Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Глибоцького районного суду Чернівецької області із позовною заявою до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування Кам`янецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, про розірвання шлюбу та визначення порядку участі батьків у вихованні дитини. В позові вказує на те, що 18.05.2000 року він з відповідачкою зареєстрував шлюб. Від шлюбу мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20.12.2010 року шлюб між ними розірвано. 05.01.2011 року рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області місце проживання дітей визначено разом із ним - [PERSON] . У подальшому відповідачка виявила бажання змінити своє ставлення до дітей та відновити сімейні відносини. Тому, у 2013 році вони знову зареєстрували шлюб. Однак, у подальшому ситуація різко змінилась, відповідачка абсолютно втратила інтерес до сім`ї, займається виключно своїми справами, сину не приділяє належної уваги, в утриманні та забезпеченні сім`ї участі не приймає. Зважаючи на викладене вище, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Більше того, в даний час є нагальна потреба у дієвому та достойному вихованні сина [PERSON] , оскільки відповідачка самоусунулась від виховання та утримання сина, він має бажання виконувати ці обов`язки самостійно, без постійних погоджень з відповідачкою. Просить суд розірвати шлюб із відповідачкою, зареєстрований 28.05.2013 року у виконавчому комітеті Старововчинецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, а також визначити його участь у вихованні сина - [PERSON] , [INFO] , залишивши останнього на його самостійному вихованні та утриманні. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Мигалатюк А.В. підтвердив обставини, викладені в позові, просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомила і не просила суд відкласти розгляд справи.Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник органу опіки та піклування в особі Кам`янецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області в судове засідання не з`явився, направив до суду висновок та заяву, в якій просить справу розглядати без участі їх представника. В судовому засіданні неповнолітній [PERSON] пояснив, що він проживає разом з батьком [PERSON] , який повністю опікується ним та забезпечує всім необхідним. Також вказав, що і надалі хоче проживати разом із татом. З матір`ю спілкується один-два рази на місяць в телефонному режимі. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] [INFO] , його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29.12.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно рішення Глибоцького районного суду від 05.01.2011 року неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] залишено на вихованні та утриманні батька - [PERSON] , визначивши їхнє місце проживання разом із ним - в селі Старий Вовчинець Глибоцького району Чернівецької області. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] 23.05.2013 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Згідно висновку органу опіки та піклування від 19 жовтня 2023 року №169 третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - Кам`янецька сільська рада Чернівецького району Чернівецької області, встановивши факт самостійного виховання та утримання в повній мірі батьком малолітньої дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , за адресою його проживання в [ADDRESS] . Як вбачається із матеріалів справи, шлюбні відносини на даний час між сторонами фактично припинені, причиною розірвання шлюбу стала відсутність взаєморозуміння, що і призвело до фактичного розпаду сім`ї. Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. На підставі описаних вище доказів судом також встановлено, що на даний час [PERSON] повністю опікується інтересами і потребами сина - [PERSON] , піклується про нього, займається його вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. Крім того, як вбачається з позовної заяви, між сторонами є спір щодо участі в подальшому вихованні сина. Відповідно до частин другої, восьмої та дев`ятої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами четвертої, п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Під час вирішення спору щодо порядку виховання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України). Разом з тим, з огляду на вік малолітньої дитини, в даному конкретному суд не вбачає можливості заслуховування її думки щодо суті спору. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливим. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків. Також суд бере до уваги те, що на даний час психоемоційний зв`язок дитини із батьком є тісним, [PERSON] належним чином самостійно забезпечує духовний та фізичний розвиток сина, його виховання та навчання. З огляду на викладене, беручи до уваги думку неповнолітньої дитини, суд вважає, що визначення участі батька у вихованні дитини, про який зазначено в позові, відповідатиме її якнайкращим інтересам та забезпечить сталий емоційний, фізичний та духовний розвиток, не порушуватиме звичний спосіб життя неповнолітнього [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved