Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

31.07.2023 до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, у якій представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.07.2020 по 29.01.2022 в розмірі 6607,52 грн, інфляційні втрати в розмірі 717,69 грн, 3% річних 337,61 грн та витрати по сплаті судового збору. Позов обґрунтовано тим, що відповідачка з 31.10.2017 по 29.01.2022 була власницею квартири за адресою [ADDRESS] . Управителем вказаного будинку є позивач. Між позивачем та відповідачкою укладено договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. Проте, відповідачка не виконала свої зобов`язання з оплати послуг, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість в судовому порядку. Ухвалою від 03.08.2023 суд відкрив провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином. Відповідачка в судове засідання не з`явилась про розгляд справи була повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення про судовий виклик на офіційному веб-порталі «Судова влада Україна», про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.. Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. [PERSON] з 31.10.2017 по 29.01.2022 була власницею квартири за адресою [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.01.2021 № 242176780 та копією договору купівлі-продажу квартири від 29.01.2022, які наявні в матеріалах справи. Між позивачем та уповноваженою особою співвласників багатоквартирного будинку по [ADDRESS] укладено Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 14.09.2020, відповідно до якого ТОВ «Рада 2» є управителем будинку за адресою [ADDRESS] /а.с.6-15/. Предметом договору є забезпечення ТОВ «РАДА 2» надання послуг з управління будинком за адресою: [ADDRESS] , а співвласниками - своєчасна оплата цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених цим договором. За приписами статей 319, 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна… (стаття 360 ЦК України). Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління, регулює Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», стаття 12 якого визначає, що витрати на управління багатоквартирним будинком включають витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку та витрати на оплату комунальних послуг стосовно пропорційно до його частки співвласника. Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат (частина 2 статті 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг на час виникнення спірних правовідносин визначав Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 24.06.2004 р. № 1875-IV (надалі - Закон № 1875-IV). Вищевказаний Закон містить визначення житлово-комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до статті 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. За приписами статті 20 Закону № 1875-IV, частини 1 статті 64 Житлового кодексу України, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно статті 32 Закону № 1875-IV плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Тарифи на послуги, які надавались позивачем, формуються у відповідності з Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». За положенням статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України). Аналізуючи вищенаведені положення закону та нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг в сукупності з загальними засадами цивільного законодавства та положеннями ЦК України, суд дійшов висновку, що зобов`язання по оплаті вартості спожитих житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом, а відтак той факт, що між сторонами не укладено договору, на вирішення справи не впливає і не може бути підставою для звільнення відповідача від їх оплати. Визначаючи розмір заборгованості відповідача за оплату житлово-комунальних послуг, суд покладає в обґрунтування свого рішення наданий позивачем розрахунок як об`єктивний і належний доказ, що містить відомості щодо розміру нарахованих сум, здійснений на основі затверджених в установленому порядку норм та пропорційно до загальної площі належної відповідачу квартири. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачкою жодних доказів на спростування наданого позивачем розрахунку не надано. Враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим факт порушення прав позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги станом на 29.01.2022 у розмірі 6607,52 грн є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем надано розрахунок суми інфляційних втрат та 3% річних, відповідно до якого сума інфляційних втрат становить 717,69 грн, а 3% річних - 337,61 грн. Суд вбачає вказаний розрахунок обґрунтованим, а суму інфляційних втрат у розмірі 717,69 грн та 3% річних у розмірі 337,61 грн такими, що підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки позов підлягає задоволенню, тому з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути 2 684 грн судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved