Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

Позивач КП «ВУВКГ» звернулось до суду зі згаданим позовом до відповідачів, в якому просить стягнути заборгованість з [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , суму основного боргу за надані послуги в сумі 45 665,96 грн та понесені судові витрати в сумі 2684 грн. Свої вимоги мотивують тим, що КП «ВУВКГ» Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області» є єдиним постачальником послуг з централізованого водопостачання та водовідведення на території міста Горішні Плавні та забезпечує безперебійне надання цих послуг всім видам споживачів. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у період з 01.01.2012 року по 27.11.2022 року були споживачами послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за адресою: [ADDRESS] . За вище вказаною адресою відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім?я [PERSON] Відповідачі були зареєстровані та фактично проживали за даною адресою, споживали надані їм послуги. Від надання зазначених послуг відповідачі не відмовлялися. У зв?язку з неповнотою та нерегулярністю виконання споживачами обов`язків з оплати наданих житлово-комунальних послуг, з 2012 року почала накопичуватися заборгованість, яка станом на 27.11.2022 року становила 45 665,96 грн. У березні 2023 року позивачу стало відомо, що відповідачі 28 листопада 2022 року продали квартиру за адресою: [ADDRESS] та відповідно знялись з місця реєстрації. Про відповідні зміни позивачу стало відомо зі скарги/претензії від 31.03.2023 року, що надійшла від нового власника майна з вимогою виключення з особового рахунку № [NUMBER] заборгованості старих власників у сумі 45665,96 грн. за надані їм послуги у період з 01.01.2012 року по 27.11.2022 року включно. Ухвалою суду від 16.06.2023 позовна заява КП «ВУВКГ» прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. 19.07.2023 до суду від представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвоката Бойченко Г.В. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову. Свою позицію відповідачі мотивують наступним: 1. Позивач просить суд стягнути з відповідачів заборгованість за спожиті послуги за період з січня 2012 року по листопад 2022 року. Проте, стягненню підлягає заборгованість в межах позовної давності, тобто з 04.05.2020 по 04.05.2023. Крім того, подання заяви про видачу судового наказу не може використовуватись згідно ч.2 ст.267 ЦК України як доказ переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. Також твердження позивача про сплату суми за оплату комунальних послуг в розмірі, більшому, ніж на раховано за місяць - не може свідчити про факт визнання відповідачами всієї заборгованості. До того ж, недоведено факт добровільності сплати вказаної суми, а не як результат примусового виконання судового наказу. Отже, підстав для переривання перебігу позовної давності немає, клопотань від позивача про визнання поважними причини пропущення позовної давності не надходили, Отже, відповідачі [PERSON] та [PERSON] вважають, що вимога позивача про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги у період з січня 2012 по травень 2020 року подана поза межами строку, у межах якого КП «ВУВКГ» Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області може звернутись з відповідною позовною заявою, тобто подана з пропуском позовної давності. 2. Позивачем надано розрахунок суми основного боргу по особовому рахунку № [NUMBER] за період з січня 2012 року по листопад 2022 року. У зазначеному розрахунку зазначено, що станом на січень 2012 року вже існувала заборгованість за вказаним особовим рахунком в сумі 5930,81 грн. Тобто, позивачем необґрунтовано включено до загальної заборгованості за позовною заявою борг за період, що передує січню 2012 року. 3. Квартиру [ADDRESS] 06.07.2017 року було відключено від системи централізованого водопостачання шляхом встановлення заглушки. Позивач відновив нарахування за послуги з централізованого водовідведення та у липні 2022 року було проведено донарахування згідно затверджених тарифів за послуги з водовідведення з 01.06.2019 у сумі 10 429,19 грн. Позивачем не надано доказів, що водовідведення було відновлено саме з 01.06.2019. Отже, сума боргу з 01.06.2019-30.06.2022 є необґрунтованою. 4. Розмір заборгованості з 2002 року (початок періоду зазначено у відзиві) обчислювався з урахуванням зареєстрованих в квартирі осіб. Проте [PERSON] з 02.12.2008 по 07.05.2012 перебував у місцях позбавлення волі, тобто не споживав надані позивачем послуги. Також [PERSON] з 20.11.2011 по 02.10.2012 проходив строкову військову службу в ЗСУ та не користувався послугами з централізованого водопостачання та водовідведення. Проте, згідно розрахунку заборгованості з січня по жовтень 2012 року плата за послуги нараховується на трьох осіб. У зв`язку з чим, відповідачі вважають розрахунок заборгованості необґрунтованим. Від відповідача [PERSON] відзиву на позовну заяву не надходило. Від позивача 27.07.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено: 1. як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого КП ВУВКГ, споживачі, починаючи з 2012 року періодично сплачували суми значно більші, ніж щомісячні платежі за отримані послуги водопостачання та водовідведення, а саме: - 03.05.2012 р. при наявній заборгованості у сумі - 6 830.41 грн. відповідачами було оплачено через відділення банку 100,65 грн. на послугу з холодного водопостачання при місячному нарахуванні за цю послугу - 50,07 грн. (загальне нарахування за поточний місяць складає -113,51 грн.); - 24.11.2016 р. при наявній заборгованості у сумі - 16 436,61 грн. відповідачами було оплачено через банк 400,00 грн. на послугу водовідведення при місячному нарахуванні за цю послугу 204.65 грн. (загальне нарахування за поточний місяць складає - 329.41 грн.): - 19.03.2018 р. при наявній заборгованості у сумі - 20 113,60 грн. відповідачами було оплачено в цілому 583,50 грн., з яких: 171,20 грн. на послугу з холодного водопостачання, 200,00 грн. на послугу з водовідведення, 200,00 грн. на фіксований борг 2011 р. (холодна вода) та 12,30 грн. на фіксований борг 2014 року (водовідведення), (загальне нарахування за поточний місяць складає - 171,20 грн.); - 27.02.2020 р. при наявній заборгованості у сумі - 24 444,77 грн. відповідачами було оплачено 36,66 грн. на фіксований борг 2011 р. (холодна вода) (загальне нарахування за поточний місяць складає - 242,25 грн.); - 18.03.2021 р. при наявній заборгованості у сумі - 27 549,29 грн. відповідачами було оплачено 1,00 грн. на фіксований борг 2014 р. (водовідведення) (загальне нарахування за поточний місяць складає - 242,25 грн.); - 21.07.2022 р. при наявній заборгованості у сумі - 31 764,86 грн. відповідачами було оплачено 2,00 грн. на фіксований борг 2011 р. (холодна вода) (загальне нарахування за поточний місяць складає - 336,68 грн.). Таким чином, відповідачі періодично вносили оплату за послуги в розмірі, що перевищував поточні нарахування, що свідчить про визнання боргу, що в свою чергу веде до переривання перебігу позовної давності відповідно до ст. 264 ЦК України. Отже, відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки позивачем заявлено вимоги у строк, передбачений законом. 2. З приводу перерахунку в липні 2022 року на суму 10 429,19 грн. позивач звертає увагу на наступне: квартиру [ADDRESS] 06.07.2017 року було відключено від системи централізованого водопостачання шляхом встановлення заглушки системою «СПРУТ». Актами обстеження системи водовідведення від 05.07.2018 та 28.05.2019 було зафіксовано, що заглушка присутня. З моменту встановлення заглушки нарахування за послуги з централізованого водовідведення не проводилися. Актом обстеження від 02.08.2022 встановлено, що заглушка у вказаній квартирі відсутня. У зв`язку з чим позивач відновив нарахування за послуги з централізованого водовідведення. У липні 2022 року проведено донарахування згідно затверджених тарифів на послуги з водовідведення у період з останнього обстеження, коли ще була наявна заглушка до моменту виявлення її відсутність. Отже сума 10 429, 19 за період з 01.06.2019 по 30.06.2022 є обґрунтованою. 3. З приводу тимчасової відсутності споживачів за місцем мешкання та нарахування за цей період на усіх зареєстрованих у квартирі осіб, позивач повідомляє, що відповідачем не надано документального підтвердження про відсутність будь-якого споживача за місцем проживання. Відповідно до умов договору про надання комунальних послуг на підставі письмової заяви та офіційного документа що підтверджує відсутність у житловому приміщенні споживача понад 30 календарних днів, споживач має право на зменшення розміру плати за послуги. Проте, відповідачі з відповідними заявами не звертались до позивача та не надавали докази їх тривалої відсутності у квартирі [ADDRESS] . Таким чином, позивачем правомірно нараховувалась оплата за комунальні послуги на трьох осіб. У судовому засіданні представник позивача зазначила, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у період з 01.01.2012 року по 27.11.2022 року були споживачами послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за адресою: [ADDRESS] . За вище визначеною адресою відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Відповідачі були зареєстровані, фактично проживали за даною адресою, споживали надані їм послуги. Від надання зазначених послуг відповідачі не відмовлялися. У зв`язку з неповнотою та нерегулярністю виконання споживачами обов`язків по оплаті наданих житлово-комунальних послуг з 2012 року почала накопичуватися заборгованість, яка станом на 27.11.2022 року склала 45 665,96 грн. Крім того, звернула увагу, що розрахунки, додані до позовної заяви обчислювались за період з січня 2012 по вересень 2021 на 3 особи та з жовтня 2021 по листопад 2022 на 2 осіб у зв`язку з тим, що [PERSON] з 13.10.2021 був знятий з реєстрації за адресою [ADDRESS] . Підсумовуючи, наголосила, що перебіг позовної давності переривався, тому позивачем не пропущено строк звернення до суду з відповідною вимогою. У судовому засідання представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] просила суд застосувати правові наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комунальні послуги з моменту виникнення заборгованості до 04.05.2020. Стверджує, що факт сплати відповідачами платежу в сумі 583,50 у березні 2018 не свідчить про факт визнання відповідачами заборгованості. Наголосила, що розрахунок заборгованості з 01.06.2019, по 30.06.2022 є необґрунтованим. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та об`єктивно, а також оцінивши їх у сукупності, суд дійшов таких висновків. Ордер на жиле приміщення від 15.11.1996 за адресою [ADDRESS] видано на [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Комсомольської ради народних депутатів №160 від 30.07.1996 (а.с.52). Судом встановлено, що зареєстровані у квартирі [ADDRESS] [PERSON] (знятий з місця реєстрації 13.10.2021), [PERSON] (знятий з місця реєстрації 22.11.2022) та [PERSON] (знята з місця реєстрації 22.11.2022) були споживачами послуг централізованого водопостачання та водовідведення, що надаються позивачем за період з січня 2012 по листопад 2022. Що також підтверджується інформацією з особового рахунку № [NUMBER] , відкритого за адресою: [ADDRESS] , щодо споживачів/попередніх власників майна у період з 01.01.2012 по 28.11.2022 (а.с.15). Відповідно до розрахунку суми основного боргу по особовому рахунку № [NUMBER] за період починаючи з січня 2012 по листопад 2022 у відповідачів виникла заборгованість в сумі 45 665,96 грн (а.с.12-14). Відповідно до договору продажу квартири від 28.11.2022 [PERSON] та [PERSON] відчужили квартиру за адресою [ADDRESS] (а.с.19-20). Згідно претензії про виключення з обліку по особовому рахунку заборгованості попередніх власників квартири за період до 28.11.2022, вбачається, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 28.11.2022, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.16-17), що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.18). Комсомольським міським судом Полтавської області 06.05.2015 видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованість за спожиту холодну питну воду та водовідведення в сумі 11575,00 грн на користь позивача (а.с.21). Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 03.10.2022 судовий наказ скасовано (а.с.22-23). Рішеннями виконавчого комітету Комсомольської міської ради від 21.11.2010 № 595 встановлено тарифи на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (а.с.27). Постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг становлено тарифи на централізоване водопостачання та водовідведення КП «ВУ ВКГ» Комсомольської міської ради (а.с.28). Постановами національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг становлено тарифи на централізоване водопостачання та водовідведення КП «ВУ ВКГ» Комсомольської міської ради та встановлено тарифи на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) суб`єктам господарювання, які є виконавцями цих послуг (а.с.29-34). Що також підтверджується рішеннями Горішньоплавнівської міської ради (а.с.35-43). Повідомленням КП «ВУВГ» Горішньоплавнівської міської ради відповідача попереджено про необхідність сплати боргу інакше з 25.10.2016 буде перекрито каналізаційний випуск квартири шляхом призупинення послуги з централізованого водовідведення (а.с.44). Актом та повідомленням від 06.07.2017 перекрито каналізаційний випуск квартири у каналізаційний сток шляхом встановлення заглушки, що також підтверджується Актом відключення від централізованої системи водовідведення (зворотній бік а.с.44). Зі службової записки начальника відділу збуту вбачається, що квартиру [ADDRESS] , 06.07.2017 було відключено від системи централізованого водовідведення шляхом встановлення заглушки системою «СПРУТ». Актами обстеження системи водовідведення від 05.07.2018 та 28.05.2019 було виявлено, що заглушка присутня. Під час обстеження системи централізованого водовідведення від 02.08.2022 було встановлено, що заглушка відсутня та споживач користується послугами з централізованого водовідведення. У зв`язку з чим позивач відновив нарахування за послуги з централізованого водовідведення. У липні 2022 року проведено донарахування згідно затверджених тарифів на послуги з водовідведення у період з останнього обстеження, коли ще була наявна заглушка до моменту виявлення її відсутність. Розглянувши справу у межах заявлених вимог, оцінивши перевірені в судовому засіданні докази у їх сукупності, суд доходить висновку про часткову обґрунтованість заявлених вимог позивача та вважає за необхідне позов КП ВУВКГ задовольнити частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до зазначених послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно з п.5 ч.2 ст.7 зазначеного вище Закону, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. За нормами ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну, теплову енергію та інші послуги) стягується за затвердженими у встановленому порядку тарифами, а статтею 68 ЖК України передбачено, що наймач зобов`язаний своєчасно, щомісячно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст.610 ЦК України. Протягом періоду з січня 2012 по 27.11.2022 відповідачами було здійснено 6 платежів на користь позивача за користування послугами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення на загальну суму 1123,81 грн. Згідно з наданим позивачем розрахунком борг за період прострочення становить 45665,96 грн. У судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Бойченко Г.В. просила застосувати позовну давність. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк позовної давності відповідно до статті 257 ЦК України становить три роки. Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. Позивачем зазначено, що 19.03.2018 р. при наявній заборгованості у сумі - 20 113,60 грн відповідачами було сплачено в цілому 583,50 грн. при загальному нарахуванні за поточний місяць - 171,20 грн. Суд погоджується з позивачем, що перебіг позовної давності з цього моменту переривається та закінчується у березні 2021 року з огляду на приписи ст. 264 ЦК України. Проте, вимога про стягнення заборгованості з березня 2018 року подана з пропущенням трирічного строку позовної давності. У справі відсутні докази, які б свідчили, що у березні 2021 року позовна давність знову переривається. Отже, стягненню підлягає заборгованість за період у межах позовної давності, а саме з червня 2020 року по 27.11.2022, оскільки позивач звернувся до суду з позовною заявою 04.05.2023. З огляду на викладене, оскільки тимчасова відсутність відповідача [PERSON] у житловому приміщенні по [ADDRESS] мала місце у період з 02.12.2008 по 07.05.2012, а [PERSON] - у період з 20.11.2011 по 02.10.2012, тобто до червня 2020 року, суд не бере твердження відповідачів про необґрунтованість нарахування у вказані періоди відсутності відповідачів плати за трьох осіб та інші твердження, які стосуються заборгованості за період до червня 2020 року. Крім того, судом встановлено, що з моменту зняття [PERSON] з реєстрації, тобто з жовтня 2021 року нарахування абонентської плати проводилось на двох осіб, що спростовує твердження відповідача про необґрунтоване стягнення плати за трьох осіб. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Суд не бере до уваги, твердження представника відповідачів про те, що після відновлення водовідведення відповідачам з 01.06.2019, сума боргу з 01.06.2019-30.06.2022 є необґрунтованою, оскільки відповідачами не надано належних і допустимих доказів того, що у квартирі було відсутнє централізоване водовідведення та водопостачання саме за вказаний період. Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України від 24 червня 2004 року N 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон). Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (частина друга статті 19 Закону). Власником Закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абзац сьомий частини першої статті 1 Закону). А споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац чотирнадцятий частини першої статті 1 Закону). Як зазначено вище, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Позивачем доведено надання відповідачам послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, а відповідачами не спростовано наявність заборгованості та її розміру з червня 2020 року по 27.11.2022. Серед іншого, суд прийшов до переконання, що застосування позовної давності за заявою двох відповідачів при солідарному обов`язку трьох відповідачів розповсюджується також і на вимоги про стягнення заборгованості з третього відповідача, навіть при відсутності заяви від нього про застосування позовної давності. Такий висновок зробив суд, виходячи зі змісту пункту 139 постанови ВП ВС від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18), згідно якого «у спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи заявити про застосування до цих вимог позовної давності». Тобто при солідарному обов`язку будь-який із відповідачів може заявити про застосування позовної давності. Тому суд вбачає підстави застосувати позовну давність до вимоги про солідарне стягнення заборгованості з усіх відповідачів. Таким чином, суд дійшов висновку, що строк позовної давності за позовними вимогами про стягнення заборгованості з 01.01.2012 по 04.05.2020 сплинув. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідачів на корить позивача підлягає стягненню заборгованість з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за період з червня 2020 по вересень 2021 включно в сумі 4 177 грн 45 коп. та з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за спожиті послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення за період з жовтня 2021 по 27.11.2022 в сумі 16 114 грн 40 коп. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору, про що свідчить відповідна квитанція (а.с.57). Виходячи з позиції представника відповідачів, висловленої у судовому засіданні, вони позов не визнають у повному обсязі та просять суд відмовити у його задоволенні. Отже підстав для застосування норм статті 142 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд не вбачає. Отже, судовий збір відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial