Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

28.09.2023 року на розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій представник позивача [PERSON] просить стягнути з ТОВ «Краснолиманське»: - нараховану, але невиплачену заробітну плату за період з 06.09.2019 року по 23.09.2022 року. Позов мотивовано тим, що [PERSON] з 06.09.2019 року по 23.09.2022 року перебувала в трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське», обіймала посаду нормувальника гірничого на підземних роботах. Наказом №270к від 23.09.2022 року позивача було звільнено з ТОВ «Краснолиманське» за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України у зв`язку із зміною місця проживання. З часу припинення трудових відносин всупереч ст. 116 КЗпП України, відповідачем своєчасно не надано остаточного розрахунку, належні суми заробітку, нараховані за період роботи з 06.09.2019 року по 23.09.2022 року, не сплачені. Довідку про нараховані суми заробітку відповідачем не надано, запити представника позивача були ігноровані. За захистом порушених прав [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду. (а.с. 1-2) Ухвалою суду від 02.10.2023 року порушено справу за правилами спрощеного позовного провадження (між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення судді); розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України (а.с. 14). Відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» відзив на позовну заяву відповідно до ст. 191 ЦПК України не подано, натомість, надано розрахунок суми заборгованості із заробітної плати позивача [PERSON] та копіі наказу і заяви про звільнення. (а.с. 23, 24) Судом вжито заходи для повідомлення сторін про розгляд справи з дотриманням ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Сторони на виклик до суду не з`явилися. Представником позивача [PERSON] , суду адресовано заяви про розгляд справи у її відсутність, а також у відсутності позивача [PERSON] позовні вимоги підтримано, просила ухвалити рішення на підставі письмових матеріалів у справі. (а.с. 18) Представник відповідача ТОВ «Краснолиманське», директор Руденко А. А. подав заяву про розгляд справи без його участі у зв`язку з неможливістю бути присутнім в судовому засіданні через оголошений та введений в Україні воєнний стан та просив винести рішення по суті справи, у відповідності до норм чинного законодавства. (а.с. 20, 21) Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. Згідно записів\~в трудовій\~книжці серійний\~номер [NUMBER] \~ [PERSON] перебувала в трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське» з 06.09.2019 року по 23.09.2022 року: - 06.09.2019 року прийнята нормувальником гірничим на підземних роботах; - 23.09.2022 року - звільнена згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв`язку зі зміною місця проживання (а. с. 7). До матеріалів\~справи долучено\~копію заяви\~ [PERSON] від 23.09.2022 року про звільнення за власним бажанням у зв`язку зі зміною місця проживання з 23.09.2022 року, копію наказу ТОВ «Краснолиманське» № 270-к від 23.09.2022 року про звільнення позивача з 23.09.2022 року за власним бажанням за ч. 1 ст. 38 КЗпП України. (а.с. 23) Спірні відносини між сторонами виникли з підстав того, що при звільненні позивача розрахунок з нею своєчасно не проведено. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Аналіз норм ст. ст. 47, 116 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, тощо) належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Така правова позиція викладена в поставах Верховного Суду України № 6-1395цс16 від 26.10.2016 року, № 6-788цс16 від 14.12.2016 року, № 6-2912цс16. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом з урахуванням вказаної норми надається оцінка доводів позивача в частині обґрунтування вимог про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за заявлений період. Про надання відомостей щодо нарахованої і виплаченої зарплати вказано в ст. 110 КЗпП і ст. 30 Закону України «Про оплату праці» - при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Згідно бухгалтерської довідки ТОВ «Краснолиманське» про заборгованість із заробітної плати № 338 від 06.10.2023 року у [PERSON] за період з березня 2020 року по грудень 2020 року залишок по заборгованості із заробітної плати склав 124\~403,35 гривень. До складу заборгованості входить: - заробітна плата у сумі 71\~239,35 гривень; - компенсація за 44 календарних днів невикористаної відпустки при звільненні у сумі 53\~164,00 гривень. (а.с. 22) Відомості дослідженої бухгалтерської довідки позивачем не оспорено, доказів, які б спростовували зазначені підрахунки не надано. Повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані сторонами докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону в розумінні їх належності та допустимості, - суд приходить до висновку, що примусовому стягненню з ТОВ «Краснолиманське» на користь [PERSON] підлягає сума 124\~403,35 гривень, з урахуванням вже здійсненого утримання прибуткового податку з громадян, внесків й інших обов`язкових платежів з цієї суми. Згідно з частиною першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 2 КЗпП працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог [PERSON] про стягнення з ТОВ «Краснолиманське» суми заборгованості по заробітній платі, - суд приймає до уваги наступне. Відповідно до статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення; якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок; про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум; в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Суд, розглянувши справу, вирішивши питання, які відповідно до статті 264 ЦПК України підлягають з`ясуванню при ухваленні рішення, - присуджує до стягнення з ТОВ «Краснолиманське» суми коштів - нарахованої, але не виплаченої заробітної плати - при цьому зазначає наступне. Згідно з абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13 задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ЦПК України). Таким чином, роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді заробітної плати, присудженої до стягнення. При зазначенні в резолютивній частині рішення висновку про оподаткування присуджених до стягнення сум, - суд враховує, що згідно матеріалів справи ТОВ «Краснолиманське» має перед [PERSON] обов`язок по виплаті заробітної плати згідно бухгалтерської довідки про заборгованість, де суми відображено вже з урахуванням проведених утримань податків, внесків й інших обов`язкових платежів. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, [PERSON] від сплати судового збору в позові про стягнення заробітної плати звільнена відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються витрати на користь осіб, які їх понесли. Позов [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено частково на суму 124\~403,35 гривень (за період з березня 2020 року по грудень 2020 року), тобто на 28% від заявлених вимог (через електронний суд), тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави дорівнює 240,49 гривень (1073,60*0,8). На підставі вищевикладеного, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 2, 19, 44, 47, 116 КЗпП України,

Outcome: partial