Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до Подільського районного суду міста Києва із заявою про встановлення юридичного факту в порядку окремого провадження, зазначивши, що вона проживала з [PERSON] однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу у період часу з 1995 року по 2021 рік в квартирі за адресою [ADDRESS] , яка належала останньому на праві власності. За час спільного проживання заявниця та померлий [PERSON] вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займались благоустроєм квартири. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла вказана вище квартира. У встановлений законом строк заявниця звернулась до Дев`ятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , у зв`язку з чим було заведено спадкову справу. Однак державним нотаріусом Дев`ятої київської державної нотаріальної контори Майданник І.В. було відмовлено заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю підтвердження фактичного проживання заявниці зі спадкодавцем. Враховуючи наведене, заявниця просить встановити факт постійного проживання її зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , за адресою [ADDRESS] у період з 1995 року по [INFO]. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 червня 2023 року головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою суду від 20 червня 2023 року подану заяву було залишено без руху та надано заявниці строк для усунення недоліків. 23 липня 2023 року на виконання вимог ухвали суду заявницею подано до суду заяву про усунення недоліків з відповідними додатками. 04 липня 2023 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку окремого провадження. 11 вересня 2023 року ухвалою суду витребувано з Дев`ятої київської державної нотаріальної контори копії матеріалів спадкової справи №1142/2021, заведеної до майна [PERSON] , який помер [INFO] . 25 вересня 2023 року на виконання ухвали суду надійшли матеріали вказаної спадкової справи. У судовому засіданні представник заявниці підтримав заяву та надав пояснення, аналогічні викладеним у заяві про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення представника заявниці, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Глава 6 ЦПК України визначає, що факт заявлений заявником до встановлення судом має бути не будь-яким, а саме юридичним за своїм змістом та відповідати конкретній меті його встановлення. Відповідно до ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , уродженець м. москви, російська федерація, про що Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис №28793. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Зі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації 04 грудня 2002 року, вбачається, що вказана квартира належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , в рівних частках кожному. [PERSON] , яка була матір`ю [PERSON] , померла [INFO] , про що Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис №17204. 28 грудня 2023 року [PERSON] звернулась до Дев`ятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , у зв`язку з чим державним нотаріусом відкрито спадкову справу №1142/2021, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №68929937. 28 грудня 2021 року державним нотаріусом Дев`ятої київської державної нотаріальної контори Майданник І.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою заявниці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] через недоведеність факту її постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Наведена обставина стали підставою для звернення заявниці із даною заявою до суду. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Із роз`яснень, викладених у п. п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах спадкування», слідує, що виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з за явою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Це означає, що особа є вільною у виборі місця проживання і цих місць може бути декілька, а зареєстрованим може бути лише одне місце проживання. Як встановлено судом, заявниця у встановленому законом порядку звернулась до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , однак нотаріусом було відмовлено у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину через недоведеність факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем. Разом з цим, в ході судового розгляду судом з`ясовано, що [PERSON] фактично проживала за адресою: [ADDRESS] , у період з 1995 року по 2021 рік з [PERSON] , що підтверджується копією акту депутата Київської міської ради від 30 серпня 2023 року. Вказані обставини судом встановлені також з пояснень представника заявниці та із показань допитаного судом свідка [PERSON] , який підтвердив, що знав померлого [PERSON] з 1973 року, з яким вони були однокласниками та друзями. Із заявницею померлий проживав разом з 1995 року у цивільному шлюбі, вони вели спільне господарство. Квартира, в якій проживали заявниця та померлий [PERSON] , належала матері [PERSON] . Йому невідомо чому заявниця не зареєструвала шлюб з померлим. Дітей вони не мали. Таким чином, суд вважає встановленими ті обставини, що [PERSON] фактично проживала разом з [PERSON] у квартирі за адресою [ADDRESS] в період з 1995 року по [INFO]. При цьому суд вважає, що сама по собі відсутність реєстрації місця проживання спадкодавця за місцем проживання спадкоємця не може бути беззаперечним підтвердженням того, що спадкоємець не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18) та підтриманою у постанові від 01 липня 2020 року у справі №222/1109/17 (провадження №61-43496св18), відповідно до якої відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації […] не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Встановлення факту постійного проживання заявниці [PERSON] разом із [PERSON] породжує для заявниці юридичні наслідки, оскільки дозволяє їй реалізувати право на спадщину, що відкрилась після смерті померлого [PERSON] . При цьому, встановити такий факт у позасудовому порядку заявниця позбавлена можливості. Підсумовуючи вищенаведене, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог заявниці та наявність правових підстав для задоволення заяви в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved