Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

В липні 2023 р. заявники [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із спільною заявою подружжя, в якій просять розірвати шлюб зареєстрований 19.09.2009 р. Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 675, в якому вони мають одну малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що вони фактично припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть. Питання місця проживання дитини після розірвання шлюбу, його матеріального утримання та виховання батьком заявники врегулювали шляхом укладання 04.07.2023 р. відповідного нотаріально посвідченого договору. Ухвалою від 02.08.2023 р. вищевказана заява на підставі ст.185 ч.1 ЦПК України була залишена без руху. Ухвалою від 14.06.2023 р. відкрито провадження за вищевказаною заявою після усунення її недоліків. Заявники в судове засідання не з`явилися, подали заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності та задовольнити заяву в повному обсязі. Представники заінтересованих осіб, будучи у встановленому законом порядку повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Відповідно до ст.1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. В силу положень ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приписами ч. 1 ст. 24 СК України встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Правилами ст.293 ч.3 ЦПК України визначено можливість вирішення судом у порядку окремого провадження питання про розірванню шлюбу за спільною заявою подружжя, яке має дітей. Відповідно до ч.2 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя, яке має дітей, на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Статтею 109 СК України врегульовані питання розірвання шлюбу за рішенням суду за спільною заявою подружжя, яке має дітей. Подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей (частина 1). Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса (частина 2). Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей (частина 3). Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що заявники по справі перебувають у шлюбі, зареєстрованому 19 вересня 2009 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізьким міським управлінням юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 675, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 19.09.2009 р., що міститься в матеріалах справи. Від даного шлюбу заявники мають одну малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджено відповідним свідоцтвом про народження. Шлюбні відносини між сторонами припинені та спільного господарства не ведуть. Заявниками врегульовані питання про визначення місця проживання дитини, яка після розірвання шлюбу буде проживати до чотирнадцятирічного віку разом з матір`ю - заявником [PERSON] , порядок утримання дитини та участі в її вихованні батьком - заявником [PERSON] шляхом укладання 04.07.2023 р. Договору про виховання та утримання дитини, визначення місця її проживання, визначення порядку спілкування з дитиною, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сиротюк О.В. за реєстром № 1598, копія якого міститься в матеріалах справи. А відтак, заявниками дотримані всі передбачені законом вимоги для розгляду їх спільної заяви про розірвання шлюбу в порядку окремого провадження. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст.111 ч.1 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Судом встановлено, що заява про розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх двох спільних дітей. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, а подана спільна заява про розірвання шлюбу відповідає їх дійсній волі, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити заяву, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст.115 СК України визначено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили підлягає направленню до Подільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб від 19 вересня 2009 року № 675, складеному Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізьким міським управлінням юстиції Дніпропетровської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved