Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

В серпні 2022 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 26 червня 2022 року [PERSON] надійшло повідомлення про те, що з її карткового рахунку було списано 2449 грн. 90 коп. в рахунок нібито погашення наявної кредитної заборгованості, після чого позивачка відразу звернулась на гарячу лінію Банку та повідомила відповідача про те, що жодних операцій з кредитною карткою вона не вчиняла та просила заблокувати цю картку. Також, Банком було повідомлено [PERSON] про те, що 09 травня 2022 року з її кредитного рахунку було списано: о 12 год. 49 хв. 29 999 грн. в рахунок оплати в інтернет магазині з ідентифікатором ТР2, KYIV, UA; о 12 год. 51 хв. - 500 грн. в рахунок оплати в інтернет магазині в ідентифікатором WPOS, KYIV, UA; о 12 год. 53 хв. 500 грн. в рахунок оплати в інтернет магазині з ідентифікатором PAYPOINT, KYIV, UA; о 12 год. 55 хв. 17 999 грн. в рахунок оплати в інтернет магазині з ідентифікатором ТР2, KYIV, UA. Після отримання вказаної інформації позивачка відразу подала до АТ КТ «ПриватБанк» відповідну заяву про вчинення шахрайських дій щодо позивачки з боку невідомих осіб. В подальшому [PERSON] звернулась до правоохоронних органів із заявою про шахрайство. Посилаючись на те, що 09.05.2022 року відбулось несанкціоноване списання грошових коштів з рахунку позивачки, будь-яких дій чи бездіяльності, що сприяла втраті, незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, позивачка не вчиняла, а тому операції (трансакції) щодо списання з кредитного рахунку є недійсними. Відсотки, неустойка, комісії та інші штрафні санкції, нараховані Банком за оскаржуваними операціями щодо переказу 09 травня 2022 року коштів підлягають скасуванню, а кошти, які були автоматично списані відповідачем в рахунок погашення кредитної заборгованості підлягають стягненню на користь позивачки, позов просила задовольнити. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 серпня 2022 року вказану цивільну справу направлено за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2022 року відкрито провадження у даній справі для розгляду за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. 05 грудня 2022 року від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшли письмові поясненняна позовну заяву, відповідно до якого Банк заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не доведено, що спірні перекази коштів були вчинені не нею особисто; банк не здійснив ідентифікації або порушення умови укладеного договору. Позивачка не надала доказів її звернення до правоохоронних органів стосовно вчиненого, на думку заявника, шахрайства відносно неї. Також представник відповідача вказував, що вимоги позивачки щодо скасування будь-яких нарахувань не є ефективним способом захисту. В той же час, у Банку відсутні такі обов`язки, як скасування нарахованої за кредитом заборгованості та припинення будь-яких інших нарахувань, оскільки витрати при цьому несе сам Банк, тому такі вимоги не можуть бути задоволені. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 березня 2023 року у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів в рамках розгляду даної цивільної справи відмовлено. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08 травня 2023 року у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів в рамках розгляду даної цивільної справи відмовлено. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 вересня 2023 року у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів в рамках розгляду даної цивільної справи відмовлено. 16 жовтня 2023 року від представника відповідача надійшли додаткові пояснення по справі, в яких було зазначено, що позивачка у відповідності до п.23.4 ст. 23 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», до банку платника про повернення переказаних коштів до настання дати валютування не зверталась. Звернення до Банку з приводу списання коштів з рахунку позивачки на погашення вже існуючого боргу за кредитом та повідомленням про шахрайські списання, здійснене шляхом телефонного дзвінка на номер клієнтської підтримки 3700 від чоловіка позивачки 04 липня 2022 року о 08 год. 20 хв., тобто через два місяці з моменту здійснення оспорюваних операцій. Того ж дня подавалась і усна заявка на повернення коштів через відділення Банку. Письмові звернення на проведення перевірки щодо вказаних транзакцій датовані лише лютим 2023 року, під час розгляду даної справи. До правоохоронних органів із заявою про вчинення відносно позивачки шахрайських дій, остання звернулась лише 07 липня 2022 року. Представник зазначала, що за результатами проведеної Банком перевірки було встановлено, що всі фінансові операції за карткою [PERSON] за № [NUMBER] за 09 травня 2022 року здійснені з правильним введенням ПІН-коду та реквізитами картки, а також підтверджені 3D Secure паролем. Також результатами перевірки встановлено, що змін фінансового номеру телефону, ПІН-кодів, логіну/паролю в П24 не зафіксовано. Всі дзвінки здійснено на фінансовий номер телефону позивача. 16 жовтня 2023 року від адвоката Кобака Р.І, діючого в інтересах [PERSON] , надійшло клопотання про долучення доказів та додаткові письмові пояснення, в яких він вказував, що відповідачем взагалі не була здійснена перевірка списання коштів по трьом транзакціям та жодних дій, направлених на здійснення перевірки несанкціонованого списання коштів зроблено не було, хоча й було встановлено несанкціоноване списання коштів по одній із транзакцій в той самий день, час та спосіб, а також було повернуто кошти позивачці по одній із оскаржуваних транзакцій. 06 листопада 2023 року від адвоката Кобака Р.І, діючого в інтересах [PERSON] , надійшли додаткові письмові пояснення, в яких він заперечував проти доводів представника Банку, з підстав їх недоведеності та необґрунтованості, просив задовольнити позов в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача в режимі відеоконференції позов підтримав, просив задовольнити з викладених у позові підстав. Представник відповідача заперечувала щодо задоволення позову, у задоволенні позову просила відмовити з викладених у відзиві та додаткових поясненнях підстав. