Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що вона не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті баби [PERSON] , яка померла [INFO] на території російської федерації, оскільки нотаріусом у його видачі було відмовлено у зв`язку з тим, що у позивача відсутні документи, які підтверджують останнє місце проживання спадкодавця, і неможливо встановити коло спадкоємців. Оскільки вона не має можливості оформити спадкові права в нотаріальному порядку, звертається до суду із цим позовом і просить визнати за нею право власності на 3/4 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Процесуальні дії у справі. 23.05.2023 позовна заява надійшла до суду. 29.05.2023 позивач подала уточнену позовну заяву. Ухвалою від 29.05.2023 провадження у справі відкрито. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче засідання, задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 19.06.2023 та 19.07.20232 надійшли докази на виконання ухвали про їх витребування. 04.09.2023 підготовче провадження закрито. Справу призначено до судового розгляду по суті. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Представник позивача наддала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач надіслав клопотання про розгляд справи без участі його представника. Під час ухвалення рішення покладається на розсуд суду. За вказаних\~обставин,\~суд вирішує\~справу за\~відсутності сторін,\~на підставі\~наявних у\~ній доказів,\~що відповідає положенням ч.1 ст.223 ЦПК України. Фіксування судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України, не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом. Позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , матір`ю якого була [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження позивача та її батька, а також свідоцтвом про шлюб, згідно з яким [PERSON] 15.12.2007 року уклала шлюб з [PERSON] і після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » /а.с.5, 6, 7/. Тобто, судом встановлено, що позивач є внучкою [PERSON] , яка померла [INFO] у селищі Вигоничі Вигоничьського району Брянської області рф /а.с.4/. Батько позивача [PERSON] помер [INFO] /а.с.8/. Спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] на праві часткової приватної власності належав будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . При цьому бабі позивача [PERSON] належало 3/4 частки вказаного домоволодіння, з них 1/2 частка на підставі свідоцтва про право власності, виданого державним нотаріусом П`ятої криворізької державної нотаріальної контори Чуркіною Н.М. 06.10.2010 року за реєстровим № 2086, як на майно подружжя, набуте під час шлюбу, та 1/4 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом П`ятої криворізької державної нотаріальної контори Чуркіною Н.М. 06.10.2010 року за реєстровим № 2088. Інша 1/4 частка будинку з відповідними частками господарчих споруд належало батькові позивача [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом П`ятої криворізької державної нотаріальної контори Чуркіною Н.М. 06.10.2010 року за реєстровим № 2090 /а.с.9, 10, 11/. Належність вказаного спадкового майна двом спадкодавцям підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно /а.с.12/. За життя, а саме 07.06.2016 року, [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Широківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Токмаковим А.Б., зареєстрований в реєстрі за № 180, яким все своє майно заповідала [PERSON] (позивачу по справі) /а.с.22/. На підставі заяви позивача від 12.04.2022 року після смерті її батька [PERSON] приватним нотаріусом Криворізького районного\~нотаріального округу\~Дніпропетровської області\~Перекопською О.О.\~було заведено спадкову справу № 41/2022 /в.с.21, 23/. За повідомленням нотаріуса, спадкову справу після смерті [PERSON] було заведено за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом; із заявою про обов`язкову частку у спадщині ніхто не звертався; у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] було відмовлено постановою від 03.08.2022 року у зв`язку з тим, що у спадкоємця відсутні будь-які документи, що підтверджують останнє місце проживання спадкодавця, і неможливо встановити коло спадкоємців. Факт відмови підтверджено відповідною постановою /а.с.25, 47/. Згідно з матеріалами спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , складений нею 07.06.2016 року заповіт на ім`я позивача, є чинним /а.с.64/. Отже, питання успадкування нерухомого майна, належного [PERSON] , не вирішено. Відповідно до звіту про оцінку майна від 11.05.2023 ринкова вартість спадкового нерухомого майна житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] становить 236500,00 грн. /а.с.19/. Відповідно, вартість 3/4 часток цього нерухомого майна становить 177375,00 грн., з вказаної вартості позивачем сплачено судовий збір за подання позову до суду. Зміст спірних правовідносин. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що виникають із права особи звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно в разі неможливості вирішення цього питання у позасудовому порядку. Норми права, які застосовує суд. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та\~ст.8 Конституції України\~гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ч.1\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом та є непорушним. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В листі Вищого\~Спеціалізованого суду\~України з\~розгляду цивільних\~і кримінальних\~справ від\~16.05.2013\~№ v-753740-13\~«Про судову\~практику розгляду\~цивільних справ\~про спадкування» зазначено:\~«Якщо нотаріусом\~обґрунтовано відмовлено\~у видачі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину,\~виникає цивільно-правовий\~спір,\~що підлягає\~розглядові у\~позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини». Відповідно до ст.1218\~ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За приписами ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1233 ЦК, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст.ст.1268, 1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно за спадкодавцем, має особисто подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Розділ X Закону України «Про міжнародне приватне право» містить колізійні норми щодо спадкування. Так, статтею 71 цього Закону визначено, що спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, суд дійшов наступного висновку. Спадкове майно - житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] належав на праві приватної спільної часткової власності бабі позивача [PERSON] та батькові - [PERSON] . Спадщину після смерті батька позивач прийняла. На ім`я позивача спадкодавцем [PERSON] складено заповіт. Питання успадкування належної [PERSON] частки майна у спільній сумісній власності в нотаріальному порядку позивачем не вирішено. Оскільки нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, то існує цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у порядку позовного провадження, обраний позивачем спосіб захисту відповідає ст.16 ЦК України, оскільки отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті баби можливо тільки в суді через те, що існують перешкоди\~для оформлення спадкових прав\~у нотаріальному порядку. Встановлено, що на момент смерті спадкодавця позивач не була зареєстрована з ним за однією адресою, спадкодавець померла на території рф, однак, зміну спадкодавцем громадянства України судом не встановлено, заповіт нею було складено за законами України, на території якої знаходиться спадкове майно, на час розгляду справи заповіт є чинним, до нотаріусів України інші особи із заявами про право на обов`язкову частку у спадщині, не зверталися, свідоцтва про право спадщину після смерті [PERSON] нікому не видавалися. Разом з тим, оскільки дипломатичні відносини з країною, на території якої померла баба позивача, розірвані у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, дія конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» припинена на підставі Закону України № 2783-IX від 1 грудня 2022 року, який набрав чинності 23.12.2023 року, і Україна вийшла з цієї Конвенції з 27 грудня 2022 року, суд вважає, що ці обставини додатково свідчать про неможливість позивача надати нотаріусу відомості про коло спадкоємців за законом. Суд при цьому враховує свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права, і те, що перешкодою для\~реалізації позивачем\~свого права\~на прийняття\~спадщиниза заповітом стали об`єктивні обставини. Також суд керується сталою практикою Верховного Суду, зокрема його постановою від 15.04.2020 у справі № 190/106/18, де Верховний Суд зазначає, що, виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції у окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, суд вважає, що у позивача є підстави для визнання за позивачем права власності за заповітом після смерті баби [PERSON] , але оскільки згідно із свідоцтвами про право власності спадкодавця на спадкове майно, воно складається із 3/4 часток житлового будинку з відповідною часткою господарчих споруд, то саме в такій частині суд визнає право власності за позивачем. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Згідно з ч.1 ст.141\~ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, враховуючи характер спору, а також те, що позивач не просить розподіляти судовий збір, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial