Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] , третьої особи Житлово-будівельного кооперативу «МІСТО-САД ВОСЬМИЙ БУДІВЕЛЬНИЙ 4А» про визнання права особистої власності. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вона з 17.04.2010 перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 29.03.2021 розірвано. У період вказаного шлюбу, а саме 06.06.2015 вона стала асоційованим членом Житлово-будівельного кооперативу «Місто-сад восьмий будівельний 4А» та внесла пайовий внесок в повному обсязі на будівництво нежитлового приміщення (кладова) загальною площею 0,4 м. у житловому будинку по [ADDRESS] . Також, 09.06.2015 вона стала асоційованим членом Житлово-будівельного кооперативу «Місто-сад восьмий будівельний 4д» та внесла пайовий внесок в повному обсязі на будівництво квартири [ADDRESS] . Таким чином вона є власником квартири [ADDRESS] . При цьому оплату внесків вона сплачувала лише своїми особистими коштами. Водночас, у шлюбі з відповідачем вона прожила лише місяць, після чого повернулась назад в Україну та з того часу вони ніяким чином не спілкувались і жодних стосунків не підтримували. Таким чином, оскільки кватиру та нежитлове приміщення вона придбала за власні кошти та на час їх придбання жодних стосунків з відповідачем не підтримувала, позивач просить суд визнати за нею право особистої власності на квартиру за [ADDRESS] та на нежитлове приміщення, кладова №CCXXXVI, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.02.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального провадження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.02.2022 доручено компетентному суду Республіки Польща вручити копію позовної заяви та додані до неї матеріали відповідачу [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] та здійснити допит [PERSON] . Провадження у справі на час виконання судового доручення зупинено до надходження відповіді на судове доручення. 02.05.2022 судом зареєстровано заяву позивача [PERSON] про залучення до участі у справі перекладача ФОП [PERSON] (Агенція іноземних мов «Inter»), адреса робочого місця: вул. Брюкнера, 2, м. Тернопіль та покладення оплату роботи перекладача на позивача. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.05.2022 поновлено провадження у вказаній цивільній справі. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.05.2023 року у справі № 607/2563/22 суд постановив: Допустити до участі у справі перекладача Агенції іноземних мов «Inter» ФОП [PERSON] (код ЄДРПОУ 2775935901, [ADDRESS] ) для здійснення письмового перекладу на польську мову судового доручення та доданих до нього документів у цивільній справі № 607/2563/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третьої особи Житлово-будівельного кооперативу «МІСТО-САД ВОСЬМИЙ БУДІВЕЛЬНИЙ 4А» про визнання права особистої власності. Зупинити провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третьої особи Житлово-будівельного кооперативу «МІСТО-САД ВОСЬМИЙ БУДІВЕЛЬНИЙ 4А» про визнання права особистої власності, до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги. 15.08.2023 року на адресу суду надійшло повідомлення від Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 09.08.2023, щодо невиконання клопотання Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про вручення документів відповідачу [PERSON] , який проживає, за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.08.2023, поновлено провадження у вказаній цивільній справі. Протокольною ухвалою суду від 05.09.2023 постановленою в судовому засідання без видалення в нарадчу кімнату із занесенням до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяви. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку передбаченому ст. 501 ЦПК України у відповідності до ч. 8 ст. 130 ЦПК України. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяв чи клопотань на день розгляду справи від відповідача до суду не надходило. Ураховуючи наявність усіх умов, визначених ст. 280 ЦПК України, суд прийшов до переконання про можливість здійснення заочного розгляду даної справи та ухвалення за наслідками її розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Житлово-будівельного кооперативу «МІСТО-САД ВОСЬМИЙ БУДІВЕЛЬНИЙ 4А» в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона є матір`ю позивача [PERSON] та зазначила, що її дочка [PERSON] 17.04.2010 у Польщі зареєструвала шлюб із [PERSON] . Разом з тим, сімейне життя у них не склалось, а тому [PERSON] одразу\~після реєстрації\~шлюбу,\~через місця\~повернулась в\~Україну та\~з своїм\~чоловіком стосунків\~не підтримувала,\~спільного господарства\~та бюджету\~не мали.\~В 2014\~році вона\~продала житловий\~будинок та\~земельну ділянку\~та кошти\~від їх\~продажу віддала\~дочці [PERSON] , за які остання придбала собі квартиру та нежитлове приміщення за адресою [ADDRESS] . При цьому коштами вона допомогла дочці не в інтересах її сім`ї з відповідачем. Також свідок зазначила, що допомагала дочці обрати квартиру та була присутня при підписанні нею договорів дольової участі у будівництві. Заслухавши пояснення позивача, покази свідка, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне: Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого Відділом ЗАГСу Тернопільського міськвиконкому 24.03.1983, [PERSON] народилась [INFO] в м. Тернопіль та її батьками є [PERSON] та [PERSON] . 02.12.2014 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Савкою В.І. посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 1589 Договір купівлі продажу житлового будинку, згідно якого [PERSON] передала у власність [PERSON] , а [PERSON] прийняла у власність житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами [ADDRESS] , загальною площею 75,4 кв.м., житловою площею 36,8 кв.м. Відповідно до звіту про оцінку майна, ідентифікатор за базою № ФДМУ №\~304462_26112014_RS00-141126-006 виконаного 26.11.2014 [PERSON] оцінювачем ТОВ «АКР-консалт», ринкова вартість житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами [ADDRESS] , загальною площею 75,4 кв.м., житловою площею 36,8 кв.м. становить 92\~247,68 грн (п. 4 Договору). Також, 02.12.2014 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Савкою В.І. посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 1590 Договір купівлі продажу земельної ділянки, згідно якого [PERSON] передала у власність [PERSON] , а [PERSON] прийняла у власність земельну ділянку площею 0,0900 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 6125287600:02:001:0681. Відповідно до звіту про оцінку майна, ідентифікатор за базою № ФДМУ №\~304428_26112014_RS00-141126-005 виконаного 26.11.2014 [PERSON] оцінювачем ТОВ «АКР-консалт», ринкова вартість земельну ділянку площею 0,0900 га, що розташована: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 6125287600:02:001:0681 становить 44 438,39 грн (п. 3 Договору). Як вбачається з довідки виданої Житлово-будівельним кооперативом «Місто-сад восьмий будівельний 4А» 06.06.2015, [PERSON] стала асоційованим членом Житлово-будівельного кооперативу «Місто-сад восьмий будівельний 4А» та згідно Договору про сплату внесків № 17 від 30.01.2015 внесла пайовий внесок в повному обсязі на будівництво нежитлового приміщення (кладова) №CCXXХVI, загального площею 4,0 кв.м. у житловому будинку по [ADDRESS] . Згідно довідки виданої Житлово-будівельним кооперативом «Місто-сад восьмий будівельний 4А» 09.06.2015, [PERSON] стала асоційованим членом Житлово-будівельного кооперативу «Місто-сад восьмий будівельний 4А» та згідно Договору про сплату внесків № 85 від 30.01.2015 внесла пайовий внесок в повному обсязі на будівництво квартири [ADDRESS] . 17.06.2015 державним реєстратором Реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області Гринда О.Я. зареєстровано за [PERSON] право приватної власності на нежитлове приміщення, кладову №CCXXХVI, загального площею 4,0 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , індексний номер 39228725 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 39229397 від 17.06.2015. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , індексний номер 39233330 від 17.06.2015, державним реєстратором Реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області Гринда О.Я. зареєстровано за [PERSON] право приватної власності на квартиру [ADDRESS] , що також вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 39233687 від 17.06.2015. 21.05.2015 ТОВ «Технічна інвентаризація нерухомості Тернопільської області» виготовлено на замовлення [PERSON] технічний паспорт на кладову, загального площею 4,0 кв.м., за адресою: [ADDRESS] та технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.03.2021 у справі № 607/11568/20, яке набрало законної сили 29.04.2021, позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, задоволено. Розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 17.04.2010 у відділу РАЦСУ у Гожові Великопольському свідоцтво про шлюб №123/2010. Як вбачається із змісту вказаного рішення судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 17.04.2010 у відділу РАЦСУ у Гожові Великопольському свідоцтво про шлюб №123/2010. Неповнолітніх дітей в сторін спору не має. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, спільне життя в сторін не склалося, чоловік вживав наркотичні засоби, погано ставився до неї, піднімав руку, вона втекла на Батьківщину, та з того часу із ним стосунків не підтримує. За вказаних обставин суд, прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, тому відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Принцип захисту\~судом порушеного\~права особи\~будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1\~ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1\~ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1\~ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). У статті 60 Сімейного кодексу України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно зі статтями 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частини першої статті 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.06.2018 у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю». Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах у справі № 6-1587цс16 зробив правовий висновок, згідно з яким, відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені статтею 57 СК України, відповідно до пунктів 1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до роз`яснень наданих у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 №11, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 522/19610/15-ц (провадження 61-35779ск18). Якщо один з подружжя доведе, що майно набуте ним у шлюбі було придбано за особисті, а не спільні кошти, то таке майно не є спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою власністю цього члена подружжя, зазначене узгоджене з позицією ВСУ (Постанова ВСУ у справі №6-1568цс16). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровали шлюб 17.04.2010 у відділу РАЦСУ у Гожові Великопольському. З матеріалів справи встановлено, що 06.06.2015 та 09.06.2015 [PERSON] стала асоційованим членом Житлово-будівельного кооперативу «Місто-сад восьмий будівельний 4А» та внесла пайові внески в повному обсязі на будівництво нежитлового приміщення (кладова) №CCXXХVI, загального площею 4,0 кв.м. у житловому будинку по [ADDRESS] , згідно Договору про сплату внесків № 17 від 30.01.2015 та на будівництво квартири [ADDRESS] , згідно Договору про сплату внесків № 85 від 30.01.2015. Таким чином, з вказаних довідок вбачається, що 30.01.2015 між [PERSON] та Житлово-будівельним кооперативом «Місто-сад восьмий будівельний 4А» було укладено Договори про сплату внесків № 17 та № 85, на виконання яких [PERSON] 06.06.2015 та 09.06.2015 внесла відповідні пайові внески за будівництво нежитлового приміщення (кладова) №CCXXХVI та квартири [ADDRESS] . Крім того, наданими суду доказами та показами свідка [PERSON] підтверджується, що 02.12.2014, тобто приблизно за місяць до укладення вищевказаних Договорів про сплату внесків № 17 та № 85 від 30.01.2015, матір позивача [PERSON] відчужила житловий будинок та земельну ділянку, що слідує із Договору купівлі продажу житлового будинку та Договору купівлі продажу земельної ділянки посвідчених приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Савкою В.І. 17.06.2015 за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на нежитлове приміщення, кладову №CCXXХVI, загального площею 4,0 кв.м., за адресою: [ADDRESS] та на квартиру [ADDRESS] . Таким чином, на переконання суду позивачем доведено, що нежитлове приміщення, кладова №CCXXХVI, загального площею 4,0 кв.м., та квартира [ADDRESS] були придбані позивачем, при цьому джерелом їх набуття були виключно кошти, які отримані позивачем від матері, яка у свою чергу здійснила продаж належних їй житлового будинку та земельної ділянки та передала кошти позивачу, що свідчить про те, що вказане нерухоме майно було придбане позивачем за особисті кошти, відтак таке є особистою приватною власністю позивача. За умовами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. В силу вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Відтак судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві особистої приватної власності належить нежитлове приміщення, кладова №CCXXХVI, загального площею 4,0 кв.м. та квартира [ADDRESS] , проте позивач позбавлена можливості реалізувати свої права на вільне володіння, користування та розпорядження нелажною їй квартирою, оскільки реєстрація права власності на вказане нерухоме майно була проведена під час перебування позивача у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився та доказів на спростування доводів позивача не надав. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У ч. ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи вищенаведені обставини, враховуючи викладені вимоги законів, досліджені у судовому засіданні письмові докази, суд дійшов висновку, що права позивача [PERSON] , як власника нежитлового приміщення та квартири, підлягають захисту в судовому порядку, шляхом визнання за нею права особистої приватної власності на нежитлове приміщення, кладову №CCXXХVI, загального площею 4,0 кв.м., за адресою: [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] . Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4\~468,21 грн за подання позову.

Outcome: approved