Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

У грудні 2021 року представник Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради (надалі Управління) звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення надміру нарахованих грошових виплат. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно заяви від 28.09.2017 [PERSON] за рішенням позивача призначена компенсація фізичній особі, яка надає соціальні послуги. В ході проведення перевірки Управлінням правильності призначення відповідачу компенсації було отримано інформацію, а саме лист ТОВ «Студія «Кінороб» від 03.04.2019 №34/19, відповідно до якого відповідач перебувала в трудових відносинах з даним підприємством з 02.03.2018 по 30.07.2018, однак відповідач про це Управління не повідомила. Оскільки відповідач була працевлаштована, то не мала права на одержання компенсації. З 02.03.2018 згідно розпорядження Управління відповідачу припинено виплата компенсації, при цьому переплата за період з 02.03.2018 по 31.03.2019 становить 2387, 71 грн. Окрім того, 13.12.2018 відповідач подала до Управління заяву про призначення їй соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. У квітні 2019 Управлінням проведено перевірку правильності призначення відповідачу соціальної допомоги та встановлено, що відповідач не мала права на компенсацію особі, яка надає соціальні послуги, оскільки подала недостовірні відомості. Зокрема, відповідач не повідомила, що вона працює, що вплинуло на встановлення права на отримання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, при цьому переплата за період з 01.12.2018 по 31.05.2019 вказаної допомоги становить 20185, 38 грн. Відповідачу були направлені листи щодо необхідності повернення переплати, однак, відповідач до цього часу кошти не повернула. З урахуванням того, що відповідачу надмірно виплачена компенсація фізичній особі, яка надає соціальні послуги та державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям, вказані кошти у розмірі 22573, 09 грн. (20185,38 грн.+2387,71 грн.) підлягають стягненню на користь Управління. Позивач просить суд позов задовольнити та стягнути вказану суму з відповідача. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.01.2022 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просить суд відмовити у задоволенні позову Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради з огляду на наступне. Дії працівників Управління є незаконними, адже договір з ТОВ «Кінороб» відповідач не підписувала, про своє фіктивне працевлаштування відповідач дізналася від працівників Управління, адже зйомки фільму тривали декілька годин. Працівники Управління не самостійно знайшли помилку у документах, а за допомогою КРУ, яке на той час здійснювало перевірку в установі. Окрім того зазначила, що самостійно виховує двох неповнолітніх дітей, аліменти не отримує. Просить суд відмовити у позові, уважно розглянути її обґрунтування та з розумінням поставитись до життєвих обставин. Представник Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради надав до суду відповідь на відзив, відповідно до якої зазначив, що щомісячна компенсаційна виплата призначається тільки непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, особам з інвалідністю, дітям з інвалідністю, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами). У заяві від 28.09.2017, на підставі якої відповідачу була призначена компенсація як особі, яка надає соціальні послуги, відповідач була попереджена про те, що в разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання компенсації, вона зобов`язується повідомити про це. Управлінням встановлено факт перебування відповідача у трудових відносинах, однак нею не повідомлено про це Управління. Отже, з 02.03.2018 відповідач не мала права на отримання компенсації, так як була працевлаштована та отримала дохід у розмірі 200, 00 грн., що вплинуло на розрахунок розміру призначеної їй державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. Життєві обставини відповідача не впливають на розгляд справи та не спростовують наявність переплати позивачем відповідачу державної соціальної допомоги. Просить суд задовольнити позов. [PERSON] надала заперечення на відповідь на відзив, в яких вказала, що ні акт приймання-передачі наданих послуг, ні договір з ТОВ "Студія "Кінороб" не можуть слугувати доказами її працевлаштування, оскільки по-перше, вони не підписані, по-друге, відомості в цих документах суперечливі, оскільки в договорі зазначено про виплату виконавцю за весь період зйомок суми коштів 200 грн., а в акті - 200 грн. за один повний знімальний день. Крім того, згідно з п.28 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого Постановою КМУ від 24.02.2003 №250, органи соціальної захитсу населення встановлюють строки повернення надмірно виплачених коштів залежно від матеріального стану сім`ї і у випадку, якщо сім`єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан. У позивача відсутні підстави для стягнення переплати, оскільки відповідач у своїй заяві від 13.12.2018 про призначення соціальної допомоги вірно зазначила, що на час її подання вона не працює, у трудових відносинах не перебуває, у Центрі зайнятості на обліку не перебуває. Представник позивача, Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради, в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, происла суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила відмовити в позові у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступне. 28.09.2017 [PERSON] звернулася до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, зокрема, компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги, вказавши, що не працює, трудової книжки не має, як ФО-П не зареєстрована, у Центрі зайнятості на обліку не перебуває. Згідно рішення Управління, [PERSON] призначена компенсація як особі, яка надає соціальні послуги утриманцю [PERSON] , [INFO] , на період з 28.09.2017 по 24.11.2044 року у розмірі 168, 40 грн. Згідно розпорядження Управління від 23.11.2017, з 01.12.2017 по 24.11.2044 здійснено перерахунок компенсації за надання соціальних послуг, сума виплати становить 176, 20 грн. Згідно розпорядження Управління від 22.06.2018, з 01.07.2018 по 24.11.2044 здійснено перерахунок компенсації за надання соціальних послуг, сума виплати становить 184, 10 грн. 25.03.2019 [PERSON] звернулася до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради із заявою про припинення виплати компенсації за надання соціальних послуг у зв`язку із смертю підопічної [PERSON] . Розпорядженням Управління №626121/166 від 26.03.2019 [PERSON] з 17.03.2019 припинено виплату компенсації як фізичній особі, яка надає соціальні послуги, о/р [NUMBER] закрито у зв`язку зі смертю утриманця [PERSON] . Згідно розпорядження Управління від 11.07.2019 №626121/186, [PERSON] припинена виплата компенсації як особі, яка надає соціальні послуги з 02.03.2018 у зв`язку з працевлаштуванням. Щодо виплати відповідачу державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям судом встановлено наступне. 13.12.2018 [PERSON] звернулася до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, зокрема, державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, вказавши, що не працює, у трудових відносинах не перебуває, у Центрі зайнятості на обліку не перебуває, як ФО-П не зареєстрована, трудової книжки не має. Того ж дня, [PERSON] подала до Управління декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги. Матеріали справи містять розрахунок державної соціальної допомоги від 17.12.2018 на сім`ю у складі 3 осіб: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно вказаного розрахунку, розмір соціальної допомоги з 01.12.2018 включно по 31.05.2019 складає 3364, 23 грн. Згідно рішення Управління від 17.12.2018, [PERSON] призначена державна соціальна допомога малозабезпеченій сім`ї з 01.12.2018 включно по 31.05.2019 у розмірі 3364, 23 грн. 04.06.2019 [PERSON] звернулася до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, зокрема, державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, вказавши, що станом на 01.06.2019 склад сім`ї не змінився, вона не працює, як ФО-П не зареєстрована, перебуває на обліку у Центрі зайнятості. Згідно рішення Управління від 13.06.2019, [PERSON] призначена державна соціальна допомога малозабезпеченій сім`ї з 01.06.2019 включно по 30.11.2019. Матеріали справи містять копію рішення Управління від 25.07.2019 про призначення [PERSON] державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї з 01.12.2018 включно по 31.12.2018 у розмірі 3364, 23 грн., на якій рукописним текстом вказано «не виплачувати з 01.12.2018 по 31.12.2018 3364, 23 грн., так як не було права (працевлаштування з 02.03.2018)». Згідно розпорядження Управління від 22.11.2019 №627658 з [PERSON] вирішено утримати надмірно отриману суму у розмірі 20185, 38 грн. за період з 01.12.2018 по 31.05.2019 року з новопризначеної державної допомоги в розмірі 20% щомісячно до повного погашення. 19.12.2019 [PERSON] звернулася до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, зокрема державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, однак рішенням Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради від 13.01.2020 їй відмовлено у наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї, оскільки середньомісячний сукупний дохід перевищує або дорівнює рівню прожиткового мінімуму для сім`ї. Таким чином, розпорядження Управління від 22.11.2019 №627658 виконане не було у зв`язку з прийняттям рішення від 13.01.2020 про відмову [PERSON] у наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї. Згідно розрахунків Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради, які додані до позовної заяви, [PERSON] надмірно виплачено компенсацію фізичній особі, яка надає соціальні послуги за період березень 2018\~ березень\~2019 у розмірі 2387, 71 грн., а також державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям за період грудень 2018\~ травень\~2019 у розмірі 20185, 38 грн. Управлінням на адресу відповідача направлено листи за вих. №485/04 та №486/04 від 05.09.2019 та за вих. №653/04 та №654/04 від 05.11.2019 про необхідність повернення вказаних переплачених сум, а у разі їх неповернення попередження про стягнення сум у судовому порядку. Окрім того, стороною позивача надано документи, які слугували підставою прийняття рішень про припинення виплат компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги, та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. Так, як вбачається із листа ТОВ «Студія «Кінороб» за вих. №34/19 від 03.04.2019, трудові відносини з [PERSON] були укладені виключно договором №ГПХ 21-17/ГД від 02.03.2018 на період з 02.03.2018 по 30.07.2018. Станом на 03.04.2019 [PERSON] не перебуває в трудових відносинах з ТОВ «Студія «Кінороб». Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава (стаття 1 Конституції України). Частиною першою статті 46\~Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до пункту 1 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 р. N 558 (який був чинний на час виникнення між сторонами спірних правовідносин, надалі Порядок) непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, особам з інвалідністю, дітям з інвалідністю, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами), призначається щомісячна компенсаційна виплата (далі - компенсація). Згідно пункту 15 вказаного Порядку фізичні особи, які одержують компенсацію, зобов`язані повідомити структурні підрозділи з питань соціального захисту населення про обставини, які можуть вплинути на умови їх призначення та виплати. У разі виявлення таких обставин виплата компенсації припиняється з дня, що настає за днем виникнення таких обставин. У разі одержання у зв`язку з цим зайвих сум компенсації одержувачі повинні відшкодувати структурним підрозділам з питань соціального захисту населення надміру виплачені суми за весь період, коли фізична особа не мала права на одержання компенсації. При цьому, відповідно до абзацу 6 пункту 15 вищезазначеного Порядку якщо фізична особа отримала винагороду за роботу, яку виконувала менше календарного місяця, виплата компенсації не припиняється, а здійснюється перерахунок за фактичну кількість днів, протягом яких надавалися соціальні послуги. Судом встановлено, що виплата вищезазначеної компенсації, яка була призначена з 28.09.2017 відповідачу, була припинена з 26.03.2019 на підставі поданої [PERSON] заяви від 25.03.2019 у зв`язку зі смертю утриманця. За період нарахування та виплати вказаної компенсації позивачем декілька разів здійснювався перерахунок розміру вказаної компенсації відповідно до положень законодавства, порушень з боку відповідача не було встановлено. Згідно з абзацами 4, 5 пункту 15 Порядку якщо одержувачем компенсації приховано або подано недостовірні дані, що вплинуло на встановлення права на призначення компенсації та визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, структурний підрозділ з питань соціального захисту населення повідомляє отримувачу компенсаційної виплати про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення; у разі врахування надміру виплачених коштів під час виплати компенсації у наступних періодах проводить щомісячні відрахування на підставі своїх рішень у розмірі не більш як 20 відсотків суми, що підлягає виплаті. Після дослідження копії листа ТОВ "Студія "Кінороб" (за вих.№34/19 від 03.04.2019), яка додана позивачем в якості доказа в обгрунтування позовних вимог та не містить відомості про вхідну дату та адресата його отримання, представник позивача в судовому засіданні не зміг пояснити з якого самого моменту та при яких обставинах позивачу стало відомо про працевлаштування відповідача. Також суд бере до уваги, що в наданих копіях договору від 02.03.2018 та акту приймання-передачі наданих послуг від 30.07.2018 (які не підписані з боку відповідача) містяться суперечливі відомості щодо фактичного періоду виконаних відповідачем послуг, що, з огляду на пояснення сторін та положення Порядку, унеможливлює перевірку судом обставин щодо підстав, порядку та періоду перерахунку вищезазначеної компенсації відповідачу. З приводу встановлених судом обставин та перевірки їх доказами щодо нарахування, виплати та переплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям відповідачу суд зазначає наступне. Закон України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» (далі - Закон № 1768-III) спрямований на реалізацію конституційних гарантій права громадян на соціальний захист - забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім`ям. Відповідно до абз. 2, 6 статті 1 Закону №1768-III державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям - щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї. За статтею\~4\~цього ж\~Закону,\~призначення і\~виплата державної\~соціальної допомоги\~здійснюються структурними\~підрозділами з\~питань соціального\~захисту населення\~районних,\~районних у\~містах Києві\~та Севастополі\~державних адміністрацій,\~виконавчих органів\~міських,\~районних у\~містах (у\~разі їх\~утворення)\~рад (далі\~-\~органи соціального\~захисту населення)\~за місцем\~проживання уповноваженого\~представника сім`ї. Порядок призначення, умови виплати та підстави для припинення виплати державної соціальної допомоги, перелік документів, необхідних для призначення допомоги згідно із цим Законом, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до\~п.