Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК «Ейс» звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 липня 2019 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] укладено кредитний договір №612053843, у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Зазначає, що 19 липня 2019 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором, а 26 березня 2021 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача. Також вказує, що в подальшому 04 серпня 2023 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу №04/08/23-01 та у відповідності до реєстру прав вимоги №1 від 04 серпня 2023 року до вказаного договору до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 58\~500 грн., з яких 30\~000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, і 28\~500 грн. сума заборгованості за відсотками. Вказує, що оскільки відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує відсотки за користування кредитом, станом на день звернення з позовом заборгованість за кредитним договором №612053843 від 22 липня 2019 року не погашена, тому позивач змушений звернутись до суду з цією позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів, в якій просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованість за кредитним договором №612053843 від 22 липня 2019 року в розмірі 58\~500 грн., а також понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 2\~147,20 грн. і витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5\~000 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, в обґрунтування зазначивши, що кредитний договір №612053843 від 22 липня 2019 року не направлявся йому на електронну пошту і позивачем не надано доказів такого направлення. Посилається на те, що позивачем зазначено борг в сумі 28\~500 грн., як заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, але не надано жодних пояснень і розрахунків щодо формування вказаної суми. Також звертає увагу на те, що відповідно до алгоритму дій споживача в телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору повідомляє, що позивальник запрошується для переходу на сторінку для ознайомлення з офертою і додатково повідомляється смс-повідомленням на номер телефону, вказаний позичальником у заявці на кредит, натомість, позивачем не надано доказу направлення йому смс-повідомлення та в матеріалах справи взагалі відсутні докази отримання ним такого одноразового ідентифікатора. Крім того, зазначає, що позивач не вказує у позові дату підписання ним кредитного договору і надану в борг суму, а також номер банківської карти. Посилається на те, що позивач не направляв жодної досудової вимоги щодо виконання зобов`язань, так само не було жодних листів чи повідомлень щодо договорів факторингу від 19 липня 2019 року, 26 березня 2021 року та 04 серпня 2023 року. Крім того, в договорі факторингу від 04 серпня 2023 року зазначено, що ТОВ «ФК «Онлайн фінанси» зобов`язується повідомити боржників про відступлення права вимоги, але жодного повідомлення ним не було отримано, а додаток до договору факторингу №04/08/23-01 від 04 серпня 2023 року Реєстр боржників не містить дати його підписання, переліку боржників, номерів кредитних договорів та сум, а акт до вказаного договору також не містить переліку боржників і отриману позивачем суму боргу за договором факторингу. Вважає, що позивачем не доведено його право вимоги для звернення до суду з позовом за кредитним договором, укладеним між ним та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Посилається також на заявлені позивачем витрати на адвокатські послуги є необґрунтованими і завищеними, та не можуть бути стягнуті у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення позовних вимог. У судове засідання представник позивача не з`явився, при цьому, разом з позовною заявою заявив клопотання про те, що у разі неявки представника позивача просив суд провести розгляд справи за їх відсутності, підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач надав суду заяву в якій просив суд розглядати справу без його участі та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 22 липня 2019 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] укладено кредитний договір №612053843, згідно паспорту споживчого кредиту до якого ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» надало [PERSON] кредит на споживчі цілі в сумі 30 000 грн. зі строком кредитування 126 днів, а за користування кредитом фіксована процентна ставка становить 365% річних від суми кредиту, та загальні витрати за кредитом і орієнтовна загальна вартість кредиту споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) становить 54\~585,54 грн. (а. с. 12-16). Матеріалами справи підтверджено, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» було укладено договір факторингу №28/1118-01 (а.с. 45-48). Пунктом 2.1. вказаного договору передбачено, що згідно умов цього договору ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» зобов`язується відступити ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. На підтвердження передачі права вимоги позивачем надано суду витяг ТОВ «Таліон плюс» з реєстру прав вимоги №89 від 15 липня 2020 року на виконання договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року відповідно щодо боржника [PERSON] (ІПН [NUMBER] ; кредитний договір №612053843 від 22 липня 2019 року; сума відступленої грошової вимоги 58\~500 грн.) (а. с. 11). Також судом встановлено, що відповідно до наявного в матеріалах справи реєстру прав вимоги №9 від 30 травня 2023 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року підписали цей реєстр прав вимог, в тому числі і про відступлення права вимоги щодо [PERSON] (а. с. 41). Крім того, судом встановлено, що 04 серпня 2023 року між ТОВ «ФК «Ейс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу №04/08/23-01 (а. с. 24-29). Відповідно до Реєстру боржників від 04 серпня 2023 року до договору факторингу №04/08/23-01 від 04 серпня 2023 року до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло, в тому числі, право грошової вимоги до [PERSON] в сумі 58 500 грн., з яких 30 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 28 500 грн. - заборгованість за відсотками (а. с. 43-44). Частинами 1, 2 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Крім того, ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 1 статті 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України. Згідно із ч. 1 ст. 77, ст. 81 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві. Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів. Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Згідно із п. 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Предметом договору факторингу згідно ст. 1078 ЦК України може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Відповідно до положень ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, позивач на підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором №612053843 від 22 липня 2019 року посилається на те, що між первісним кредитором ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором, який був укладений 22 липня 2019 року, що взаємовиключає одне одного, оскільки за договором факторингу права вимоги є похідними від кредитного договору, а отже не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги. Також, згідно наданого позивачем договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, а саме, п. 4.1. вказаного договору право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у додатку. При цьому, наданий позивачем витяг ТОВ «Таліон плюс» з реєстру прав вимоги №89 від 15 липня 2020 року на виконання договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року суд не може вважати належним доказом, оскільки він не відповідає додатку №1 до вищевказаного договору, яким затверджено форму реєстру прав вимог. Пунктом 1.3. договору визначено термін «право вимоги» - означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому. Суд наголошує, що при цьому, будь-яких інших належних обґрунтувань та доказів, що перехід права вимоги за договором №612053843 від 22 липня 2019 року відбувся саме стосовно майбутньої грошової вимоги, суду не надано. Отже, позивачем у встановленому законом порядку не доведено факту відступлення права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №612053843 від 22 липня 2019 від первісного кредитора ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «Таліон Плюс», де відповідно від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а також від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «Ейс». Більш того, суд звертає увагу, що позовні вимоги позивачем пред`явлені до відповідача [PERSON] , хоча зі змісту укладеного кредитного договору №612053843 від 22 липня 2019 року було встановлено, що його укладено з [PERSON] , так само зазначено і в документах на підтвердження подальшого переходу права вимоги щодо боржника. При цьому, позивачем у позовній заяві не надано пояснень стосовно вказаної обставини. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини, на які він посилається, а саме, не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за укладеним договором, а також не обґрунтовано належним чином розмір наявної заборгованості, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. За змістом статті 141 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed