Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-09 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області звернулася [PERSON] із позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро», третя особа: ТОВ «Фінансова компанія «ПРЕМІУМ АКТИВ» про визнання кредитного договору недійсним. В позовній заяві зазначає, що 17.06.2018р. між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» було укладено договір кредитної лінії №. АG0120592 на підставі типової форми договору, запропонованої відповідачем. Згідно укладеного договору відповідач зобов`язався надати, споживчий кредит в сумі 15000,00грн., а споживач повернути кредит та сплатити відсотки за користування. Підписання договору про надання кредиту стало наслідком чисельного порушення чинного законодавства та її прав, як споживача кредитної послуги, з боку ТОВ «Дінеро». Їй не було доведено в повному обсязі інформації згідно п. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Вимоги про нарахування та сплату пені, яка є явно завищеною, не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Зокрема, явно несправедливими умовами спірного кредитного договору є: встановлення 397,25 відсотків річних у процентному значенні; встановлення комісії за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю в день: 94,5 грн.; встановлення комісії за організацію продовження дії кредитного договору. Відповідачем було незаконно застосовано процентну ставку та неправильно нараховано заборгованість за користування кредитом після закінчення строку користування кредитними коштами. Суди наголошують: положення договору, які передбачають можливість нарахування непропорційно великої суми компенсації у порівнянні з розміром основного боргу, не відповідають засадам добросовісності, розумності і є не справедливим. Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», умови за договором є несправедливим, якщо розмір штрафу перевищує 50% від суми договору. Також встановлення комісії за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю згідно судової практики є по суті платою за обслуговування кредиту, саме тому таке положення кредитного договору є несправедливим. Звертає увагу суду, що 18.11.2019р. ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» відступило право вимоги за кредитним договором укладеним між нею та ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив». Відповідачем не було її повідомлено про відступлення права вимоги третій особі як того вимагає чинне законодавство. Більше того, відповідач закрив їй доступ до особистого кабінету на своєму офіційному сайті https://www.dinero.ua/ua, не надавав інформації про стан заборгованості тощо. Після переуступлення права вимоги до ТОВ «ФК «Преміум Актив», які по своїй суті є колекторською компанією, на її та близьких почався моральний тиск, що супроводжувався погрозами з боку представників ТОВ «ФК «Преміум Актив». Про вищезазначені неправомірні дії було подано заяву до Кіберполіції. До того ж, у відповіді на адвокатський запит від 22.04.2921р. вих. №2204/01 ТОВ «ФК «Преміум актив» та у відповіді на адвокатський запит від 29.04.2021р. вих. № 1959 ТОВ «Дінеро», ними надається розрахунок її заборгованості за кредитним договором станом на дату відступлення права вимоги. Відповідно до відповіді на адвокатський запит ТОВ «ФК «Преміум актив» від 13.04.2021р. вих. № 1304/01 було надано договір про надання фінансових послуг з факторингу від 18.11.2019р. № 18112019, відповідно до якого було відступлено право вимоги від ТОВ «ФК «Дінеро» до ТОВ «ФК «ІІреміум Актив». Отже, має місце непослідовність в діях відповідача та третьої особи, відповідно розрахунок заборгованості в сумі 15434,00грн. здійснений не станом на день відступлення права вимоги 18.11.29019р., а значно пізніше. Звертає увагу, що по кредитному договору нею було сплачено 8876,00заборгованості за тілом кредиту, а також 27373,00грн. комісії за пролонгацію кредитного договору, а саме суму, що більш ніж вдвічі перевищує суму в 15000,00грн., яка була надана їй за кредитним договором. Оскільки, умови договору є несправедливими, суперечать закону та порушують права споживача, тому є підстави для визнання недійсними з моменту укладення договору, що тягне за собою перерахунок сплачених коштів. Просить суд визнати договір кредитної лінії №.АG0120592 від 17 червня 2018 р., укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» з додатковою угодою №АМ1687729 до Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії №.АG0120592 від 20 вересня 2019 року недійсним. Відповідач ТОВ «Фінансова Компанія «Дінеро» подав відзив на позовну заяву. В якому зазначив, що відносно позовних вимог, викладених позивачем заперечує в повному обсязі, вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Договір кредитної лінії № АG0120592 від 17.06.20178 (номер у системі L4119054) було укладено в Інформаційно-телекомунікаційної системі відповідача в електронній формі. Відповідно до п. 26 Постанови № 913 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів)» від 07.12.2016, фінансова установа зобов`язана мати облікову та реєструючу системи (програмне забезпечення та спеціальне технічне обладнання). Інформаційно-телекомунікаційна система відповідача налаштована таким чином, що укладаючи договір, з клієнтом проводиться в тому числі й переддоговірна робота, у відповідності до норм чинного законодавства. Отже, клієнт просто не може оформити договірні зобов`язання, попередньо не пройшовши переддоговірний етап укладення і договору, що вимагається для конкретного продукту. У позовній заяві позивач підтверджує укладання договору, заперечень щодо факту його укладення не має. Крім того, позивач є постійним клієнтом відповідача з 23.01.2018. [PERSON] окрім оспорюваного договору було укладено ще 2 (два) договори, останньою виконувалися всі їх умови (крім оспорюваного), погодившись з усіма умовами в т.ч. з відсотками за користування кредитними коштами. Оскаржуваний договір є аналогічний попереднім. Виходячи з цього, позивач був повністю ознайомлений з правилами, умовами та процедурою укладення. Договір було укладено з позивачем в порядку, передбаченому Законом України № 675- VIII від 03.09.2015 року «Про електронну комерцію». Відповідно до пункту 1 статті 3 вказаного закону, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Процес верифікації, який проходив позивач на сайті відповідача підтвердив, що саме позивач, використовуючи особистий фінансовий номер телефону та банківську картку особисто укладав договір. Отже, саме позивачем було укладено договір в порядку, передбаченому чинним законодавством, а саме Законом України № 675-VІІІ от 03.09.2015 року «Про електронну комерцію». Більш того, у позовній заяві не міститься заперечень позивача щодо отримання грошових коштів. Щодо тверджень позивача про фактично нечесну підприємницьку практику та несправедливі умови договору. Договір, укладений між сторонами, спрямований на забезпечення паритету сторін. Позивач, одразу після заповнення заявки на сайті та укладення договору досягнув мети, з якою укладав договір, а саме: отримав від відповідача грошові кошти на свій картковий рахунок. Натомість, інтереси відповідача, як іншої сторони договору, будуть задоволенні тільки після повного повернення тіла кредиту та сплати відсотків за користування ним. Звертає особливу увагу суду на той факт, що даний договір є незабезпеченим, отже ризики невиконання позивачем своїх зобов`язань є високим. Умови договору враховують це і спрямовані на спонукання виконання зобов`язання позивачем. Відповідно до п.2 ст. 546 ЦК України, договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. При оформленні заявці на веб-сайті відповідача www.dinero.ua, у позивача була можливість ознайомитись з усіма умовами договору. А також, одразу після підписання на електронну пошту позивача [INFO] було відправлено примірник підписаного договору разом із паспортом споживчого кредиту, Спеціальними умовами та Додатковою угодою. Крім того, перед подачею заявки на отримання позики, позивач ознайомився з обов`язковою інформацією про відповідача, про порядок та умови надання фінансових послуг, з Правилами та примірним Договором на веб-сайті Відповідача www.dinero.ua. Вся інформація, розміщена на веб-сайті відповідача відповідає ліцензійним умовам, які зазначені у Постанові № 913 від 07.12.2016 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів)». Законодавчі норми п.5 ч. 3 статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» неможливо застосувати до договірних відносин сторін, оскільки процентна ставка ніяким чином не пов`язана з порушенням у разі невиконанням зобов`язань позивача за договором, а застосовується лише за користування кредитними коштами. Що стосується твердження позивача про надмірно сплачені останнім кошти, при цьому прирівнюючи Комісію за організацію продовження, що передбачена договором, до відсотків, не відповідає дійсності. Так, враховуючи, що оспорюваний договір є договором короткострокового кредиту, дата повного погашення відповідно до Спеціальних умов якого 17.07.2018, при тому, що укладено його було 17.06.2018, сторонами погоджено можливість продовження строку повного погашення на 7, 14 та 30 днів, відповідно за таке продовження встановлено комісію. Реалізовуючи своє право на продовження дати оплати (кількість таких продовжень договором не обмежена), позивач дійсно здійснювала такі оплати. Разом з цим, комісія за організацію продовження не відноситься до нараховуваних відсотків. Натомість договором передбачено, що «у разі продовження всі інші платежі за договором (сума позики, пеня (якщо є)) повинні бути відкладені на період продовження». Зазначена умова була виконана відповідачем. При здійсненні оплат комісії за організацію продовження всі інші платежі за договором були відкладені на оплачений період такого продовження. Просить суд у задоволенні позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дінеро», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив» про визнання кредитного договору недійсним відмовити в повному обсязі. Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРЕМІУМ АКТИВ» через електронний суд подала відзив на позовну заяву. В якому зазначає, що з позовною заявою не згодні вважає її безпідставною не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Договір кредитної лінії №AG0120592 від 17.06.2018 року на суму займу 15000.00 грн. було укладено в Ініформаційно-телекомунікаційній системі відповідача в електронній формі, про що відповідачем у своєму відзиві на позовну заяву надано відповідні докази. Позивачем було отримано усю необхідну інформацію при укладенні кредитного договору та отриманні кредитних коштів. Вважає, що посилання позивача на порушення вимог законодавства при укладенні договору є необґрунтованими, безпідставними та такими, що вводять суд в оману. 18.11.2019року між ТОВ "ФК "ДІНЕРО" та ТОВ «ФК «Преміум Актив» було укладено договір факторингу № 18112019 відповідно до якого останній отримав право вимоги за кредитним договором № AG0120592 від 17.06.2018 року укладеного між позивачем та відповідачем. В період з 18.11.2019 року (день набуття права вимоги за кредитом на підставі договору факторингу) по 26.09.2023 року (день надання відзиву на позовну заяву) позивач в рахунок погашення заборгованості не здійснив жодного погашення. Після придбання права вимоги за кредитом позивача - ТОВ «ФК «Преміум Актив» додаткових нарахувань не здійснювало. Станом на 26.09.2023 року за позивачем мається непогашена заборгованість у розмірі 15 434,00 грн., яка складається з: 9 016,00 грн.- сума основного боргу за кредитом; 1 999,00грн. - заборгованість по відсоткам; 4419,00грн. - загальна сума пені та штрафів. Після цього позивач усіма способами намагається уникнути відповідальності за кредитними зобов`язаннями. Вважає, що подання такого позову до суду є не чим іншим як зловживанням своїми правами. Обравши способом захисту своїх прав визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених статтею 230 ЦК України та статтями 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. Позивач зобов`язаний довести правову та фактичні підстави своїх позовних вимог. Під час укладення оспорюваного договору сторони в порядку статті 638 ЦК України узгодили всі істотні умови даного правочину та погодилися з ними. Посилання на несправедливість окремих умов договору не тягне за собою визнання недійсним такого договору в цілому. Статтями 15, 23 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено такої підстави для визнання кредитного договору недійсним, як надання/ ненадання суб`єктом господарювання інформації споживачеві послуг про орієнтовну сукупну вартість кредиту, вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, тощо. У таких випадках споживач може наділятися правом на розірвання договору, правом на відшкодування завданих йому збитків. У разі встановлення, що позичальнику не була надана повна та достовірна інформація про умови кредитування і сукупну вартість кредиту та визнання недійсними окремих умов про встановлення несправедливих платежів та комісій: за дії, які банк вчиняє на власну користь; які не є послугою в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», при відсутності достатніх даних для визнання решти умов і договору в цілому несправедливими, відсутності достатніх даних щодо нечесної підприємницької практики чи введення позивача в оману, відсутні правові підстави для визнання кредитного договору недійсним у цілому. Оскільки позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування презумпції можливості та обов`язку знати про стан своїх майнових прав, зокрема з моменту укладення та підписання оспорюваного кредитного договору 17.06.2018 року, суд повинен виходити з того, що саме з цього дня позивач міг дізнатися про порушення його прав, а отже в нього було право скористатись ч. 6 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» правом на відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту, що с підставою для відмови у позові в частині визнання недійсним договору. Тлумачення статей 215, 216 ЦК України та статей 651 - 653 ЦК України свідчить, що законодавець розмежовує конструкції «недійсність договору» та «розірвання договору», як за підставами, так і за своїми правовими наслідками. Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору мас існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору оспорюваного договору не є підставою для його визнання недійсним. - Постанова КЦС ВС від 22 червня 2020 року в справі № 177/1942/16-ц. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Позивач [PERSON] подала через канцелярію суду відповідь на відзив позовної заяви про визнання кредитного договору недійсним, в якій зазначила, 26.09.2023 р. на електронну пошту отримала відзив на позовну заяву про визнання кредитного договору недійсним від третьої особи: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРЕМІУМ АКТИВ. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРЕМІУМ АКТИВ» стверджує, що не отримувала ніякі процесуальні документи - що являється неправдивою інформацією. При подачі позову був наданий опис в якому чітко зазначено, що всім учасникам сторін були направлені копії позовної заяви. Зі своєї сторони вважає відзив на позов безпідставним не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідач не надав доказів, щодо підтвердження своїх заперечень лиш користувався загальними термінами. Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРЕМІУМ АКТИВ», що не надавала кредит, а лиш отримала його від ТОВ «Фінансової компанії «Дінеро» згідно відступки прав вимоги за Кредитним договором стверджує, що нею було отримано усю необхідну інформацію при укладенні кредитного договору та отриманні кредитних коштів. Вважає, що її посилання на порушення вимог законодавства при укладенні договору є необгрунтованими, безпідставними та такими, що вводять суд в оману - являється грубою маніпуляцією та перекручуванням фактів. Після переуступлення права вимоги до ТОВ «ФК «Преміум Актив», які по своїй суті є колекторською компанією. На неї та її близьких почався моральний тиск, що супроводжувався погрозами з боку представників ТОВ «ФК «Преміум Актив», що може підтверджуватись принт-скрінами переписок. Вважає що з боку відповідача ТОВ «Фінансової компанії «Дінеро», третьої особи ТОВ «ФК «Преміум Актив», мали місце значні порушення. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала клопотання про розгляд справи без участі позивача, повністю підтримає вимоги викладені у позовній заяві та просить їх задовольнити. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» в судове засідання не забезпечив явку свого представника, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРЕМІУМ АКТИВ» в судове засідання не забезпечив явку свого представника, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У статті 129 Конституції України, закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно з пунктом 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Електронний правочин в розумінні Закону України «Про електронну комерцію» - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Порядок вчинення електронних правочинів регламентується Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру. Електронний договір визначений як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до положень ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Статтею 8 цього Закону визначено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Судом встановлено, що на офіційному сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» в мережі Інтернет розміщено «Правила надання грошових коштів у кредит товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро», які є публічною пропозицією (офертою) на укладення кредитного договору на умовах і в порядку, що визначені ними. 17.06.2018 [PERSON] звернулася до ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» із заявкою на отримання кредиту, що, відповідно до умов Правил надання грошових коштів у кредит ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро», є акцептом на укладення кредитного договору, що підтверджується копією договору та описом дій клієнта [PERSON] в ІТС ТОВ «ФК «Дінеро», що вбачається в роздруківці презентації витягів із ІТС. Між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та [PERSON] 17.06.2018 року було укладено кредитний договір №AG0120592 та 27.06.2018 року додаткову угоду до кредитного договору № АМ 8254725 до Спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № AG0120592. За умовами договору, кредитодавець зобов`язався надати кредит (кредити) позичальнику в межах ліміту кредитної лінії, на основі заяви (заяв) позичальника та за умови їх схвалення, і позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю суму наданого кредиту та сплатити всі відповідні договірні компенсації до останнього дня строку оплати. Спеціальними умовами для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № AG0120592 передбачені наступні умови договору кредитної лінії: ліміт кредитної лінії 5,800 грн.; сума кредиту 5,800грн.; відсоткова ставка в день 1,3% та 1,5%; реальна річна відсоткова ставка 474,50%, дата повного погашення 17.07.2018, загальна сума кредиту 8,062 грн., пеня, якщо є : 1,50%. Спеціальними умовами додаткової угоди № АМ 8254725 передбачені наступні умови договору кредитної лінії: ліміт кредитної лінії 8,750 грн.; сума кредиту 1,200 грн.; відсоткова ставка в день 1,48%, реальна річна відсоткова ставка 539,47%, дата повного погашення 13.11.2018, загальна вартість кредиту 9,617 грн., штраф 50 %. Разом із тим, відповідно до п. 3.10. загальних умов договору кредитної лінії, кредитодавець надає кожен кредит шляхом його переказу на рахунок позичальника. Сума (суми) вважаються наданою (вважаються наданими) в день здійснення банківського переказу кредитодавцем. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За положеннями ст. 640 цього Кодексу договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. З огляду на вказані положення закону, договір позики є реальним та вважається укладеним із моменту передання грошей. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору без передання грошових коштів не породжує обов`язку позичальника повернути грошові кошти. Якщо судом буде встановлено, що позикодавець не передав кошти позичальнику, договір позики вважається неукладеним. В п. 8 постанови від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу: - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; - правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Позивачем не надано доказів та жодних підтверджень про те, що на момент укладення оспорюваного договору у неї було відсутнє волевиявлення, що відповідало її внутрішній волі на укладання спірних договорів. Як вбачається з норм законодавства, електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Таким чином, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. З аналізу норм чинного законодавства вбачається, що своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки. У випадку, коли воля суб`єкта правочину формувалася не вільно і не відповідала волевиявленню, тобто з дефектом волі правочини були вчинені: під впливом помилки (ст. 229 ЦК); під впливом обману (ст. 230 ЦК); під впливом насильства (ст. 231 ЦК); під впливом тяжкої обставини (ст. 233 ЦК); внаслідок зловмисної домовленості представника з другою стороною (ст. 232 ЦК), такі правочини визнаються недійсними. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести такі обставини. Однак сторона позивача на жодну з цих обставин в позові не посилається, а вказує лише на те, що відповідачем невиконанні переддоговірні зобов`язання з нею при укладанні спірного договору та явно несправедливі умови кредитного договору, а саме: встановлення 397,25 відсотків річних у процентному значенні; встановлення комісії за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю в день: 94,5 грн.; встановлення комісії за організацію продовження дії кредитного договору. Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Вбачається, що зазначений кредитний договір укладено з відповідачем в електронній формі шляхом використання позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеного ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», що відповідає правилам ч. 1 ст. 205 ЦК України, згідно з якою правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. В п.1.2. кредитного договору № AG0120592 від 17.06.2018 року та 27.06.2018 додаткової угоди до кредитного договору № АМ 8254725 до Спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № AG0120592 від 21.10.2018 прямо зазначено, що умови були створені лише тоді, коли позичальник прочитав, оцінив та прийняв Умови користування Порталом, Політику конфіденційності, Паспорт споживчого кредиту, Загальні умови Договору кредитної лінії та Пропозиції Кредитора щодо Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії, що були надані Позичальнику через особистий кабінет на Порталі. Судом встановлено, що між сторонами укладені кредитного договору № AG0120592 від 17.06.2018 року та 27.06.2018 додаткової угоди до кредитного договору № АМ 8254725 до Спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № AG0120592 від 21.10.2018, підписані сторонами, кредитні кошти отримані позичальником. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил. Зі змісту оспорюваного кредитного договору № AG0120592 від 17.06.2018 та додаткової Угоди № АМ 8254725 від 21.10.2018 вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник [PERSON] погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить її заявка до ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Статтею 230 ЦК України закріплено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Оскільки, в ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору № AG0120592 від 17.06.2018 та додаткової Угоди № АМ 8254725 від 21.10.2018 вимогам законодавства та про несправедливість його умов, так як доводи позивача про введення в оману при укладенні договору та нечесну підприємницьку практику ґрунтуються виключно на його поясненнях і спростовуються самим змістом договору, суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених ст. ст. 203, 215, 230 ЦК України та ст.ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», для визнання спірного договору недійсним. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що перед укладенням договору він не був ознайомлений з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, звернувшись до ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» із заявкою на отримання кредиту та, підписавши договір, позивач засвідчив той факт, що він обізнаний з правилами, які включають в себе і умови кредитування. Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Договір укладений в електронному варіанті та з електронним підписом, тому укладення кредитного договору відповідало внутрішній волі позивача. Твердження позивача про те, що кредитний договір за своїм змістом не відповідає вимогам закону, не ґрунтуються на встановлених обставинах справи та досліджених судом доказах. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що позивачем не було доведено обставин на які він посилався при зверненні до суду в обґрунтування позову, а тому, відсутні підстави для його задоволення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed