Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

04 жовтня 2023 року [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Сидоренко Ю.В., звернулись до суду з позовом до Миргородської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, мотивуючи вимоги наступним. [INFO] помер [PERSON] , який був батьком [PERSON] та чоловіком [PERSON] . Після його смерті залишилась спадщина на нерухоме майно, а саме - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивачі прийняли спадщину, подавши заяву до нотаріуса, однак [PERSON] не оформив право власності на будинок у відповідності із законом, оскільки відсутність реєстрації права власності на будинок за спадкодавцем позбавляє позивачів можливості оформити свої спадкові права шляхом оформлення спадщини в нотаріальному порядку. В судове засідання позивачі, представник позивача не з`явились, [PERSON] , представник [PERSON] надали заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву, згідно якої позовні вимоги визнав, просив провести судовий розгляд у його відсутність. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 30 березня 2020 року, видане Миргородським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми)). [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . За час свого життя померлий не здійснив державну реєстрацію права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Згідно з довідкою КП «Бюро технічної інвентаризації» Миргородської міської ради від 03 жовтня 2023 року № 226-Д станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03 жовтня 2023 року № 348938088 відомості про реєстрацію права власності, інших речових прав на об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] , відсутні. Згідно з інформаційною довідкою про проведення технічної інвентаризації від 29 серпня 2023 року № 81, виданою ФОП [PERSON] , технічним паспортом на житловий будинок садибного типу від 29 серпня 2023 року та витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, житловий будинок та всі будівлі та споруди по [ADDRESS] побудовані до 5 серпня 1992 року (а.с. 13, 18, 22). Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 15 січня 2021 року по справі № 1540/3952/18 прийшов до висновку, що індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 623/214/17. Вперше на законодавчому рівні порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення». До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Згідно з п. 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна і містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). Таким чином, у разі реєстрації збудованого до 5 серпня 1992 року будинку, особою яка його збудувала, достатнім є подання технічного паспорту, який по своїй суті підтверджує факт відповідності будинку будівельним нормам та стандартам, а тому можливості його експлуатації. З урахуванням того, що будівництво вищезазначеного житлового будинку, який є об`єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства, а також того, що на момент смерті спадкодавця цей будинок був повністю збудований, проте спадкоємці не можуть оформити належне їм право власності на нього в порядку спадкування відповідно до вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності на будинок відсутня, наявні правові підстави для визнання за позивачами права власності на будинок у порядку спадкування за законом. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. Згідно зі ст. ст. 1268, 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З метою оформлення спадщини позивачами необхідно визнати за [PERSON] , [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою [ADDRESS] , який належав [PERSON] . За таких обставин позовні вимоги ґрунтуються на законі, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved