Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у еквіваленті 210000 доларів США заборгованості за розпискою, інфляційні втрати в розмірі 1353976 грн. 49 коп., три відсотки річних в розмірі 223439 грн. 16 коп. Мотивував свої позовні вимоги тим, що 14 травня 2017 року він надав відповідачу в борг 140000 доларів США під 10% річних, що підтверджується розпискою, яка складена донькою [PERSON] [PERSON] , що діяла від імені відповідача на підставі довіреності, посвідченої 19 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Чорній С.Б. за реєстровим номером №1561. Відповідно до розписки, відповідач зобов`язався повернути позику позивачу до 14 травня 2022 року, однак взятого на себе зобов`язання не виконав, грошові кошти не повернув, в результаті чого утворилася заборгованість, яка складається з 5119604 грн. тіла позики, що еквівалентно 140000 доларів США за курсом НБ України, 2559802 грн. річних відсотків нарахованих за 5 років, інфляційні втрати за період з 15 травня 2022 року по 03 травня 2023 року в сумі 1353976 грн. 49 коп. та 223439 грн. 16 коп. три відсотки річних за згаданий період. З огляду на зазначене, просив позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді від 08 травня 2023 року цивільну справу залишено без руху, позивачу надано десятиденний строк для усунення недоліків. 12 травня 2023 року від позивача [PERSON] надійшло клопотання, у якому просив долучити до матеріалів квитанцію про сплату судового збору в сумі 92568 грн. 22 коп. 05 червня 2023 року від позивача надійшло клопотання, яким усунуто недоліки позовної заяви описані в ухвалі від 08 травня 2023 року та сплачено судовий збір у розмірі 13420 грн. 14 червня 2023 року від позивача надійшло клопотання про повернення помилково сплаченого судового збору у розмірі 92568 грн. 22 коп. Ухвалою від 27 червня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. 10 липня 2023 року до суду від позивача надійшла клопотання про забезпечення позову, у якому він просив накласти арешт на все нерухоме майно, що належить на праві власності [PERSON] . Ухвалою від 11 липня 2023 року у забезпеченні позову відмовлено. 18 вересня 2023 року від [PERSON] надійшло клопотання про виклик свідка [PERSON] , яке протокольною ухвалою від 18 вересня 2023 року задоволено, закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою від 18 вересня 2023 року клопотання позивача [PERSON] задоволено, повернуто помилково сплачений останнім судовий збір. 12 жовтня 2023 року від [PERSON] надійшло клопотання про забезпечення позову, у якому він просив накласти арешт на все нерухоме майно, що належить на праві власності [PERSON] . Ухвалою від 13 жовтня 2023 року накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] 01 листопада 2023 року від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, однак 01 листопада 2023 року подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив такі задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечив. До заяви долучив оригінал розписки. Відповідач та свідок [PERSON] у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності або про відкладення судового розгляду не подали. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь у справі, суд у відповідності зі\~ст. 247 ЦПК України, розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами. З письмової згоди позивача суд постановляє ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 14 травня 2017 року [PERSON] надав відповідачу в борг 140000 доларів США під 10% річних, що підтверджується розпискою, яка складена донькою [PERSON] [PERSON] , що діяла від імені відповідача на підставі довіреності, посвідченої 19 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Чорній С.Б. за реєстровим номером №1561. Кошти за вказаною розпискою мали бути повернуті протягом 5 років, а саме до 14 травня 2022 року. Позивачем тричі скеровувалась вимоги-претензії на адресу боржника про повернення боргу, а саме 19 травня 2022 року, 21 квітня 2023 року, 27 квітня 2023 року, однак такі проігноровано. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За змістом ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Враховуючи те, що відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували повернення позивачу суми позики, суд приходить до висновку, що такі грошові кошти повернуті не були. Як зазначив позивач, стягненню підлягає 5119604 грн. тіла позики, що еквівалентно 140000 доларів США за курсом НБ України, 2559802 грн. річних відсотків нарахованих за 5 років, інфляційні втрати за період з 15 травня 2022 року по 03 травня 2023 року в сумі 1353976 грн. 49 коп. та 223439 грн. 16 коп. три відсотки річних за згаданий період. Згідно з інформацією НБ України станом на 05 травня 2023 року курс становив 36,5686 грн. за 1 долар США, а тому позивачем вірно розрахована сума боргу еквівалентна курсу гривні. В силу ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Верховний Суд у своїй постанові від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц зазначив, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). Як зазначив позивач, період розрахунку 3% річних починається з 15 травня 2022 року і закінчується 05 травня 2023 року. Кількість днів у вказаному періоді становить 356 дні. Враховуючи те, що відповідач отримав у позивача грошові кошти у позику у валюті долар США, розрахунок 3% річних повинен здійснюватися також у цій валюті. Таким чином, 3% річних нараховані за період з 15 травня 2022 року по 05 травня 2023 року становлять 6110,13 доларів США, що станом на день звернення до суду з позовом 05 травня 2023 року еквівалентно 223439 грн. 16 коп. Водночас, щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 1353976 грн. 49 коп. за період з 15 травня 2022 року по 05 травня 2023 року суд зазначає наступне. За змістом статті 1 Закону Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Верховний Суд у постанові від 3 березня 2021 року у справі № 130/2604/18 чітко зазначив, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом самої іноземної валюти (таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 1 березня 2017 року у справі № 6-284цс17). Відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 1353976 грн. 49 коп. за період з 15 травня 2022 року по 05 травня 2023 року задоволенню не підлягає. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач не отримувала від позивача вказані грошові кошти, а також не складала і не підписувала вказану розписку, суду не надано. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, позовні вимоги частково знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому такі слід задовольнити частково і стягнути з відповідача на користь позивача основну суму позики в розмірі 140000 доларів США, що станом на день звернення до суду з позовом 05 травня 2023 року було еквівалентно 5119604 грн., 70000 доларів США 10 відсотків річних за період часу з 14 травня 2017 року по 14 травня 2022 року, що станом на день звернення до суду з позовом 05 травня 2023 року було еквівалентно 2559802 грн., та 3% річних за період з 15 травня 2022 року по 05 травня 2023 року у розмірі 6110,13 доларів США, що станом на день звернення до суду з позовом 05 травня 2023 року було еквівалентно 223439 грн. 16 коп. За ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 13420 грн.

Outcome: partial