Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Полтави із вказаним позовом до відповідача, в якому прохає змінити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 28.03.2017 справа №553/4372/16-ц та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн на місяць. Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача. Заявлені вимоги вмотивовані позивачем тим, що вони з відповідачем мають спільну неповнолітню доньку, на утримання якої за судовим рішенням стягнуті аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. Такий розмір аліментів на сьогодні не здатний забезпечити нормальні потреби дитини, тому виникла необхідність у зверненні до суду. Ухвалою суду від 25.07.2023 позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник відповідача подала відзив на позов, в якому зазначила, що відповідач визнає позовні вимоги частково, а саме прохає призначити аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн, вважаючи такий розмір розумним і справедливим. Заперечуючи проти стягнення аліментів у розмірі зазначеному позивачем, зазначив, що має нерегулярний, мінливий дохід, офіційно не працевлаштований. 11.10.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач прохала позов задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала, вказала, що визначений рішенням суду розмір аліментів є вкрай недостатнім для забезпечення потреб дитини. Пояснила, що у зв`язку із народженням другої дитини вона перебуває у декретній відпустці, наразі її дохід складає сума допомоги 6000 грн, також їй матеріально допомагають рідні. Донька зростає, потребує зміни одягу, взуття за віком, відповідного харчування. Також донька в цьому році пішла до шкоди, у зв`язку із чим зросли витрати на придбання необхідного шкільного приладдя. В дитинстві доньці був встановлений діагноз дисплазія та за рекомендацією ортопеда нею було придбано необхідне ортопедичне взуття, рюкзак, матрац та подушку. Позов прохала задовольнити повністю. Представник позивача наполягала на задоволенні позову, посилаючись на викладені у письмових заявах по справі обставини. Прохала врахувати, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, а визначений рішенням суду розмір на сьогодні не здатний забезпечити достатній рівень життя малолітньої спільної доньки сторін, яка проживає з матір`ю. Відповідач позовні вимоги визнав частково, в розмірі 2500 грн. Пояснив, що він погоджується із тим, що присуджений йому до сплати розмір аліментів на сьогодні є недостатнім, вважає, що розмір аліментів у 5000-6000 грн на місяць є цілком прийнятним та здатним забезпечити потреби дитини, яку мають утримувати обидва батьки. Вказав, що державним виконавцем було здійснено перерахунок і заборгованості по аліментах він не має, навіть наявна переплата. Також прохав врахувати, що ним сплачувались аліменти у більшому розмірі, ніж визначено судом, він додатково надавав колишній дружині матеріальну допомогу, коли вона зверталась, зокрема, на придбання одягу, на лікування доньки, на оплату послуг стоматолога. Вказав, що у зв`язку із війною він втратив роботу, наразі його дохід мінливий, складає 9000-11000 грн на місяць, він орендує житло, сплачує комунальні послуги, допомагає батькам. Заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, а також їх взаємний зв`язок в сукупності, судом встановлено наступне. Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.7), батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 28.03.2017 (а.с.10-12), шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Центральним відділом РАЦС Полтавського МУЮ, розірваний, а також за вказаним рішенням з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно із довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру та Витягом з реєстру територіальної громади (а.с.6,8) зареєстрованим місцем проживання позивача та малолітньої [PERSON] є [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач пояснила, що в умовах воєнного стану вони з донькою були змушені переїхати проживати до рідних у с. Сахновщина Полтавської області, де наразі разом мешкають, а донька ходить до шкоди. Згідно із довідкою-розрахунком державного виконавця (а.с.9) заборгованість відповідача по аліментах станом на 01.02.2023 становить 74324,50 грн. В судовому засіданні відповідач вказав, що він звернувся до державного виконавця, надав квитанції про сплату аліментів, внаслідок чого було здійснено перерахунок. Згідно із довідкою-розрахунком державного виконавця станом на 01.11.2023, заборгованість відповідача по сплаті аліментів відсутня, наявна переплата 17413,03 грн. За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків станом на 31.07.2023, у четвертому кварталі 2022 року [PERSON] були отримані суми доходу у розмірі 9431,00 грн та 109,90 грн, відомості про доходи у 2023 році відсутні. Згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру №342009902 від 08.08.2023, право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження за [PERSON] не зареєстровані. Згідно із наданими відповідачем квитанціями на ім`я одержувача [PERSON] ним проводились платежі як аліменти, також у призначеннях платежу були вказані витрати на лікування доньки, подарунки до дня народження, свята восьмого березня. В судовому засіданні позивач фактично не заперечувала отримання коштів від відповідача. Пояснила, що дійсно вона зверталась до нього з приводу спільної оплати послуг стоматолога, вартість яких склала 8000 грн, з приводу придбання зимової куртки у 2021 році. Однак, у призначеннях платежів відповідач вказував їх як аліменти, тому вона не погоджується із наданим розрахунком заборгованості. Також в судовому засіданні відповідач пояснив, що він не ухиляється від утримання доньки, додатково допомагає дружині, коли вона звертається, або коли він сам дізнається, що дитина захворіла, бажає бачитись з донькою, в чому має перешкоди зі сторони позивача. З`ясувавши позиції сторін та встановивши фактичні обставини справи, суд зазначає про наступне. Відповідно до ч.7 та ч.8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ч.1, ч.2 ст.27 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як передбачено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до п. 3 п.17 даної Постанови, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося її матеріальне становище, сімейний стан чи стан її здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно з поясненнями позивача та відповідача, які взаємно не заперечувались, останні та їх спільна дитина мають задовільний стан здоров`я, позивач у зв`язку із народженням другої дитини знаходиться у декретній відпустці і її дохід складає допомога у розмірі 6000 грн, сума доходів відповідача є мінливою сягає 9000-11000 грн на місяць. Як позивач, так і відповідач вважають визначений рішенням суду розмір аліментів - 800 грн, на сьогодні не достатнім для забезпечення потреб дитини, позивач прохає збільшити розмір до 5000 грн, відповідач прохає стягувати аліменти у розмірі 2500 грн, зазначаючи, що сума у 5000-6000 грн, на його думку цілком зможе задовольнити потреби дитини. Згідно із ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», у 2023 році установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2833 гривень. Разом із тим, та обставина, що сімейним законодавством визначений мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не є безумовною підставою для стягнення саме такого розміру аліментів, оскільки при вирішенні спору слід насамперед враховувати інтереси дитини та її право на достатній рівень матеріального забезпечення з урахуванням обставин, передбачених ст.182 СК України. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ст.82 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст.89 ЦПК України). На підставі встановлених фактичних обставин справи, позовні вимоги суд вважає обґрунтованими, оскільки на думку суду, розмір присуджених до стягнення аліментів, на даний час є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Водночас, позивачем не надано належних та допустимих доказів такого покращення майнового стану відповідача, яке дає підстави для збільшення розміру аліментів до заявленого розміру. Таким чином, враховуючи стан здоров`я, матеріальне становище дитини та сторін, інші обставини, передбачені ст.182 СК України, з урахуванням часткового визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про необхідність зміни розміру аліментів, що визначений рішенням суду, та стягнення в подальшому з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн на місяць. При цьому надані сторонами пояснення щодо інших судових проваджень про зміну прізвища дитини, а також пояснення сторін про спілкування батька з дитиною, не погодження із розрахунком заборгованості, здійсненим державним виконавцем, до уваги судом не беруться, як такі, що не стосуються предмета розгляду справи. Надані позивачем копії квитанцій про придбання продуктів харчування, ліків, одягу за відсутності відомостей про особу платника, призначення лікування тощо, також судом не беруться до розгляду. Приєднані до відповіді на відзив роздруківки знімків, за відсутності будь-яких позначень про місце, час, осіб, які на них зображень, не враховуються судом як належні докази у справі. Питання про судові витрати вирішено відповідно до ст.141 ЦПК України. З урахування звільнення позивача від сплати судового збору при звернені до суду із відповідним позовом, з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню 1073,60 грн судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial