Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до ФОП [PERSON] про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, у якому покликалася на те, що 01.09.2020 року вона була прийнята на роботу до ФОП [PERSON] на посаду продавець непродовольчих товарів. Вона приступила до роботи і виконувала обов`язки продавця. 18.03.2021 року її було звільнено з посади продавця за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідачем, в порушення ст. 47 КЗпП України, п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення № 58 від 29.07.1993 року, не видано належно оформлену трудову книжку у день звільнення, з огляду на що, відповідно до ч. 4 ст. 235 КЗпП України, 4.1 Інструкції, відповідач зобов`язаний виплатити їй середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу. Дану трудову книжку ФОП [PERSON] надіслала поштою 15.05.2021 року, про що свідчить штамп на конверті, яку нею отримано 17.05.2021 року. У зв`язку з тим, що ФОП [PERSON] надіслала трудову книжку з затримкою з моменту звільнення (18.03.2021 року) просить стягнути з відповідача середньомісячний заробіток в сумі 18 462 гривень 00 копійок за весь час вимушеного прогулу. Представник відповідача надіслала відзив на позовну заяву, у якому вказала, що [PERSON] 01 вересня 2020 року була прийнята на посаду продавець непродовольчих товарів в мережі магазинів ювелірних виробів « [INFO] » в м. Івано-Франківську за адресою: [ADDRESS] . Через спалах коронавірусу СОVID-19 підприємницька діяльність зазнала суттєвих збитків. Введення протиепідемічних заходів у зв`язку з розповсюдженням коронавірусу СОVID-19\~ призвело до того, що керівництвом було прийнято рішення щодо закриття вказаного магазину. Весь персонал було попереджено про припинення діяльності за 2 місяці. У зв`язку з продовженням на території України карантину та згідно заяви [PERSON] їй було надано відпустку без збереження заробітної плати на період з березня 2021 по 18 березня 2021 року. 18.03.2021 року, за угодою сторін, згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України, [PERSON] була звільнена з займаної посади та з працівником проведено повний розрахунок, відповідно до ст. 116 КЗпП України. Посадові особи ФОП [PERSON] в період з 18.03.2021 по 15.05.2021 неодноразово зверталися до [PERSON] з проханням забрати трудову книжку або надати згоду на пересилання поштою з зазначенням адреси для відправки, втім позивач ігнорувала будь-які звернення відповідача. Всі кадрові документи, в тому числі трудова книжка [PERSON] , знаходяться у відділі кадрів у м. Києві. У березні 2021 року в Києві було запроваджено сурові карантинні обмеження, а саме зупинено рух громадського транспорту, підприємства та працівники перейшли на дистанційну роботу. У зв`язку з цим видати трудову книжку [PERSON] в день звільнення було неможливо. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Тому затримка видачі трудової книжки здійснена у зв`язку З ухиленням позивача від вчинення таких дій, а не з вини відповідача. Представник відповідача вважає, що підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу відсутні. Позивач подала заяву про розгляду справи без її участі та підтримання позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо позовних вимог. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до статті 4 Цивільного кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. У відповідності з положеннями частини другої статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно частини першої-другої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (частина сьома статті 43 Конституції України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Як слідує з матеріалів справи, [PERSON] 01 вересня 2020 року була прийнята ФОП [PERSON] на посаду продавця непродовольчих товарів згідно Наказу від 31.08.2020 року. Згідно Наказу № 42-к/тр від 18.03.2021 року [PERSON] звільнена з посади за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Згідно відомості на виплату грошей № 39 за березень 2021 року [PERSON] виплачено 2046,21 грн. Частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 36 КЗпП Українипідставою припинення трудового договору є угода сторін. Статтею 47 КЗпП України (в редакції, чинній станом на дату звільнення з роботи позивача) було передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Аналогічний обов`язок власника або уповноваженого ним органу закріплений і в п. 4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення № 58 від 29.07.1993 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110 (надалі - Інструкція). Відповідно до п. 4.2 Інструкції якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Частиною 5 статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Згідно з пунктом 4.1 Інструкції при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Таким чином, для застосування частини п`ятої статті 235 КЗпП України необхідна наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки. Відповідно до п. 6.2 Інструкції трудові книжки та їх дублікати, що не були одержані працівниками при звільненні, зберігаються протягом двох років у відділі кадрів підприємства окремо від інших трудових книжок працівників, які перебувають на роботі. Після цього строку не затребувані трудові книжки (їх дублікати) зберігаються в архіві підприємства протягом 50 років, а по закінченні зазначеного строку їх можна знищити в установленому порядку. Виходячи із системного аналізу норм ст.47 КЗпП Українита зазначених положень Інструкції, у взаємозв`язку із положеннями ст. 76 ЦПК України, предметом доказування у цій справі, є, серед іншого, правомірність чи неправомірність дій роботодавця у ситуації, за якої працівник з тих чи інших причин не отримав у день звільнення копії наказу про звільнення та трудової книжки. При цьому, враховуючи положення ст. 81 ЦПК України та особливості вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення чи недотримання процедури звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Такий висновок суду в повній мірі кореспондує і позиції Верховного суду, висловленій у постанові Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 23.01.2018 року у справі № 273/212/16-ц. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду від 09.03.2021 року у справі № 600/121/19 зроблено висновок, відповідно до якого Верховний Суд наголосив, що трудове законодавство України побудоване на балансі прав та обов`язків як працівника, так і роботодавця. За положеннями трудового законодавства невиконання зобов`язань, як і зловживання правами, не допускається. Не реалізація із власної волі працівником свого права на отримання трудової книжки у день звільнення не може мати наслідком юридичну чи матеріальну відповідальність роботодавця у вигляді сплати працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки розбалансує систему прав та обов`язків у трудових відносинах. Представник відповідача покликається на п. 4.2. Інструкції № 58, у якій зазначено, що якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність тримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. В той же час позивачем [PERSON] не надано доказів, що вона надала відповідачу письмову згоду на пересилання їй трудової книжки. Вказані обставини, на думку суду, свідчать про відсутність умисних винних дій (бездіяльності) роботодавця у затримці видачі трудової книжки у розумінні положень частини п`ятої статті 235 КЗпП України, тому суд приходить до висновку про те, що затримка видачі трудової книжки відбулась не з вини роботодавця. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed