Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

Позивач ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в розмірі 3950 доларів США та 3% річних у розмірі 130 доларів США. Свої вимоги мотивує тим, що 21 травня 2021 року надала в борг відповідачу 4100 доларів США, однак в розписці від 02 квітня 2021 року та 21 травня 2021 року зазначили по 2000 доларів США зі строком повернення до 21 травня 2022 року. У вказаний строк відповідач борг не повернув, однак в односторонньому порядку написав додаткову розписку від 1 серпня 2022 року на суму 4100 доларів США, в якій зобов`язувався повернути борг до 1 січня 2023 року. 15 січня 2023 року відповідач повернув лише 150 доларів США, інша сума боргу досі не повернута. В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від позивачки надійшла заява про слухання справи у її відсутність. Відповідач в процесі слухання справи позов визнав частково, зазначив, що брав кошти, однак частково погасив борг, суму повернутих коштів не назвав, доказів суду не надав. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 4 липня 2023 року у в даній справі відкрите провадження та справа призначена до судового засідання на 18 серпня 2023 року. Протокольною ухвалою головуючого від 18 серпня 2023 року відкладено розгляд справи до 11 вересня 2023 року за клопотанням відповідача. 11 вересня 2023 року у зв`язку зі знаходженням головуючого судді у відпустці розгляд справи відкладено до 27 вересня 2023 року. Протокольною ухвалою головуючого від 27 вересня 2023 року оголошено перерву в судовому засіданні до 30 жовтня 2023 року за клопотанням відповідача. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що 2 квітня 2021 року та 21 травня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладені договори позики, згідно яких позивач передав відповідачу грошові кошти на загальну суму 4 000 доларів США, які останній зобов`язувався повернути 2\~000,00 грн. до 2 квітня 2022 року, та ще 2000,00 грн. до 21 травня 2022 року, що підтверджується розписками (а.с.4-5). Як зазначає позивач, на її звернення про повернення боргу за вищевказаними розписками, 1 січня 2022 року відповідач написав додаткову розписку, за якою [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 4100 доларів США, які зобов`язувався повернути до 1 січня 2023 року (а.с.6). Відповідачем погашено\~борг частково\~в сумі\~150\~доларів США\~(в\~січні-лютому\~2022\~року)\~та 6300,00\~ грн.\~(липні-вересні\~2021\~року),\~тобто \~сума позики\~ в повному обсязі у встановлений термін (та на час розгляду справи - також) не повернута. Вказану обставину в судовому засіданні визнала позивачка. Курс долара до гривні станом на липень 2021 року становив 27,23 грн/дол. Таким чином, 6300,00 грн = 231 дол. США. Тобто, відповідачем фактично повернуто відповідачу суму заборгованості в розмірі 381 долар США. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок договору, а при відсутності таких вказівок відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до частин першої і третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. Безгрошовість договору може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами. За своєю юридичною природою договір позики є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона -позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона -позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та Постанові Верховного Суду від 2 вересня 2020 року у справі №483/1953/16. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку 3% річних становить 130 доларів США. Суд не може прийняти до уваги пояснення відповідача стосовно погашення боргу, оскільки він не пам`ятає ані розміру повернутих сум, ані дати їх повернення. Доказів на підтвердження цього також відповідачем не надані. Таким чином судом встановлено, що право позивача порушене, відповідач належним чином не виконав умови договору, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача підлягає стягненню борг в розмірі 3719 доларів США та 130 доларів США 3% річних. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1480 грн. 00 коп., сплачений при подачі позову.

Outcome: partial