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 № 705 (далі - Положення № 705, в редакції на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу. Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій. Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися. Пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. З матеріалів справи слідує, що між сторонами виникли правовідносини щодо відкриття, ведення та обслуговування карткового рахунку, його функціонування та кредитування рахунку, до якого видавалась зокрема кредитна картка за № [NUMBER] . Вказані обставини сторонами не заперечуються. Судом встановлено, що 09 травня 2022 року з кредитного рахунку позивачки було списано: о 12 год. 49 хв. 29 999 грн. в рахунок оплати в інтернет магазині з ідентифікатором ТР2, KYIV, UA; о 12 год. 51 хв. - 500 грн. в рахунок оплати в інтернет магазині в ідентифікатором WPOS, KYIV, UA; о 12 год. 53 хв. 500 грн. в рахунок оплати в інтернет магазині з ідентифікатором PAYPOINT, KYIV, UA; о 12 год. 55 хв. 17 999 грн. в рахунок оплати в інтернет магазині з ідентифікатором ТР2, KYIV, UA. Позивач стверджує, що вказані операції проведені без її відома невідомими особами, у зв`язку з чим вона звернулася із заявою до правоохоронних органів про повідомлення про вчинення кримінального правопорушення - шахрайства відносно неї, а саме заволодіння шляхом обману невідомою особою грошовими коштами приблизно 50 000 грн. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка фактично вказує на те, що неправомірне зняття коштів, пов`язане з діями банку. Разом з тим, судом таких обставин у справі не встановлено. У заяві про вчинення злочину [PERSON] не вказує, що списання коштів з її рахунку відбулося через неправомірні дії банку чи через помилку у переказі коштів. Крім того, з матеріалів справи слідує, що позивачка звернулась до правоохоронних органів з приводу несанкціонованого списання коштів 07 липня 2022 року, а із заявою до Банку 04 липня 2022 року, тобто майже через три місяці, як відбулось списання коштів та через вісім днів (26 червня 2022 року) їй стало відомо про ці обставини. З журналу входу в Приват24 за фінансовим номером [PERSON] вбачається, що усі операції по картці позивачки відбувалися на підставі правовідносин, виниклих щодо відкриття, ведення та обслуговування карткового рахунку, його функціонування та кредитування рахунку. З цієї виписки також вбачаються численні платіжні операції, в тому числі і оспорювані операції, проведені 09 травня 2022 року. Разом з тим, аналіз платіжних операцій за 09 травня 2022 року свідчить про те, що вони здійснені шляхом переказу коштів через додаток Приват24. При здійсненні переказу були коректно введені номери карти позивачки, термін її дії та CVV2 код. Після чого оспорювані транзакції були підтверджені 3Dsecure, який надсилався на фінансовий телефон позивачки. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 цього Кодексу кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). В постанові Верховного Суду складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2020 року (справа № 560/898/16-ц) висловлено висновок, що обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. Позивач стверджує, що зняттякредитних коштів з її карткового рахунку відбулось без її згоди, чим завдано їй матеріальних збитків, зазначала, що свою банківську картку, як і дані, для її використання, нікому не надавала. Разом з тим, будь-які належні і допустимі докази на підтвердження того, що транзакції грошових коштів з рахунку позивача були здійснені не нею, матеріали справи не містять. Так, заява до правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення, не є судовим рішенням, яке набрало законної сили, а обставини, встановлені у ньому, - становили би преюдицію. Подання заяви про вчинення кримінального правопорушення і факт внесення відомостей до Реєстру є задокументованими актами фіксації певних обставин, які не мають наперед визначеної оцінки. Обвинувальний вирок, який би набрав законної сили, у якому суд встановив би, що грошові кошти з рахунку позивача були використані не позивачем, а іншою особою, яка протиправним шляхом, без згоди [PERSON] , заволоділа таким чином коштами і розпорядилася ними, не надано, про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, закінчення досудового розслідування, та результат не повідомлено суду. Крім того, як вбачається з ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області у справі №946/134/23 від 18 січня 2023 року, СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області надано доступ до інформації, що становить банківську таємницю щодо оспорюваних позивачкою банківських операцій по її кредитній картці за 09.08.2022 року, то вказані операції стали можливими через подачу даних невстановленій особі, яка представилась працівником ПриватБанку. Тобто, інформація щодо подій за 09 травня 2022 року з рахунком позивачки була повідомлена нею слідчому СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області, та яка полягала в тому, що позивач самостійно передала інформацію невстановленій особі, яка представилась працівником ПриватБанку . Посилання сторони позивачки, що викладе в ухвалі суду від 18 січня 2023 року є опискою, оскільки у поданій заяві про злочин позивачка зазначала, що невстановлена особа шахрайським шляхом зняла грошові кошти у сумі приблизно 50 000 грн. не заслуговують на увагу, оскільки стороною позивача не надано доказів про подачу в установленому Законом порядку заяви про виправлення описки та ухвали суду про виправлення описки. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними оспорюваних операцій щодо переказів від 09 травня 2022 року з кредитної картки позивачки на загальну суму 48 998 грн. Позовні вимоги про скасування відсотків, неустойки, комісії та інших штрафних санкцій, нарахованих Банком за оскаржуваними операціями та стягнення з відповідача безпідставно списаних коштів в розмірі 2 508 грн. 20 коп. також не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними від позовних вимог про визнання недійсними оспорюваних операцій, в задоволенні яких відмовлено. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Outcome: dismissed