Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, державний нотаріус Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темнікова Л.Г. про визначення часток у праві спільної сумісної власності. Позовні вимоги обґрунтував тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка була рідною сестрою позивача. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, з 3/4 часток житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Інша 1/4 частка вказаного житлового будинку належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Чопик І.Я. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1436. Крім цього, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка також складається з земельної ділянки з кадастровим номером 6125284500:02:001:1150, площею 0,25 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] та на якій розташований вказаний вище житловий будинок. Спадкоємцем після смерті [PERSON] за заповітом є позивач, який подав до органу нотаріату заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Однак оформити спадкові права на вказану вищу частку земельної ділянки позивач не має можливості у зв`язку з тим, що така земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності без визначення часток. За таких підстав позивач просить: 1) визначити, що частка [PERSON] , яка померла [INFO] , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6125284500:02:001:1150, площею 0,25 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , становить 3/4; 2) визначити, що частка [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6125284500:02:001:1150, площею 0,25 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , становить 1/4. 15.08.2023 позовна заява залишена без руху з наданням позивачу строку на усунення недоліків позовної заяви. 21.08.2023 представник позивача усунув недоліки позовної заяви. 22.08.2023 відкрите провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання на 19.09.2023 та визначений учасникам справи строк для подання заяв по суті справи. 19.09.2023 витребувана від Тернопільської районної державної нотаріальної контори належним чином засвідчена копія спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Оголошена перерва у підготовчому засіданні до 16.10.2023. 16.10.2023 усною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті на 13.11.2023. У судове засідання 13.11.2023 позивач [PERSON] та його представник адвокат Собчук В.К. не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності, позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити повністю. У судове засідання 13.11.2023 представник відповідача Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області не з`явився. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Подав заяву про розгляд справи без його участі, питання щодо можливості задоволення позову залишив на розсуд суду. У судове засідання 13.11.2023 представник третьої особи не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, питання щодо можливості задоволення позову залишив на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд встановив, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВВК № 562720, виданого державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Чопик І.Я. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1436 (а.с. 11), [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та набули кожний право власності на 1/4 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Також зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.09.2018, виданого державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Захарків Т.Б. та зареєстрованого в реєстрі за № 857 (а.с. 56), вбачається, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 20.07.2004, виданого Лозівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, належала ще 1/2 частка житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Такі обставини дають суду підстави дійти висновку, що 3/4 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належали [PERSON] , а 1/4 частка вказаного житлового будинку належала [PERSON] . Крім цього, суд встановив, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 118766490 від 23.08.2018 (а.с. 14) [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала земельна ділянка з кадастровим номером 6125284500:02:001:1150, площею 0,25 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Указане також підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 30.03.2015 (а.с. 13) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 35619651 від 30.03.2015 (а.с. 62 зв.бік). Разом з тим [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Такі обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, у тому числі на 3/4 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та частку у спільній сумісній власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6125284500:02:001:1150, площею 0,25 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Так, спадкоємцем після смерті [PERSON] за заповітом є [PERSON] , що підтверджується копією заповіту від 08.12.2015, посвідченого секретарем Лозівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області та зареєстрованого в реєстрі за № 95 (а.с. 55 зв.бік). З матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] частково оформив свої спадкові права, оскільки 26.09.2018 [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зокрема на 3/4 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 56). Разом з тим постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темнікової Л.Г. № 1419/02-31 від 19.07.2023 (а.с. 64) позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на частку земельної ділянки з кадастровим номером 6125284500:02:001:1150, площею 0,25 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності без визначення частки спадкодавця. Так, відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч. 1 ст. 369 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно зі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Поряд з цим відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 570/997/19, визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень ст. 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово був викладений у постановах Верховного Суду від 22.04.2020 у справі № 601/2592/18, від 22.04.2020 у справі № 127/23809/18, від 27.05.2020 у справі № 361/7518/16-ц, від 16.09.2020 у справі № 464/1663/18, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку, що визначення частки [PERSON] , яка померла [INFO] , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6125284500:02:001:1150, площею 0,25 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , не є ефективним способом захисту права позивача відповідно до положень ст. 16 ЦК України. При цьому вимога про визнання за позивачем права власності на частку земельної ділянки з кадастровим номером 6125284500:02:001:1150 у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] позивачем не заявлялась. Відтак позов у частині визначення, що частка [PERSON] , яка померла [INFO] , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6125284500:02:001:1150, площею 0,25 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , становить 3/4, не відповідає положенням ст. 16 ЦК України, не призведе до ефективного захисту прав позивача, а відтак задоволенню не підлягає. Разом з тим, приймаючи до уваги те, що суд встановив, що позивачу до смерті [PERSON] на праві власності належала 1/4 частка житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з урахуванням положень ст. 120 ЗК України суд доходить висновку, що частка [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6125284500:02:001:1150, площею 0,25 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , становить 1/4. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial