Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

У червні 2023 року позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що на обліку служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області перебуває неповнолітня [PERSON] , [INFO] , яка має статус дитини, позбавленої батьківського піклування (на підставі висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків від 23.11.2021 року № 967 та свідоцтва про смерть батька серія [NUMBER] від 19.03.2021 року) та на даний час перебуває під піклуванням рідного брата [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] (рішення від 17.02.2022 року № 22). Службою у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області було проведено роботу по збору інформації та підтверджено факт недбалого батьківства [PERSON] , [INFO] , яка, зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що [PERSON] має троє неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] . [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З 14.05.2020 року неповнолітні діти перебувають на обліку служби у справах дітей та сім`ї у зв`язку з ухиленням матері від виконання батьківських обов`язків. З грудня 2020 року малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , який на даний час розлучений з [PERSON] . Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у матері тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків від 23.11.2021 року № 967 року [PERSON] має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби (не мала змоги пересуватися самостійно), ймовірно внаслідок надмірного вживання алкоголю. На даний час стан здоров`я матері [PERSON] покращився і вона може виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Однак, 11.11.2022 року до органу опіки та піклування надійшла заява [PERSON] та [PERSON] про ухилення від виконання батьківських обов`язків матір`ю [PERSON] щодо неповнолітньої [PERSON] та позбавлення її батьківських прав, так як мати матеріально дитину не підтримує, участі у вихованні не приймає. Згідно інформації Ржищівського фахового коледжу будівництва та економіки від 09.12.2022 року № 177 мати участі у вихованні доньки не приймає, на батьківські збори не з`являється, з куратором групи та педагогічним колективом зв`язків не підтримує, не проявляє зацікавленості у навчанні та вихованні дитини. Згідно інформації Ржищівської міської філії Київського обласного центру зайнятості від 09.12.2022 року №156/23.01/23.01-35 громадянка [PERSON] на обліку не перебувала та до центру зайнятості не зверталась. На даний час ніде не працює, самостійного доходу не має. Працівниками служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області 23.11.2022 року було відвідано матір [PERSON] з метою обстеження умов проживання, однак до будинку нікого не пустила, спілкувалась з працівниками служби на подвір`ї. Під час спілкування мала наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: хитку ходу, нечітку мову та різкий запах алкоголю з порожнини рота. На неодноразові зауваження та рекомендації працівників служби у справах дітей, щодо ведення здорового способу життя, створення належних умов проживання та участі у вихованні своєї доньки не реагує, поведінки не виправляє. 12 грудня 2022 року [PERSON] було запрошено на комісію з питань захисту прав дитини, але на засідання комісії вона не з`явилась, хоча була повідомлена належним чином. Також [PERSON] притягувалася до адміністративної відповідальності за ст. 178 ч. 2 КУпАП у 2021 році. За період перебування неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а саме більше року, жодного разу особисто не звернулася до служби у справах дітей та сім`ї та не виявила бажання повернути дитину до своєї родини. Відповідно до п. 2 ст. 164 Сімейного кодексу України підставою для позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Враховуючи вище вказані факти, можна стверджувати, що [PERSON] фактично ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої доньки - [PERSON] , 2006 р.н., а саме не забезпечує необхідного харчування для дитини, медичного огляду, лікування, не спілкується з дитиною в достатньому обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для здобуття нею освіти, та в цілому не виявляє бажання займатися вихованням та утриманням дитини. Крім того, [PERSON] не має офіційного працевлаштування та постійного доходу, немає заощаджених коштів для утримання дитини. Тож можна стверджувати, що [PERSON] самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, фактичної участі у вихованні дитини не приймає, не піклується про її життя, здоров`я, фізичний та розумовий розвиток, не цікавиться умовами проживання та інтересами дитини, не бере участь у її утриманні. Враховуючи вище викладене та відповідно положень ст. 19 Сімейного Кодексу України виконавчим комітетом Ржищівської міської ради, як органом опіки та піклування був підготовлений висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання матері, участі у вихованні дитини, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, з урахуванням інтересів дитини. Беручи до уваги той факт, що [PERSON] , свідомо порушує батьківські обов`язки, злісно не виконує вимог та рекомендацій органів опіки і піклування, тривалий час ухиляється від належного виконання батьківських обов`язків по догляду, вихованню та утриманню своєї неповнолітньої доньки, не турбується про її здоров`я, фізичний та духовний розвиток, здобуття освіти, не створила належних умов для її проживання та повноцінного розвитку, має алкогольну залежність, що становить загрозу психічному і фізичному здоров`ю дитини, виконавчий комітет Ржищівської міської ради, як орган опіки та піклування, маючи на меті захист прав та інтересів дитини, беручи до уваги той факт, що мати не бачить своєї відповідальності щодо виховання дитини, вважає, що позбавлення матері - [PERSON] її батьківських прав, є доцільним. Позивач просив позбавити батьківських прав відповідачку - [PERSON] , проживаючу та зареєстровану за адресою: [ADDRESS] , щодо її неповнолітньої доньки: [PERSON] , [INFO] . Стягнути з відповідача [PERSON] на користь неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів (заробітку) до повноліття дитини але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Накласти судову заборону на відчуження майна, яке на праві власності належить [PERSON] . Звільнити виконавчий комітет Ржищівської міської ради Київської області від сплати судового збору згідно п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір». Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явились, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримувала. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час та місце розгляду справи в силу ст. 128-131 ЦПК України повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду. Позовну заяву з додатками та ухвалою про відкриття загального позовного провадження відповідачка не отримала, рекомендований лист з повідомленням про вручення поштового відправлення, який було надіслано 10 липня 2023 року на адресу, вказану у позовній заяві, яка відповідає місцю реєстрації відповідачки, повернувся до суду із зазначенням причини повернення - "адресат відсутній за вказаною адресою". Рекомендований лист з повідомленням про вручення поштового відправлення, який було надіслано 15 серпня 2023 року на адресу, вказану у позовній заяві, яка відповідає місцю реєстрації відповідачки, повернувся до суду із зазначенням причини повернення - "адресат відмовився". Згідно вимог ст. 131 ЦПК України відповідачка не повідомила суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження), а тому судова повістка вважається доставленою. Причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Судом встановлено наступні обставини. Рішенням виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області № 262 від 15 грудня 2022 року було затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дочки - [PERSON] (а.с.4). Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с.5) встановлено, що [PERSON] фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , не приймає участі у її вихованні та утриманні, не спілкується з дитиною і не цікавиться життям та здоров`ям, що свідчить про повну байдужість до подальшої долі дочки. Згідно зі свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданого повторно 27 червня 2008 року (а.с.6) встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 07 листопада 2008 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 07 листопада 2008 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 32 (а.с.9). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.8). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 09 червня 2010 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 09 червня 2010 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с.10). Рішенням виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області № 341 від 29 листопада 2021 року було надано неповнолітній [PERSON] , [INFO] , статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.11). Рішенням виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області № 341 від 29 листопада 2021 року було встановлено піклування над неповнолітньою [PERSON] , [INFO] та призначено піклувальником брата [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у матері тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків від 23 листопада 2021 року № 967 року, за рівнем обмеження життєдіяльності [PERSON] має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків (а.с.13). Згідно з актом обстеження умов проживання від 20 квітня 2021 року встановлено, що [PERSON] рекомендовано належним чином виконувати батьківські обов`язки, вести здоровий спосіб життя (а.с. 14). Згідно з актом обстеження умов проживання від 18 листопада 2021 року встановлено, що [PERSON] на час відвідування перебувала у безпорадному стані, не може в повному обсязі виконувати свої батьківські обов`язки, потребує медичного обстеження та госпіталізації (а.с. 15). Згідно інформації ВП № 1 Обухівського районного управління поліції ГУНП в Київській області від 17 травня 2023 року, [PERSON] за період з 2021 по 2023 рік 4 рази притягувалася до адміністративної відповідальності, а саме: 31.10.2021 за ч. 2 ст. 178 КУпАП - штраф у сумі 51 грн., 30.10.2021 за ст. 183 КУпАП - штраф у сумі 850 грн., 30.10.2021 за ст. 183 КУпАП - штраф у сумі 850 грн., 05.04.2021 за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП - штраф у сумі 170 грн. (а.с.16). Згідно інформації Ржищівської міської філії Київського обласного центру зайнятості № 156/23.01/23.01-35 від 09.12.2022, [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , на обліку у центрі зайнятості не перебувала (а.с.17). Згідно заяви [PERSON] від 11 листопада 2022 року, остання звернулася до органу опіки і піклування виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області щодо вирішення питання про позбавлення її матері [PERSON] батьківських прав стосовно неї (а.с.18). Згідно заяви [PERSON] від 11 листопада 2022 року, який є опікуном сестри - [PERSON] , останній звернувся до органу опіки і піклування виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області щодо вирішення питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно дочки [PERSON] , оскільки мати з дитиною не проживає, нею не опікується, матеріально не утримує (а.с.19). Згідно інформації Ржищівського фахового коледжу будівництва та економіки № 177 від 09 грудня 2022 року, мати неповнолітньої студентки ІІ курсу, спеціальності 051 Економіка, [PERSON] - [PERSON] , за період навчання не брала участі у вихованні дочки. На батьківські збори не з`являлась, з куратором групи та педагогічним колективом коледжу зв`язок не підтримувала, не проявляла зацікавленість навчанням та дозвіллям неповнолітньої дочки (а.с.20). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 286568697 від 24 листопада 2021 року, [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1/3 частка квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.22-23). Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частинами першою, другою, шостою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 2 частини 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 3 статті 5 СК України передбачено, що держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 № 3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 цієї ж постанови вказує, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Також у справі «М. С. проти України» у рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, та у рішенні «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним (§ 76). На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що мати неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків стосовно дочки, не приймає участі у її вихованні, навчанні та утриманні, не спілкується з дитиною і не цікавиться її життям та здоров`ям, що свідчить про повну байдужість до подальшої долі своєї дочки. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачкою, як матір`ю неповнолітньої дочки, своїми батьківськими обов`язками є наслідком винної поведінки відповідачки та є підставою для позбавлення її батьківських прав. При цьому суд наголошує, що у разі зміни поведінки відповідачки до своєї дочки, вона має право, в порядку ст. 169 СК України, на поновлення батьківських прав. Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, то матеріали справи не містять документів щодо стану здоров`я та матеріального становища дитини; стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів тощо. Тому суд не має можливості врахувати обставини, передбачені ч. 1 ст. 182 СК України. Частиною 4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. З урахуванням встановлених вище обставин та положень закону, з метою захисту житлових та майнових прав дитини, слід накласти заборону на відчуження майна, яке належить відповідачці. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області. Враховуючи те, що на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється при поданні заяви про захист прав малолітніх осіб, а відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивачі звільнені від сплати судового збору у справах про стягнення аліментів, тому відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідачки в дохід держави судовий збір за дві позовні вимоги у розмірі 2684 за кожну, тобто 5368 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Outcome: approved