Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

У березні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» про стягнення грошових коштів. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-12378. Відповідно до п. 1.1. Договору, Сторона-1 і Сторона-2 зобов`язуються укласти в майбутньому договір купівлі-продажу (Основний договір) на належний Стороні-1 транспортний засіб Марка: AUDI, модель: A6 PREMIUM PLUS, рік випуску: 2012, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Пунктом 1.2. Договору передбачено, що за цим договором сторони зобов`язуються до 30.06.2022 укласти Основний договір. Відповідно до п. 2.1 договору, продаж транспортного засобу вчиняється між Сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 337187,91 грн., у тому числі ПДВ - 56197,99 грн., та сплачується Стороною-2 в безготівковій формі на поточний рахунок Сторони-1 в національній валюті України - гривні. Згідно із п. 2.3 Договору Сторона-2 сплачує в день підписання цього договору Стороні-1 в якості завдатку першу частину суми вартості транспортного засобу на розрахунковий рахунок Сторони-1 в розмірі 217420,63 грн., у тому числі ПДВ 36236,77 грн. Враховуючи вищенаведене, [PERSON] було сплачено першу частину суми вартості транспортного засобу на рахунок ТОВ «Везем Шиппінг» в розмірі 217420,63 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.2444640799.1 від 04.02.2022. Однак, Основний договір купівлі-продажу транспортного засобу до 30.06.2022 укладений не був. Станом на даний момент, договір не укладений. ТОВ «Везем Шиппінг» не повідомило Сторону 2 про причини не укладання Основного договору в строк, зазначений в Попередньому договорі та не повідомляє про дату укладання Основного Договору. Враховуючи вищенаведене, 17.01.2023 [PERSON] направив письмову Вимогу про повернення коштів до ТОВ «Везем Шиппінг», яку направив як на юридичну адресу відповідача так і на фактичну адресу. Лист направлений на юридичну адресу, було вручено за довіреністю, проте відповіді позивач не отримав. Лист направлений на фактичну адресу, вручено не було, та було повернуто позивачу. ТОВ «Везем Шиппінг» відповіді на вказаний лист з Вимогою про повернення коштів, не надало. Позивач зазначає, що наразі договір укладений не був, про причини його не укладання ніхто не повідомляв, грошові кошти повернуті також не були. На зв`язок представники ТОВ «Везем Шиппінг» перестали виходити. Враховуючи грубе порушення умов попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу та ухиляння відповідача від укладення основного договору купівлі- продажу та зважаючи, що на момент подання даного позову відповідач прострочив укладання основного договору, у зв`язку з недобросовісною поведінкою відповідача, [PERSON] вважає за необхідне повернути сплачені ним грошові кошти у розмірі 217420,63 грн. Окрім цього, в зв`язку з недобросовісними, на думку позивача, діями зі сторони відповідача, ухиленням від укладення основного договору купівлі продажу-транспортного засобу в строк передбачений попереднім договором купівлі-продажу, позивач зазнав моральних страждань, які полягають в постійних душевних хвилюваннях відносно того чи отримає він фактично придбаний ним автомобіль, та зневіра у договірні відносини між сторонами, відтак, просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. 07.03.2023 ухвалою суду було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримав, щодо заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток та розміщенням оголошення на сайті Печерського районного суду м. Києва, тому в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Окрім цього, до суду від відповідача не було подано жодних документів на спростування доводів позивача. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступних висновків. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлено законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 635 ЦК України, сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 ст. 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому. Відповідно до умов попереднього договору між сторонами, договір купівлі-продажу повинен бути укладений до 30.06.2022, однак такий договір не укладено. За змістом ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, і одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання. Правила ст. 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникнути на підставі договору купівлі-продажу. Оскільки основний договір купівлі-продажу між сторонами не було укладено, то сплачена позивачем сума в розмірі 217420,63 грн є авансом, а тому за законом підлягає поверненню особі, яка її сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення основного договору. Указане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 639/9339/16ц, від 01 вересня 2020 року у справі № 522/15584/17, від 17 червня 2021 року у справі № 711/5065/15-ц. Відповідно до положення ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки ТОВ «Везем Шиппінг» до 30.06.2022 не виконало зобов`язання за попереднім договором від 03.02.2022, то у Товариства з 01.07.2022 виник обов`язок з повернення авансового платежу, який був сплачений позивачем. Однак доказів того, що ТОВ «Везем Шиппінг» повернуло кошти, які були сплачені позивачем за умовами попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу від 03.02.2022 матеріали справи не містять, тому відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України з відповідача підлягають стягненню сума трьох відсотків річних у розмірі 3842,09 грн за період з з 01.07.2022 по 31.01.2023 та сума інфляційних втрат за вказаний період у розмірі - 18896,02 грн. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн., зазначаючи, що він зазнав душевного хвилювання, адже позивач знаходиться у постійному стресі, через те, що не може реалізувати своє право власності на придбане бажане рухоме майно, проте, будь-яких доказів на підтвердження викладених обставин позивач не надав. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як визначено у ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження розміру моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між заподіяною шкодою та діями (бездіяльністю) відповідача. За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову, на відповідача; 2) у разі відмови в позові, на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову, на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем, при звернення до суду із позовною заявою було сплачено судовий збір у загальній сумі 5085,59 грн. за вимогу майнового характеру відповідно до ціни позову та за вимогу не майнового характеру. Оскільки позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, суд приходить висновку, що у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з ТОВ «Везем Шиппінг» на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 4882,17 грн.

Outcome: partial