Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-02 00:00:00

28.09.2023 року представник АТ «Сенс Банк» звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та просить стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 49251 грн. 65 коп. та судового збору. Ухвалою судді від 05.10.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та призначено для розгляду. В своєму позові представник позивача просив справу розглядати без його участі, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти позову, оскільки сплатила велику суму коштів за вказаною кредитною картою та 22.02.2022 року здійснила останнє поповнення рахунку готівковими коштами в сумі 2900 грн., в подальшому даною кредитною картою не користувалася. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 02.12.2017 року [PERSON] , уклала з AT «Альфа Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювапьної кредитної лінії № 630804251. Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати, комісію та інші, передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним/договором. \~ \~ \~ \~ Умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від Банку інформації. Згідно розрахунку заборованості за кредитом дата надання кредиту 02.12.2017 року, сума ліміту 3000 грн. (а.с. 15). В паспорті споживчого кредиту від 02.12.2017 року визначено розмір річної процентної ставки 24% з розрахунку 360 календарних днів на рік (а.с. 11 зв). Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання-позичальнику кредиту. Представник позивача надав розрахунок заборгованості за кредитом станом на 22.01.2023 року, становить - 49251,65 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту 26574,88 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом 519,48 грн., заборгованість по простроченому тілу кредиту 21043,20 грн., заборгованість по відсотках за прострочену заборгованість 1114,09 грн. (а.с. 15). 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк», затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на AT «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року. Згідно виписки по рахунку з кредитної картки за період з 02.12.2017 по 28.02.2023 року розмір сплачених коштів відповідачем складає 63915 грн., прострочена заборгованість визначена в розмірі 17643,20 грн. та несанкціонована заборгованість у розмірі 1640,33 грн. Також з виписки вбачається, що 22.02.2022 року [PERSON] здійснила останнє поповнення рахунку готівковими коштами в сумі 2900 грн. В подальшому даною кредитною картою відповідач не користувалася, а збільшення кредитного ліміту було здійснено АТ «Альфа Банк» 03.03.2022 року (а.с. 16). Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 ЦК України. За\~статтею 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до виписки по рахунку за період з 02.12.2017 року по 28.02.2023 року встановлений ліміт кредиту 36431,80 грн., доступний 0,00 грн. (а.с. 16). Постановою Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі N 375/998/15-ц роз`яснено, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої\~статті 1048 ЦК Україниі\~охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексуне можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої\~статті 1048 ЦК України\~як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність"\~банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. 10 січня 2009 року набрав чинності\~Закон України від 12 грудня 2008 року N 661-VI, яким\~ЦК України\~доповнено ст. 1056-1, якою передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору; установлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку; умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за відсотками, заборгованість за простроченим тілом кредиту та заборгованість по відсоткам за прострочену заборгованість. Судом встановлено, що заборгованість за тілом кредиту позичальницею погашалась, проте зараховувалась банком на непередбачені договором в порушення черговості на погашення відсотків за прострочену заборгованість. Зокрема, з розрахунку заборгованості станом на 28.02.2023 року вбачається, що [PERSON] було погашено заборгованість за поточним тілом кредита в розмірі 63915 грн., а загальна сума, яка була зарахована банком на погашення відсотків за прострочену заборгованість становить 39835,39 грн., що перевищує встановлений ліміт 36431,80 грн. Натомість, черговість погашення заборгованості, яка передбачена умовами кредитного договору, не може бути взята судом до уваги, оскільки банком не підтверджено належними доказами того, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Крім того, розрахунок наданий позивачем не містить розміру нарахованих відсотків. Одночасно, позивачем не надані суду докази на обґрунтування того, що відповідач був ознайомлений із зміненими Умовами та правилами надання банківських послуг щодо нарахування процентів від суми неповернутого в строк кредиту. Суд вважає, що позивач, всупереч вимогам ч. 3 ст.\~12,\~81 ЦПК України, не довів за допомогою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, з урахуванням положень ст.\~ст. 76-80 ЦПК України, зазначені ним обставини щодо правомірності нарахування та стягнення з відповідача заборгованості по простроченому тілу кредиту та заборгованості по відсотках за прострочену заборгованість. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства(ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed