Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-02 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» про стягнення моральної та матеріальної шкоди, спричиненої ДТП, згідно якого просить суд: - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди: придбання ліків 1823,01 грн., послуги евакуатора 950+800=1750 грн., послуги за зберігання автотранспорту на спец площадці 3456 грн., всього матеріальної шкоди на суму 7029,01 грн.; - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» на користь позивача моральну шкоду в межах 5% від ліміту відповідальності 10000,00 грн. Позов обґрунтований тим, що 26.08.2017 приблизно о 18.05 годині, в світлий час доби, [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «АЗЛК-21412», номерний знак [NUMBER] , здійснював рух по проїзній частині вул. Дм. Горбунова в с.Олександрівка м.Чорноморська Одеської області з боку вул.Перемоги в напрямку вул.Молодіжної. На ділянці проїзної частини напроти будинку №81, маючи об`єктивну та реальну можливість недопущення дорожньо-транспортної пригоди, діючи з необережності та в порушення вимог п.п.1.5., 2.3.»б», 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, водій [PERSON] , маючи намір здійснити маневр лівого повороту, не переконавшись, що цей маневр буде безпечним, проявляючи злочину самовпевненість, не приділив належної уваги зміні дорожньої обстановки у вигляді мотоциклу «SUZUKI GSX 1400BN», номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який здійснював рух у зустрічному напрямку, маючи обєктивну можливість спостерігати останнього, при відсутності будь-яких перешкод для своєчасного його виявлення, не надав дорогу останньому та став виконувати маневр лівого повороту. Внаслідок необережних дій водія [PERSON] відбулось зіткнення транспортних засобів, а саме мотоцикл передньою частиною (колесом) ударно взаємодіяв з переднім правим крилом автомобілю, після чого відбулось падіння водія мотоциклу [PERSON] на проїзну частину. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водію мотоциклу SUZUKI GSX 1400BN», номерний знак [NUMBER] спричинені наступні тілесні ушкодження: закритий внутрішньосуглобовий перелом лівої кульшової западини кісток тазу за зміщенням і центральним вивихом лівої стегнової кістки. Згідно висновку судово-медичної експертизи від 27 грудня 2017 року, вказані ушкодження не містять ознак небезпечності для життя, за своїм характером і перебігом призвели до розладу здоров`я на строк понад трьох тижнів і за цим критерієм відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Позивач стверджує в позові, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди підтверджується фіскальними та товарними чеками на лікування на суму 1823,01 грн. Крім того, з вини [PERSON] позивачем були сплачені послуги евакуатора при доставці мотоцикла на спецплощадку в сумі 950 грн., за зберігання на спецплощадці 3456 грн., а також за доставку мотоциклу із спецплощадки додому в сумі 800 грн., а всього на суму 5206 грн. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» 17.03.2023, 22.03.2023 надав до суду відзив на позов, просить суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі (а.с.108-112, 114-116), посилаючись на те, що: - витрати на придбання ліків у розмірі 1823,01 грн. є необґрунтованими, позивачем не надано лікарських призначень, виписок з лікарні, тощо; - коли позивач надасть документи, що підтверджують його витрати по лікуванню від наслідків ДТП, а також коли буде ухвалено відповідний вирок про визначення винним страхувальника ТДВ СК «Альфа-Гарант», відповідач буде мати законні підстави для здійснення виплати моральної шкоди в розмірі 5% від суми підтверджених витрат на лікування; - жоден з документів на підтвердження витрат евакуатору у розмірі 1750,00 грн. не містить вказівок куди, коли і що перевозилось за цими послугами, тому надані позивачем документи не можуть слугувати належною підставою для отримання страхового відшкодування; - позивач не надає жодних належних доказів поважності причин поміщення його транспортного засобу на стоянку, тому є неправомірними вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на збереження автотранспорту на спец площадці. В судовому засіданні представник позивача просив суд задовольнити позову у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві. ІІ. Інші процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2022 справа розподілена на розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.68). Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 20.06.2022 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.69-70). Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 24.04.2023 витребувано кримінальну справу №501/57/18 (1-кп/501/106/18) по обвинуваченню [PERSON] за ст.286 ч.1 КК України, яка перебуває в архіві Іллічівського міського суду Одеської області (головуючий суддя Семенов О.А.) для дослідження в судовому засіданні (а.с.137). Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 01.06.2023 визнано явку позивача, або його представника в судове засідання обов`язковою (а.с.137). Окремо суд звертає увагу щодо участі в судових засіданнях представника відповідача, його викликів (повідомлень) в судові засідання. Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. В матеріалах справи містяться докази, в яких відповідач належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду справи, його повідомлення здійснювалось з дотриманням процесуального законодавства (а.с.81, 85, 90, 91, 98, 101-102, 105-107, 129-130, 133-134, 141). Разом з тим, представник відповідача в судові засідання не з'являвся. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ст.ст.13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки. Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18. Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які не з`явились до судового засідання. Крім того, статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд звертає\~увагу,\~що провадження\~в цій\~справі відкрито\~ще 20.06.2022 (існує тривалий розгляд справи), тому з метою уникнення порушень вимог ст.6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна та яка гарантує кожному учаснику процесу право на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, суд дійшов до висновку про продовження розгляду справи без участі сторін на підставі доказів, наявних в матеріалах даної цивільної справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що Вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 27.12.2018 [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин (а.с.57-61): «26.08.2017 приблизно о 18.05 годині, в світлий час доби, [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «АЗЛК-21412», номерний знак [NUMBER] , здійснював рух по проїзній частині вул. Дм. Горбунова в с.Олександрівка м.Чорноморська Одеської області з боку вул.Перемоги в напрямку вул.Молодіжної. На ділянці проїзної частини напроти будинку №81, маючи об`єктивну та реальну можливість недопущення дорожньо-транспортної пригоди, діючи з необережності та в порушення вимог п.п.1.5., 2.3.»б», 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, водій [PERSON] , маючи намір здійснити маневр лівого повороту, не переконавшись, що цей маневр буде безпечним, проявляючи злочину самовпевненість, не приділив належної уваги зміні дорожньої обстановки у вигляді мотоциклу «SUZUKI GSX 1400BN», номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який здійснював рух у зустрічному напрямку, маючи об`єктивну можливість спостерігати останнього, при відсутності будь-яких перешкод для своєчасного його виявлення, не надав дорогу останньому та став виконувати маневр лівого повороту. Внаслідок необережних дій водія [PERSON] відбулось зіткнення транспортних засобів, а саме мотоцикл передньою частиною (колесом) ударно взаємодіяв з переднім правим крилом автомобілю, після чого відбулось падіння водія мотоциклу [PERSON] на проїзну частину. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водію мотоциклу SUZUKI GSX 1400BN», номерний знак [NUMBER] спричинені наступні тілесні ушкодження: закритий внутрішньосуглобовий перелом лівої кульшової западини кісток тазу за зміщенням і центральним вивихом лівої стегнової кістки. Згідно висновку судово-медичної експертизи від 27 грудня 2017 року, вказані ушкодження не містять ознак небезпечності для життя, за своїм характером і перебігом призвели до розладу здоров`я на строк понад трьох тижнів і за цим критерієм відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості». Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.11.2020 апеляційну скаргу представника ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 27.12.2018 у кримінальному провадженні №12017160160001148, внесеному до ЄРДР 27.08.2017, відносно [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286\~КК України задоволено частково. Вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 27.12.2018 у кримінальному провадженні №12017160160001148, внесеному до ЄРДР 27.08.2017, відносно [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, - скасовано в частині вирішення цивільного позову потерпілого [PERSON] до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» та призначено новий розгляд цивільного позову потерпілого [PERSON] до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» в тому ж суді в іншому складі суду в порядку цивільного судочинства (а.с.63-66). Позивач стверджує в позорі, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди підтверджуються фіскальними та товарними чеками на лікування на суму 1823,01 грн. Крім того, з вини [PERSON] позивачем були сплачені послуги евакуатора при доставці мотоцикла на спецплощадку в сумі 950 грн., за зберігання на спец площадці 3456 грн., а також за доставку мотоциклу із спец площадки додому в сумі 800 грн., а всього на суму 5206 грн. Також, судом досліджено матеріали кримінальної справи №501/57/18 (1-кп/501/106/18) по обвинуваченню [PERSON] за ст.286 ч.1 КК України, яка перебуває в архіві Іллічівського міського суду Одеської області (головуючий суддя Семенов О.А.). ІV. Оцінка Суду. Щодо відшкодування матеріальної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.1166\~Цивільного кодексу\~України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.2 ст.1187\~ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 509\~ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999\~ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» (надалі Закон). Відповідно до ст.3\~цього Закону метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Згідно зі ст.5\~зазначеного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Статтею 6\~вказаного Закону визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтями 9, 22-31, 35, 36 Закону передбачено, що настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Отже, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок щодо страхового відшкодування. Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194\~ЦК України підстав. Крім того, потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди й цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого, не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Дана позиція узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц. Згідно ст.9\~Закону України\~«Про страхування» страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Згідно п.22.1. ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно п.24.1. ст.24 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що Вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 27.12.2018 [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення. Цивільний позов потерпілого [PERSON] задоволено частково, стягнуто на його користь: з [PERSON] на відшкодування моральної шкоди - 47500,00 грн., витрат на правову допомогу - 8400,00грн; з ТДВ «Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» (юридична адреса: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, код ЄДРПОУ32382589) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 17029,01 грн., на відшкодування моральної шкоди 2500,00 грн. (а.с.57-61). Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.11.2020 апеляційну скаргу представника ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 27.12.2018 у кримінальному провадженні №12017160160001148, внесеному до ЄРДР 27.08.2017, відносно [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286\~КК України задоволено частково. Вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 27.12.2018 у кримінальному провадженні №12017160160001148, внесеному до ЄРДР 27.08.2017, відносно [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, - скасовано в частині вирішення цивільного позову потерпілого [PERSON] до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» та призначено новий розгляд цивільного позову потерпілого [PERSON] до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» в тому ж суді в іншому складі суду в порядку цивільного судочинства (а.с.63-66). За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь позивача грошової суми на відшкодування матеріальної шкоди. Чеками, квитанціями, медичними довідками та медичними документами підтверджується розмір цивільного позову потерпілого в частині вимоги відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами на придбання ліків та підлягає задоволення в розмірі 1823,01 грн. (а.с.49). Витрати на евакуатор та утримання транспортного засобу на спецмайданчику підтверджується актами, товарними та фіскальними чеками на суму 1750,00 грн. та 3456,00 грн. (а.с.51-55). Оскільки полісом №АК/3046535 передбачена відповідальність за заподіяння шкоди здоров`ю та життю у розмірі 100000 грн. (а.с.56), тому із страхової компанії підлягає стягненню така шкода у розмірі, визначеному позивачем і підтвердженому доказами, наявними в матеріалах даної цивільної справи. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно із ст.1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частина 1 ст.15 ЦК України, закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту, відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним Кодексом і відповідними законами України. Частинами 1-3 статті 23\~ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою №5 від 25.05.2001, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача. Звертаючись із даним позовом до суду, позивач мотивував спричинену йому моральну шкоду тим, що він зазнав моральних страждань через пошкодження його здоровя, отримання кульгавості. Він вимушений ходити за допомогою костилів, позивач здійснює дії щодо отримання інвалідності, перебував у депресивному стані, плохо засинає, соромиться свого зовнішнього вигляду, через що погіршились відносини з оточуючими людьми, тощо. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 10 000, 00 грн. Суд вважає, що неправомірними діями обвинуваченого [PERSON] , внаслідок яких потерпілому заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження, йому заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в її моральних стражданнях, погіршенні його психічного та фізичного здоров`я, істотній зміні його нормальних життєвих зв`язків, які до теперішнього часу тривають. Згідно ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. У відповідності до ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню з боку ТДВ «Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» на користь позивача складає 91,15 грн. (5% від суми на придбання ліків - 1823,01 грн.). Відповідно до ч.1 ст.2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.3\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог. З цих підстав,

Outcome: partial