин, суд вважає в позові [PERSON] , в частині позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , слід відмовити, однак попередити її про необхідність змінити ставлення до виховання сина, а на орган опіки та піклування за місцем проживання дитини покласти контроль за виконанням матір`ю своїх батьківських обов`язків відносно дитини. Щодо стягнення аліментів суд зазначає наступне. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі -СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх праві не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як передбачає ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до положень частини 1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина 5 ст. 183 СК України визначає розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право на стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно роз`яснень, які викладені у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 червня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» та ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Зокрема, при вирішенні такого спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється, як найкращому забезпеченню інтересів дитини. При вирішенні питання про розмір аліментів на дитину, суд враховує положення частини 1 статті 182 СК України. З урахуванням викладеного вище, враховуючи, що [PERSON] працездатна, стягнень за іншими виконавчими листами не має, однак, на її утриманні є малолітня дитина, враховуючи її стан здоров`я, стан здоров`я і матеріальне становище [PERSON] , суд вважає за необхідне задовольнити позов в цій частині, оскільки він підтверджений належними, достатніми та допустимими доказами, та стягнути з відповідачки на користь позивача на утримання дитини аліменти у розмірі частини всіх видів її доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином [PERSON] повноліття. На думку суду, даний розмір аліментів буде розумним і справедливим, а також достатнім для забезпечення мінімальних потреб дитини та не буде ставити у скрутне становище платника аліментів. Згідно ст.191 ч.1 СК України аліменти на утримання дитини необхідно стягувати з дня пред`явлення позову, а саме з 16 листопада 2022 року. Поряд з тим, згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Щодо судового збору. Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно абзацу 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2684 гривня. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 1073 грн 60 коп. Оскільки позивач, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів, з урахуванням вище викладеного, з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial