Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

Позивач Іркліївська сільська рада (орган опіки та піклування) 01.06.2023 звернулася до суду з позовом в інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У позовній заяві вказано, що відповідач є матір`ю малолітніх [PERSON] , 2022 року народження, та [PERSON] , 2015 року народження. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості до їх подальшої долі, не цікавиться успіхами в школі, станом здоров`я, не піклується про фізичних і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дітей як складову виховання. [PERSON] не спілкується з дітьми у обсязі, необхідному для їх самоусвідомлення, тобто, як вказує позивач, створились умови, які шкодять інтересам дітей. Позивач зазначає, що відповідач тривалий час ніде не працює, жодних видів соціальної допомоги не отримує, зловживає алкогольними напоями, часто змінює місце проживання, веде аморальний спосіб життя. У позовній заяві вказано, що до січня 2023 року відповідач отримувала допомогу по догляду за дитиною [PERSON] та отримує пенсію у зв`язку із втратою годувальника на цю дитину, однак, як стверджує позивач, використовує кошти не на утримання дитини. Позивач зазначає, що сім`я [PERSON] тривали час перебуває під соціальним супроводом соціальних служб, але позитивних змін не відбулося. Відповідач самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач просив суд позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , та стягнути аліменти з відповідача на користь опікуна або установи, де перебуватимуть діти, в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , починаючи з часу вступу рішення в законну силу до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала у повному обсязі, у своїх поясненнях посилалася на обставини, що викладені у позовній заяві, просила суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзиву щодо позову не подала. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] (а.с. 8-10, 12). Батько [PERSON] [PERSON] помер [INFO] (а.с. 86-88). Відомості про батька дитини [PERSON] у її свідоцтві про народження записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с. 13-14). Згідно наказу Комунального закладу «Іркліївський центр надання соціальних послуг» Іркліївської сільської ради Черкаської області від 12.01.2021 сім`я [PERSON] взята під соціальний супровід як така, що перебуває у складних життєвих обставинах (а.с. 16-22, 25, 27-33, 36, 41-44, 50-55). 30.05.2022 відповідач була попереджена, що у разі невиконання батьківських обов`язків без поважних причин понад шість місяців, її можуть позбавити батьківських прав (а.с. 34). Малолітня [PERSON] , [INFO] , за заявою відповідача згідно рішення виконавчого комітету Іркліївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 14.06.2022 була влаштована до Комунального закладу «Черкаський обласний спеціалізований Будинок дитини» Черкаської обласної ради на повне державне утримання (а.с. 35, 37, 38). Згідно рішення виконавчого комітету Іркліївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 23.11.2022 продовжено перебування малолітньої [PERSON] , [INFO] , на повному державному утриманні в КЗ «Черкаський обласний спеціалізований Будинок дитини» Черкаської обласної ради (а.с. 45). Малолітня [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах та знаходиться повному державному утриманні в КЗ «Золотоніська спеціалізована школа Черкаської обласної ради» (а.с. 57, 58). Згідно наказу Комунального закладу «Іркліївський центр надання соціальних послуг» Іркліївської сільської ради Черкаської області від 03.01.2023 припинено надання соціальної послуги «соціального супроводу» сім`ї [PERSON] у зв`язку зі зміною місця проживання (а.с. 47-48). У висновках органу опіки та піклування виконавчого комітету Іркліївської сільської ради вказано на доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 61-64). Згідно частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Слід розуміти, що поняття ухилення від виконання обов`язку і невиконання обов`язку не є тотожними. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про розвиток дитини, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). На переконання суду відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. При цьому, в даній конкретній ситуації суд враховує, що з іншої сторони держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо (пункт 52 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України»). Але реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідача активних дій, які б свідчили про її бажання скористатись такою допомогою держави. Проте, в даній справі суду не надано доказів того, що відповідач хоча б один раз звернулася до уповноважених органів держави для сприяння їй будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов`язки. Суд зауважує, що навіть за час розгляду справи в суді вона таких дій не вчинила. Суд також враховує, що в даному випадку позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дітей у матері, оскільки вони з нею не проживають протягом досить тривалого часу, так само даний захід не виключає можливість побачення матері зі своїми дітьми. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідачки фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між матір`ю та дітьми. У ситуації, що склалась, суд не знаходить підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов`язків, оскільки відповідач тривалий час не виконує своїх обов`язків по вихованню дітей, не змінилася ця ситуація і під час розгляду цієї справи в суді. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлена батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (див. наприклад пункт 59 рішення Європейського Суду у справі «Ньяоре проти Франції»), і в такому випадку Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (Пункт 1 статті 3)). Приймаючи рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав, суд враховує також те, що відповідач дійсно ухиляється від участі у вихованні дітей. Тому суд приходить до переконання, що хоча позбавлення батьківських прав і є крайнім заходом, але його необхідно застосувати до відповідача, оскільки таке рішення буде в повній мірі відповідати інтересам дітей. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що якщо поведінка відповідача щодо участі у вихованні та утриманні дитини зміниться, то відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України вона буде мати право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відомості про доходи відповідача, про перебування на її утриманні інших дітей, непрацездатних батьків, суду не надані. Суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття дітей починаючи стягнення з 01.06.2023. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при поданні до суду позову, то суд на підставі ч. 2 ст. 133, ч. 1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, стягує ці витрати з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved