Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення переплати пенсії. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] , відповідно до виписки з акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №493422, з 01 жовтня 2019 року по 31 жовтня 2020 року визнана особою з інвалідністю другої групи загального захворювання. У зв`язку з чим, остання перебувала на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримувала відповідну пенсію. При цьому, по пенсійних справах по яким термін виплати був по 30 листопада 2020 року виплата пенсії, на період продовження карантину, продовжувалася автоматично, а тому і у випадку з [PERSON] було проведено автоматичне продовження виплати пенсії до 31 січня 2022 року, без отримання відповідної виписки з акту огляду МСЕК. Однак відповідач не дотрималася наведених приписів, і лише 06.01.2022 з?явилася до Головного управління та написала заяву про припинення виплати пенсії, в зв?язку з не проходженням повторного огляду МСЕК. Відповідно до поданої заяви [PERSON] було направлено лист до Прилуцької МСЕК від 06.01.2022 № 2500-0306-8/1066 щодо надання інформації про звернення [PERSON] за переглядом стосовно продовження групи інвалідності до Прилуцької МСЕК. Листом від 19.01.2022 за № 1-19/28 Прилуцька МСЕК повідомила, що [PERSON] за переоглядом про визнання особою з інвалідністю не зверталась. Отже, Відповідач не мала права на отримання пенсії у період з 01.11.2020 по 31.01.2022, а тому нарахована їй пенсія у розмірі 29906,40 грн., за вказаний період, підлягає стягненню на користь позивача. Оскільки кошти на рахунок управління на сьогоднішній день не повернуті, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Суд своєю ухвалою від 18.05.2023 прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до [PERSON] про стягнення переплати пенсії за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовну заяву просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання також не з`явилася, про дату, час та місце судових засідань неодноразово повідомлялась належним чином. Крім того про судові засідання відповідач повідомлялася на сайті судової влади України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для повного задоволення заявлених позовних вимог. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до виписки з акту огляду МСЕК від 01 жовтня 2019 року серії 12ААБ №493422, строком з 01 жовтня 2019 року по 01 листопада 2020 року, визнана особою з інвалідністю другої групи загального захворювання. У зв`язку з чим, остання перебувала на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та в період з 01 жовтня 2019 року по 31 січня 2022 року отримувала пенсію по інвалідності (а.с. 11-26). Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV). Згідно зі ст. 1 Закону №1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Відповідно до ст. 9 Закону №1058-IV, в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону (ч. 1 ст. 30 Закону №1058-IV). Пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, пенсії по інвалідності призначаються довічно. Повторний огляд цих осіб з інвалідністю провадиться тільки за їх заявою (ст. 34 Закону №1058-IV). У разі визнання особи, яка пройшла повторний огляд, здоровою пенсія виплачується до кінця місяця, по який встановлено інвалідність (абзац 3 ч. 1 ст. 35 Закону №1058-IV). Разом з тим, у разі пропуску в період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню короно-вірусної хвороби (СОVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, строку повторного огляду медико-соціальної експертизи особою з інвалідністю, виплата пенсії по інвалідності не зупиняється до закінчення терміну дії зазначених заходів з подальшим проведенням перерахунку розміру виплаченої пенсії на підставі заяви та результатів переогляду особи з інвалідністю (п. 14.6 Розділу XV «Прикінцевих положень» Закону №1058-IV). Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 19 грудня 2020 року до 31 березня 2022 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211, від 20 травня 2020 року № 392 та від 22 липня 2020 року № 641. За таких обставин по пенсійним справам по яким термін виплати був по 30 листопада 2020 року, виплат а пенсії продовжувалася автоматично на період продовження карантину, тому по пенсійній справі відповідача проведено автоматичне продовження виплати пенсії на період дії карантину без виписки з акту огляду МСЕК по 31 січня 2022 року. Відповідно до вищевикладеного виплата пенсії по інвалідності без повторного огляду МСЕК відповідачу була проведена з 01 листопада 2020 року по 31 січня 2022 року. Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 01 жовтня 2019 року серії 12ААБ №493422, інвалідність відповідачу встановлено до 01 листопада 2020 року. Дата чергового переогляду - 01 жовтня 2020 року. Проте відповідач лише 06 січня 2022 року з`явилася до Головного управління та написала заяву про припинення виплати пенсії у зв`язку з не проходженням повторного огляду МСЕК. Згідно повідомлення голови Прилуцького МСЕК за № вих. 1-19/28 від 19.01.2022 про те, що [PERSON] була оглянуто Прилуцькою МСЕК 01.10.2019, визнана людиною з інвалідністю II групи по 01.10.2020. Далі на МСЕК не зверталась; інвалідність не переглядалась (а.с. 9). Відповідно до заяви [PERSON] адресованої Головному управлінню ПФУ в Чернігівській області підтверджує про не проходження комісії після 01.11.2020 (а.с.10). Згідно протоколу Головного управління ПФУ в Чернігівській області за період 01.11.2020-31.01.2022 по [PERSON] проведено індивідуальний перерахунок з якого вбачається, що залишок переплати становить 29906 грн 40 к. (а.с.28-29). Таким чином,оскільки відповідач [PERSON] ні 01 жовтня 2020 року (дата чергового переогляду), ні після 01 листопада 2020 року (дати до якої встановлено інвалідність) взагалі не зверталася до органів МСЕК з приводу встановлення статусу інвалідності, то відповідно, нарахування їй пенсії по інвалідності, має бути припинено. Відповідно до вимог ст. 73 Закону №1058-IV, кошти Пенсійного фонду використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду. Забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Згідно з положенням ч. 1 ст. 50 Закону №1058-IV, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Аналіз зазначених норм закону свідчить, що зайво сплачені суми пенсії можуть бути утримані позивачем за умови зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним. Зміст ст. 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Аналогічні за своїм змістом висновки про застосування статті 1215 ЦК України викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, підстав відступити від яких Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц не встановила. Тобто, механізм повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через його зловживання. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презумуються, тому тягар доказування рахункової помилки та недобросовісності набувача покладено на платника відповідних грошових коштів. Саме до таких правових висновків дійшов Верховний Суд у Постанові по справі № 711/1509/17 від 12 грудня 2018 року, Постанові Верховного Суду від 21 червня 2018 року у справі 554/1809/17, Постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі 307/2100/16-ц та Постанові Верховного Суду від 13 квітня 2020 року у справі № 487/2596/17, провадження 61-123св18. Таким чином, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме, через зловживання, зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. Відповідно дост.102Закону України«Про пенсійнезабезпечення» пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Зміст абзацу 1 ст. 103 «Про пенсійне забезпечення» визначає, що суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, діючим законодавством встановлений вичерпний перелік підстав для стягнення надмірно сплачених грошових коштів у вигляді пенсії з одержувача. Як вбачається із матеріалів справи, підставою для звернення до суду Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області є те, що [PERSON] отримувала пенсію по інвалідності ІІ групи внаслідок загального захворювання, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пенсія, щомісячно, з 01.11.2020 по 31.01.2022 в повному обсязі перераховувалась на поточний рахунок відповідача, відкритий у банківській установі ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.28-29). Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 01 жовтня 2019 року серії 12ААБ №493422, інвалідність відповідачу встановлено до 01 листопада 2020 року. Дата чергового переогляду - 01 жовтня 2020 року. Проте відповідач лише 06 січня 2022 року з`явилася до Головного управління та написала заяву про припинення виплати пенсії у зв`язку з не проходженням повторного огляду МСЕК. Згідно повідомлення голови Прилуцького МСЕК за № вих. 1-19/28 від 19.01.2022 про те, що [PERSON] була оглянуто Прилуцькою МСЕК 01.10.2019, визнана людиною з інвалідністю II групи по 01.10.2020. Далі на МСЕК не зверталась; інвалідність не переглядалась (а.с. 9). З цих підстав, відповідач фактично вже з 01 листопада 2020 року знала що не має права на отримання пенсії по інвалідності та продовжувала недобросовісно отримувати її. Відповідач доказів проходження огляду у органах МСЕК, суду не надала. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених чим кодексом. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Таким чином, оскільки судом встановлено, що [PERSON] була обізнана з 01 листопада 2020 року про те, що в неї відсутній статус інвалідності, проте не повідомила про це Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, продовжуючи отримувати пенсію по інвалідності, наявні підстави вважати, що сплачені відповідачу кошти з 01 листопада 2020 року по 31 січня 2022 року в рахунок оплати пенсії по інвалідності в розмірі 29906 грн. 40 коп., слід вважати пенсією, яка виплачена надміру внаслідок зловживань з боку її отримувача. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення переплати пенсії підлягають задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачений судовий збір в сумі 2684 грн, який відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: approved