\~2,\~3\~Порядку призначення\~і виплати\~державної соціальної\~допомоги малозабезпеченим\~сім`ям,\~затвердженого постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~24\~лютого 2003\~року №\~250\~(далі\~-\~Порядок №\~250),\~державна соціальна\~допомога призначається\~і виплачується\~малозабезпеченим сім`ям,\~які постійно\~проживають на\~території України,\~а також\~іншим малозабезпеченим\~сім`ям у\~випадках,\~установлених законом,\~які з\~поважних або\~незалежних від\~них причин\~мають середньомісячний\~сукупний дохід\~менший від\~прожиткового мінімуму\~для сім`ї. Державна\~соціальна допомога\~призначається на\~шість місяців\~з місяця\~звернення за\~її призначенням. Призначення і виплата державної соціальної допомоги здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчими органами міських рад міст обласного значення, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання (перебування) уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї. За пунктом 5 Порядку №250 для призначення державної соціальної допомоги уповноважений представник малозабезпеченої сім`ї подає, в тому числі, декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, складену за формою, встановленою Мінсоцполітики. \~ \~ \~ \~У відповідності до пункту 16 Порядку №250, виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється ,\~якщо малозабезпеченою\~сім`єю подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на отримання державної соціальної допомоги та на визначення її розміру, або встановлено фактичну зайнятість особи, що приносить дохід (винагороду), без оформлення, реєстрації в установленому законодавством порядку, - з місяця, що настає за місяцем, у якому виявлено порушення. В такому разі на наступний строк державна соціальна допомога може бути призначена не раніше ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця, в якому виявлено порушення. Враховуючи вищезазначене, на думку суду позивачем не доведено належними та достатніми доказами підстави припинення виплати та нарахування переплати вказаної державної допомоги відповідачу саме з грудня 2018 року, адже, під час розгляду справи достоменно не встановлено місяць, в якому позивач виявив порушення, як і не доведено позивачем яким чином виплата відповідачу 200 грн. вплинула на порядок призначення такої державної допомоги. При поданні заяви для призначення допомоги відповідач надала всі необхідні документи та зазначила всі відомості, які на її розсудливе поінформування необхідно було подати разом з такою заявою, що свідчить про добросовісність дій з боку відповідача. Категорія добросовісності визначається через етичні та моральні категорії. Категорія «добросовісність» закріплена в документах міжнародної уніфікації права: добросовісність здійснення прав і виконання обов`язків проголошується принципом міжнародного договірного права. Цивільний кодекс України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (ч. 5 ст. 12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків. З положень закону випливає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 677/876/21. Згідно частини 1 статті 1212 ЦК України, на яку посилається позивач як на правову підставу звернення до суду, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому, у відповідності до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тлумачення вказаної статті свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 №6-91цс14, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 у справі №545/163/17 (провадження №61-33727сво18) та підтриманий сталою судовою практикою (постанова Верховного Суду від 04.11.2020 у справі №382/1728/18). При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15 вказала, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Як убачається із матеріалів справи, позивачем не було надано суду доказів, що з його сторони було допущено рахункову помилку у виплаті [PERSON] компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та не доведено факту недобросовісності з боку відповідача, а отже, немає підстав для висновку, що відповідач не мала права на отримання вказаної державної допомоги, оскільки необхідною умовою для відмови у її виплаті є виключно недобросовісність з боку набувача, і з огляду на принцип змагальності, саме позивач, який вимагає повернення коштів, повинен довести цю обставину. Так, матеріали справи містять договір №ГПХ 21-17/ГД з виконавцем (актором) аудіовізуального твору від 02.03.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Студія «Кінороб» та [PERSON] та акт від 30.07.2018 приймання-передачі наданих послуг та прав №1 відповідно до договору №ГПХ 21-17/ГД з виконавцем (актором) аудіовізуального твору від 02.03.2018, які, однак, не доведені до відома [PERSON] та не підписані нею, що дійсно може свідчити про те, що відповідач не тільки не була необізнана про виникнення у неї з кіностудією трудових відносин, а й те, що отримання нею грошових коштів у розмірі 200, 00 грн. (двісті гривень) за виконання епізодичної ролі у фільмі потягне за собою обов`язок повідомляти про це орган державної влади, що призначає відповідні виплати державної соціальної допомоги. Матеріали справи не містять переконливих доказів, які б свідчили про те, що відповідачу в доступній і зрозумілій формі було роз`яснено обов`язок повідомляти про усі обставини отримання нею навіть незначних сум, що в подальшому може вплинути на вирішення питання про призначення або відмову в призначені виплати державної соціальної допомоги, а також що їй були роз`яснені наслідки надання неповної інформації, яку орган соціального захисту в подальшому (за умови інформування) може трактувати як недостовірну інформацію. Таким чином, судом під час розгляду справи не встановлено та не підтверджено належними доказами, що відповідач з метою одержання компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям діяла недобросовісно, більш того, припинення виплати компенсації за надання соціальних послуг відбулося за заявою самої [PERSON] , що якраз свідчить про її добросовісність. За правилами ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Беручи до уваги викладене, суд вважає, що наявність підстав, які передбачені ст. 1215 ЦК України для повернення безпідставно набутих грошових коштів, а саме щодо недобросовісних дій відповідача з метою її отримання, позивачем не доведено. Крім того, при вирішенні даного спору суд вважає за необхідне застосувати практику Європейського суду з прав людини. Так, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі №328/1056/19, від 25.03.2020 року у справі №234/9643/19. Суд вважає, що в даній справі позивач не довів, що дїї державного органу, до якого звернулась відповідач з метою одержання грошової допомоги у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, були чіткими, прозорими, доступними і зрозумілими. В матеріалах справи відсутні відомості про те, що [PERSON] , подаючи заяву про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, зокрема державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, та не вказавши у ній інформацію про отримання 200, 00 грн. (двохсот гривень), мала на меті навмисно приховати ці дані. Оцінюючи надані докази в сукупності, суд зазначає, що наявність умислу на подання недостовірних відомостей чи приховання відомостей та факт усвідомлення відповідачем протиправного характеру діяння та передбачення його шкідливих наслідків, як обов`язкову умову для припинення отриманої державної соціальної допомоги сторона позивача не довела, що виключає застосування до відповідача заходів цивільно-правової відповідальності у виді стягнення надміру сплачених коштів. Беручи до уваги встановлені під час розгляду справи обставини, враховуючи соціальний статус відповідача, на утриманні якої є двоє неповнолітніх синів, на одного з яких батьком не сплачуються аліментні зобов`язання, про що свідчить розрахунок заборгованості державного виконавця Євсюкова О., яка також те, що відповідач є внутрішньо переміщеною особою через збройну агресію рф проти України, враховуючи необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача на володіння майном, суд дійшов висновку, що примусове повернення наданої державою грошової допомоги у вигляді компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги, та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям може призвести до покладення на [PERSON] надмірного тягаря. Не менш важливим також є те, що у рішенні по справі «CAKAREVIC v. CROATIA» (заява №. 48921/13) від 26 квітня 2018 року Європейський суд з прав людини звертав увагу, що у випадку, коли компетентний орган приймає рішення на користь заявника та продовжує здійснювати відповідні платежі, заявник має законні підстави припускати, що отримані платежі є юридично правильними. Також ЄСПЛ підкреслював, що з урахуванням того, що сума, яку отримувала заявниця, була достатньо скромною і витрачена на задоволення основних життєвих потреб, вимога до заявниці про відшкодування суми допомоги, виплаченої помилково компетентним органом, становить надмірний індивідуальний тягар для неї і свідчить про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Окрім того, Управлінням праці\~та соціального\~захисту населення\~адміністрації Шевченківського\~району Харківської\~міської радипроведено\~розрахунки надмірно\~виплачених грошових\~коштів у наступні періоди: 1) березень 2018\~ березень\~2019 (надмірно виплачена компенсація фізичній особі, яка надає соціальні послуги), 2) грудень 2018\~ травень\~2019 (надмірно виплачена державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям), в той час як за твердженням сторони позивача [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Студія «Кінороб з 02.03.2018 по 30.07.2018, тобто позивачем не доведено правильність та безспірність проведення вказаних розрахунків. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов Управління праці\~та соціального\~захисту населення\~адміністрації Шевченківського\~району Харківської\~міської ради\~до [PERSON] \~про стягнення\~надміру нарахованих\~грошових виплатзадоволенню не підлягає. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed