Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

У липні 2023 року комунальне підприємство по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за оплату комунальних послуг у розмірі 2 278 грн. 29 коп. та судові витрати у розмірі 2\~684 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачі зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , і станом на 01.07.2023 року заборгували підприємству 2 278 грн 29 коп. за надані послуги з теплопостачання, з яких: 1 626 грн 65 коп. опалення; 367 грн 96 коп. абонентська плата; 36 грн 25 коп. внески за зміну ВКО ТЕ; 247 грн. 43 коп. внески за обслуговування ВКО ТЕ. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 02.08.2023 року, в порядку п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, у справі відкрито спрощене позовне провадження та постановлено здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачі подали відзив на позовну заяву, яким просять відмовити КП «Тепловик» в задоволенні позову у зв`язку з тим, що належно виконують свої зобов`язання, а тому не порушують право позивача на одержання плати за надані послуги з теплопостачання і щомісяця роблять оплату. Будинок по [ADDRESS] обладнаний в 2009 році вузлом комерційного обліку теплової енергії. На момент реєстрації подання позивачем позовної заяви, останній не міг не знати, що черговий місячний платіж був зроблений відповідачами 07.07.2023 року. Тому заборгованості за постачання теплової енергії немає. Крім того, витрати про періодичну повірку, відшкодовано виконавцю. Тому нарахування внесків абонплати, заміни та обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії в період від 04.07.2019 року по 04.07.2022 року не обґрунтоване та некоректне. Також споживачі комунальних послуг квартири [ADDRESS] є пільговиками. Позивач в 2018 2022 років витрат на абонплату, заміну та обслуговування ВКО ТЕ не мав, а внески без розрахунків в рахунки абонементу, тобто відповідачам, написав і таким чином виконав вимоги п.1 ст.6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Розрахунків визначення абонентської плати, плати внесків за обслуговування та заміну ВКО ТЕ для визначення суми заборгованості позивачу суду не подав. Представник позивача [PERSON] подав відповідь на відзив, в якому вказав, що відзив відповідачів є необґрунтованим, так як суму заборгованості визначено вірно, порушень не допущено. Рішенням виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради «Про встановлення внесків за обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії комунальному підприємству по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради» № 287 від 12.09.2019 року та № 252 від 10.12.2020 року, визначено розмір та затверджено внески. У зв`язку із внесеними змінами в законодавстві, зокрема в Законі України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», внески в останнє нараховувалися в липні 2021 року, з а з листопада 2021 року, з моменту висвітлення договору, нараховується плата за абонентське обслуговування за послугою з постачання теплової енергії. Крім того, позивачем у відповіді було уточнені позовні вимоги, оскільки на момент подання відповіді, відповідачами заборгованість частково погашена, та станом на 01.08.2023 року заборгованість становить 685 грн 38 коп., із якої: 401 грн 70 коп. плата за абонентське обслуговування; 36 грн 25 коп. внески за заміну ВКО ТЕ; 247 грн 43 коп. внески за обслуговування ВКО ТЕ. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з врахування уточнених позовних вимог, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою №1351/03-26/2023 від 05.06.2023 року виданою відділом з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області. Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості особового рахунку № [NUMBER] абонента [PERSON] по [ADDRESS] , вбачається що станом на 01.07.2023 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгували підприємству 2 278 грн 29 коп. за надані послуги з теплопостачання, з яких: 1 626 грн 65 коп. опалення; 367 грн 96 коп. абонентська плата; 36 грн 25 коп. внески за зміну ВКО ТЕ; 247 грн. 43 коп. внески за обслуговування ВКО ТЕ. Разом з тим, з врахуванням уточнених позовних вимог, КП «Тепловик» просить стягнути на його користь заборгованість у розмірі 685 грн 38 коп., із яких: 401 грн 70 коп. плата за абонентське обслуговування; 36 грн 25 коп. внески за заміну ВКО ТЕ; 247 грн 43 коп. внески за обслуговування ВКО ТЕ, оскільки станом на 01.08.2023 року відповідачами частково було погашено заборгованість. Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Тлумачення частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання». Згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень статті 10 цього Закону, а також прийняти рішення про незастосування положень частини п`ятої статті 10 цього Закону при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі. Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 529/613/17-ц (провадження № 61-1716сво17). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Положеннями частини першої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. Відповідно до частини першої статті 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Згідно ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Тобто, за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», особи, місце проживання яких зареєстроване у квартирі у встановленому законом порядку, а також власники (співвласники) квартир, зобов`язані їх утримувати, у тому числі, нести витрати по оплаті фактично наданих житлово-комунальних послуг нарівні з іншими дієздатними, які проживають та/або зареєстровані у житлі, або співвласниками. Згідно положень ст.541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Частиною 1 ст.543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. З наведеного вбачається, що обов`язок відповідача [PERSON] та [PERSON] , як осіб зареєстрованих в період з 14.02.1995 року по день подачі даної позовної заяви до суду, за адресою надання послуг з теплопостачання, щодо оплати послуг наданих в цей період, встановлено законодавством. Вказаний обов`язок поширюється на всіх осіб, що зареєстровані чи проживають за адресою [ADDRESS] , є солідарним і його виконання може бути заявлене КП «Тепловик» до будь-кого з солідарних боржників окремо чи до всіх разом. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2019 року у справі №756/10344/14, від 02 вересня 2019 року у справі № 335/479/17. Згідно ч.2 ст. 382 ЦК України, вбачається, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Пункту 10 частини 1 статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», передбачено, що співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Крім того частина 2 даної статті передбачає, що кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Обсяг зобов`язань та відповідальності кожного співвласника за договором про надання комунальної послуги визначається відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (ч.3 ст.8 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Згідно пункту 24 постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», передбачено, що розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу. Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», - за розрахунковим або середнім обсягом споживання) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі ведення обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води. Обслуговування та заміна вузлів розподільного обліку здійснюються відповідно до частин другої - четвертої статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та умов договору. Витрати оператора зовнішніх інженерних мереж на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку (їх складових частин) відшкодовуються споживачами відповідної комунальної послуги, а також власниками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання у такій будівлі, шляхом сплати виконавцю комунальної послуги плати за абонентське обслуговування - за умови укладення індивідуальних договорів або індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг та з урахуванням особливостей, визначених цим Законом і Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (п.1 ст.6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»). Згідно п.14 постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», передбачено, що відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315. Відповідно до п.п.36, 37, 38 постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830, споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. Споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання). Згідно Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, встановлено порядок визначення та розподілу між споживачами обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень. Відповідно до ч.4, 6 ст.10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», розподіл між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг здійснюється відповідно до методики, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання. Згідно наданого представником позивача розрахунку та з врахуванням уточнених позовних вимог, сума заборгованості [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] станом на 01.08.2023 року становить 685 грн 38 коп., із яких: 401 грн 70 коп. плата за абонентське обслуговування; 36 грн 25 коп. внески за заміну ВКО ТЕ; 247 грн 43 коп. внески за обслуговування ВКО ТЕ. Відповідачами лише частково добровільно сплачено суму заборгованості. Доказів щодо неотримання житлово-комунальних послуг з теплопостачання за період із грудня 2019 року по серпень 2023 року, де розташована квартира [ADDRESS] , відповідачі не надали. З цих підстав позов Комунального підприємства «Тепловик» підлягає до задоволення шляхом стягнення на його користь із відповідачів заборгованість за спожиті послуги теплової енергії, яка утворилася перед позивачем, станом на 01.08.2023 року у розмірі 685 грн 38 коп., із яких: 401 грн 70 коп. плата за абонентське обслуговування; 36 грн 25 коп. внески за заміну ВКО ТЕ; 247 грн 43 коп. внески за обслуговування ВКО ТЕ. Отже, суд вбачає достатньо підстав для задоволення позову, з врахуванням уточнених позовних вимог, у повному обсязі. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги у стягненні всієї суми боргу, в порядку ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 2 684 грн. у рівних частках по 894,67 грн. з кожного. Підтверджуючих документів про звільнення відповідача від сплати судового збору, відповідачами не надано. На підставі викладеного,

Outcome: approved