Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 15 серпня 2023 [PERSON] звернулась до суду з позовом в інтересах неповнолітніх дітей до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 31 січня 2011 був розірваний. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Також рішенням суду від 11 жовтня 2010 з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей. Зазначає, що діти знаходяться на повному її утриманні, проживають разом із нею, тривалий час відповідач не проявляє жодного інтересу до своїх дітей, не підтримує їх та не приймає участі у їх вихованні, його не цікавить здоров`я дітей, навчання та моральний стан. Батько не зустрічається з дітьми, тобто повністю втратив родинний зв`язок з ними. Натомість, повне фінансування життєдіяльності дітей здійснюється за її рахунок. Вказує на те, що відповідач не виконує свого батьківського обов`язку відносно дітей щодо участі у їх вихованні та матеріальному забезпеченні, не проявляє інтерес до них, не приймає участь у їх моральному становленні, як особистості. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 21 серпня 2023 відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву у 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження (а. с. 28). Ухвалою суду від 22 вересня 2023 залучено до участі у справі в якості третьої особи - орган опіки та піклування виконавчого комітету Білопільської міської ради Сумської області, закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд (а. с. 36). Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач [PERSON] у судове засідання не з"явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити ( а.с. 43) . У судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, будучи сповіщеним про день, час та місце розгляду справи за місцем реєстрації (а. с. 40, 41, 47). Відповідно до положень ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач по справі вважається належним чином повідомлений про час, день та місце проведення судового засідання. В установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк до суду не надано відзиву на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст.178 ЦПК України. Представники третіх осіб - Служби у справах дітей виконавчого комітету Білопільської міської ради Сумської області та органу опіки та піклування виконавчого комітету Білопільської міської ради Сумської області у судове засіданні не з`явилась, повідомлені належним чином про день та час розгляду справи (а. с. 46 ). Представник третьої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Білопільської міської ради Головаченко С.О. направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та долучила висновок органу опіки та піклування Білопільської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (а. с. 4-53). Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 31 січня 2011 був розірваний (а. с. 8, 13). Сторони у справі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а. с. 9-10). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 11.10.2010 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частки на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а. с. 14). За інформацію органів ДВС станом на 01.07.2023 [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 299 088,00 грн., при цьому жодного разу боржник не сплатив аліменти згідно з рішенням суду (а. с. 17-19). За даними Білопільського ліцею № 1, де навчаються [PERSON] та [PERSON] , останні як учні мають високі показники у навчанні, виявляють логічне, образне та творче мислення, приймають активну участь у всякого роду зайнятті ліцею. При цьому, мати дітей [PERSON] активно приймає участь у вихованні дітей, слідкує за їх успішністю, приділяє належну увагу здоров`ю дітей, в той час, коли батько дітей - [PERSON] жодного разу не відвідував навчальний заклад і взагалі не проявляв інтересу щодо своїх дітей, які навчаються (а. с. 20-21). Зі змісту довідки, виданої депутатом Ворожбянської міської ради вбачається, що [PERSON] проживає разом зі своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] . Батько [PERSON] не проживає разом із сім`єю, участі у вихованні дітей не приймає, не цікавиться, не був помічений разом з дітьми (а. с. 22). Вказане вище свідчить про те, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по належному догляду та вихованню неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що відповідно до статті 164 Сімейного Кодексу України є однією з підстав позбавлення батьківських прав. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року втручання держави у сімейне життя має не тільки ґрунтуватися на нормах національного права, тобто бути законним, та переслідувати легітимну мету у виді захисту прав дитини, а й бути «необхідним у демократичному суспільстві», а саме відповідати нагальній суспільній потребі такого виняткового втручання у відносини сторін (п. п. 49-51, 59, 60). Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27.02.1991 року, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно з ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Аналогічне позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20). Крім того, Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11), в якому зазначив, що якщо батько не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Із висновку органу опіки та піклування Білопільської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Білопільської міської ради від 20.10.2023 року № 184 вбачається, що [PERSON] систематично не виконує батьківські обов"язки відносно дітей, фактично самоусунувся від їх виконання, що порушує право дітей на належне батьківське піклування, відповідно до статей 150, 164 Сімейного кодексу України, з метою захисту прав дітей, доцільно позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а. с. 51-52 ). Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи те, що рішенням Білопільського районного суду від 11.10.2010 з [PERSON] на користь [PERSON] вже стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частки на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а отже питання щодо стягнення аліментів судом не вирішується. Висновки суду. Виходячи з системного аналізу вищенаведених положень законодавства, наданих суду доказів, які не викликають сумнівів у їх допустимості та достовірності, суд дійшов до наступних висновків. Вирішуючи питання про позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, суд бере перш за все до уваги те, що дитина є малолітньою. У формуванні самооцінки дитини значну роль відіграє сім`я, стиль сімейного виховання, який визначається батьківськими ціннісними орієнтаціями, установками, емоційним ставленням до дитини. Особливості сприйняття батьків дитиною і способи поведінки з ними обумовлюють засвоєння дітьми основних правил і норм поведінки, виробляють їх позицію по відношенню до світу і самого себе. З огляду на викладене, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а також з метою попередження негативних наслідків для дітей, суд вважає встановленим той факт, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , не піклується про їх стан здоров`я, фізичний, моральний та духовний розвиток, матеріально не забезпечує. Враховуючи вищевикладене, у якнайкращих інтересах дітей, які потребують постійного супроводу та догляду, з метою забезпечення його розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, суд, оцінюючи докази у їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей, оскільки це буде відповідати насамперед їх інтересам. Позбавлення батьківських прав відповідача в свою чергу надасть дітям можливість у майбутньому отримати ряд гарантованих державою пільг та допоможе у подальшому самоствердитися у дорослому житті. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved