Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

[PERSON] звернулась в суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів. Позов мотивовано тим, що сторони спору перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя позивачки з відповідачем не склалося і за рішенням суду їхній шлюб було розірвано. З часу народження дочки позивачка постійно проживає разом зі своїми батьками. При цьому, відповідач не цікавиться та не турбується про стан здоров`я дитини, її духовним розвитком, ні з дитиною, ні з позивачкою не бажає бачитися. Тривале ігнорування відповідачем своїх батьківських обов`язків призвело до того, що вона не знає хто її батько, оскільки за весь час він жодного разу не провідав дитину. Всі обов`язки по вихованню та утриманні дочки протягом усього часу виконувала позивачка та її батьки. Позивачка зазначила, що з відповідача стягуються аліменти на утримання дочки, однак, відповідач не регулярно їх сплачує, із значними затримками, в результаті чого утворюється заборгованість. При цьому, позивачка проживає із батьками пенсійного віку та сама перебуває у відпустці по догляду за дитиою, тому, окрім позбавлення батьківських прав відповідача також просила суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на 1/3 частку від його заробітку. Враховуючи вищевикладене, позивачка просила суд позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до дочки [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частки від його доходу (заробітку) на утримання дитини. Стягнути з відповідача понесені витрати. Ухвалою суду від 31.08.2022 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого судового засідання. 05.10.2022 року на адресу суду від представника [PERSON] - [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява, відповідано до якої представник зазначив, що [PERSON] позовні вимоги позивачки за первісним позовом не визнає у повному обсязі, оскільки твердження викладені в позові не відповідають дійсності. Зазначив, що відносини між сторонами є досить складними, між ними постійно виникають конфлікти та непорозуміння. У добровільному порядку згоди з приводу виховання дитини та спільної участі у виховному процесі сторони знайти не можуть. Разом з тим, позивач за зустрічним позовом відповідально ставиться до обов`язку по утриманню та вихованню дитини, сплачує аліменти, які визначенні за рішенням суду, та бажає приймати участь у житті дочки, що спростовує твердження позивачки за первісним позовом про її одноособове утримання дитини та небажання відповідача бачитися з дитиною. Позивач за зустрічним позовом має бажання забезпечити для своєї доньки усі необхідні умови для нормального життя та підтримувати її на будь-якому етапі життя. Він намагається встановити нормальні сімейні стосунки з донькою, хоче щоб вона знала його як батька, та приймати найактивнішу участь у її житті. При цьому, позивач за зустрічним позовом розуміє свій обов`язок матеріально забезпечувати свою доньку та не відмовляється від сплати аліментів, однак, збільше розміру аліментів на 1/3 частку від його заробітку погіршить його матеріальне становище. Також, позивач за зустрічним позовом вказав, що він неодноразово звертався до відповідачки [PERSON] із проханням про організацію побачень з дитиною, прогулянок, залучення його до стяткування свят, однак відповідачка не бажає відпускати дитину до батька, ігноруючи його прохання. Крім того, зазначив, що позивачка за первісним позовом всіляко ускладнює відносини між батьком та дитиною, не повідомляє про її стан здоров`я, відмовляє у зустрічах, спілкуванні, тому [PERSON] позбавлений можливості приймати участь у житті дитини саме через небажання [PERSON] забезпечити участь батька в житті дитини. Враховуючи вищевикладене, позивач за зустрічним позовом просив суд прийняти зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] . Визначити такі способи участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення наступного графіку виховання та спілкування з дитиною: протягом 3-місячного терміну: щовівторка, щочетверга та щосуботи місяця з 10 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. у присутності матері, після закінчення 3-місячного терміну: щовівторка, щочетверга та щосуботи місяця з 10 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. без присутності матері. Ухвалою суду від 29.11.2022 року клопотання представника відповідача [PERSON] задоволено. Зустрічний позов [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не завляє самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей ВМР про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів. За клопотанням позивачки, за первісним позовом, з метою виконання вимог ч.4 ст.19 СУ України, судом витребовувся письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Крім того, за клопотанням позивача за зустрічним позовом, з метою виконання вимог ч.4 ст.19 СУ України, судом витребовувся письмовий висновок щодо доцільності встановлення порядку учесті батька [PERSON] з донькою [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 23.02.2023 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивачка за первісним позовом/відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] первісні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити. Позивачка/відповідачка [PERSON] вказала, що за час розгляду справи відповідач/позивач [PERSON] не виявляв бажання бачитися з дитиною. Зустрічні позовні вимоги не визнали у повному обсязі, просили суд відмовити у задоволенні. Відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, вказав, що твердження позивачки/відповідачки не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки [PERSON] бажає приймати участь у спілкуванні та вихованні дитини. Зустрічні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд встановити спосіб участі батька житті дитини, який пропонується у позові. Вважав висновок Служби у справах дітей необгрунтованим та однобічним. Представник Служби у справах дітей ВМР Остапець Н.М. в судове засідання не з`явилася, до суду подала клопотання в якому просила справу розглядати без її участі, підтримала висновок органу опіки та піклування. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] (а.с.8) Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28.09.2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.12-13). Позивачка/відповідачка [PERSON] у позові вказує, що відповідач/позивач [PERSON] не приймає участі у житті дитини, не піклується про неї, її духовний та емоційний стан, не утримує матеріально на достатньому рівні, з цих підстав просила позбавити його батьківських прав, та на підтвердження вказаного надала відповідні докази. Відповідно до Довідки ЦПМСД №3 №264 від 10.03.2022 року за період нагляду, мати [PERSON] з дитиною [PERSON] регулярно відвідують мадичний заклад, мати відповіально виконує рекомендації лікаря. На всіх візитах до лікаря в поліклініку та при відвідуванні лікарем вдома. З дитиною знаходиться тільки мама (а.с.9). Згідно Інформації про участь батьків у житті дитини №15/05-01-02 від 14.03.2022 року КЗ «ДНЗ №74 ВМР», дитина [PERSON] регулярно відвідує групу раннього віку №7 КЗ «ДНЗ №74 ВМР» з серпня 2021 року. Дитина завжди охайна, доброзичлива, життєрадісна, активна. Софія добре розвинута як фізично так і психічно. Мати [PERSON] дотримується рекомендацій вихователів, які стосуються навчання, виховання, здоров`я та розвитку дитини, бере активну участь у житті закладу. Адміністрація та вихователі закладу з батьком дитини не знайомі, він не приходить до [PERSON] , не спілкується з вихователями, не відвідує батьківські збори, не цікавиться її життям та здоров`ям. [PERSON] приводить та забирає мати (а.с. 10-11). Також, з Інформації про участь батьків у житті дитини [PERSON] , регулярно відвідує щомісячні профілактичні огляди, робить всі щеплення вчасно (за графіком). Дитина завжди охайна, доглянута, не мала проблем зі здоров`ям. Дитина розвивається добре відповідно до свого віку. Мати дотримується рекомендацій педіатра та вузьких спеціалістів. Батько контакту із закладом, де на обліку стоїть дитина не підтримує, з лікарями не спілкується, не приходить з дитиною на щеплення, не привозить та не забирає дитину з поліклініки. Батько з сім`єю не проживає. Під час візиту до дитини батька вдома не бачили. Дитина проживає з мамою, дідусем та бабусею (а.с.18). Відповідно до Акту про відсутність особи від 14.03.2022 року, за адресою: [ADDRESS] [PERSON] не зареєстрований та не проживає з 19.08.2018 року (а.с.16). Відповідно до Довідки №299 від 14.03.2022 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (власник), [PERSON] (дружина), [PERSON] (дочка), [PERSON] (син), [PERSON] (внучка) (а.с.17). Суд досліджуючи докази, звертає увагу на наступне. За правилами ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблею ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересів дитини. Таке визначення може бути необхідними у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991року № 789ХІІ) дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В абзаці 2 п. 16 Постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 вищевказаної Постанови). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до Висновку ВК ВМР від 27.01.2023 року, Орган опіки та піклування ВМР вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON] . Суд не погоджується із Висновком Органу опіки та піклування, оскільки він є необгрунтованим та таким, що порушує інтереси дитини на піклування з сторони батька. Крім того, висновком не встановлено реальних складних відносин між батьками. Таким чином, суд не приймає до уваги вказаний висновок. Враховуючи усі надані докази у їх сукупності, суд дослідивши матеріали справи, не знайшов свого підтвердження під час судового розгляду справи факту навмисного ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків, щодо доньки [PERSON] та свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками. Крім того, на на час розгляду справи батько в повній мірі сплачує аліменти, бажає спілкуватися з донькою та приймати участь у її вихованні та житті. Також, суд звертає увагу, що участь обох батьків у вихованні дітей є важливою складовою для повноцінного розвитку дитини. Батьки повинні з повагою ставитися один до одного, знаходити взаємопорозуміння у спілкуванні, задля забезпечення якнайкращих інтересів дитини. Суд вважає, що оскільки батько бажає приймати участь у вихованні дитини, брати участь у її житті, намагається покращити з нею стосунки у кращу сторону та встановити способи та участь його як батька у житті дитини, а позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини, тому суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення даної позовної вимоги. Разом з тим, ще однією окремою позовною вимогою позивачкою/відповідачкою було стягнення аліментів на її користь на утримання доньки у розмірі 1/3 частки з доходів (заробітку) відповідача/позивача. Судом встановлено, що головним державним виконавцем Центрального відділу ДВС у м.Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Сиридюк Т.В. 03.06.2020 року було відкрито виконавче провадження [NUMBER] з виконання виконавчого листа №127/32366/19 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірір 1 500,00 грн., з 29.11.2019 року і до досягнення дитиною [PERSON] трьох років (а.с.46). Постановою головного державного виконавця Немишлянського відділу ДВС у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Білоус О.А.від 14.09.2022 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 127/32366/19 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1 500,00 грн., з 29.11.2019 року і до досягнення дитиною [PERSON] трьох років - закінчено (а.с.51). Крім того, відповідно до Заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27.01.2020 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON] , в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18.12.2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.108-109). Також, відповідачем/позивачем [PERSON] надав суд квитанції про сплату аліментів [PERSON] (а.с.52-63). Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Зміну у платника аліментів обставин, що вказували б про доцільність такої зміни насамперед в інтересах дитини: втрату ним постійного заробітку, доходу, зменшення і несистематичність його отримання, тощо. Зважаючи на те, що зміна способу може тягнути і зміну розміру таких аліментів належало доводити й обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, ст. 192 СК України, зокрема, зміну матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Звертаючись до суду із даним позовом, як підставу для збільшення розміру аліментів, позивачка/відповідачка посилалася на те, що вона проживає з батьками пенсіонерами, в даний час не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Як зазначено вище, отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Разом із цим, кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог (частина перша статті 81 ЦПК України). Проте у позові [PERSON] не навела обставин, які з того часу змінились і свідчили б про зміни матеріального становища платника аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін та інших випадків, передбачених статтею 192 СК України, що обумовлюють можливість зміни визначеного судом розміру аліментів, які стягуються на утримання дитини, а також не надала доказів щодо цього. Разом із тим, слід зазначити, що посилання позивачки на обставини збільшення витрат на утримання, лікування дитини, проживання з батьками похилого віку, не є підставою для зміни саме розміру аліментів, а можуть розцінюватись як можливі для стягнення з відповідача/позивача додаткові витрати на дитину. З огляду на викладене, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язку їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні даної позовної вимоги. Щодо зустрічного позову [PERSON] суд зазанчає наступне. Відповідно до вимог ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частинами 2, 3 ст. 157 Сімейного кодексу України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно вимог частин 1, 2 статті 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 12 вказаного Закону, зокрема, визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У ч. 1, 2 ст. 15 вказаного Закону зазначено, що батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. На виконання ухвали суду про витребування доказу, Орган опіки та піклування ВМР надав висновок від 27.01.2023 року № 01/00/011/5217 відповідно до якого враховуючи неналежне виконання батьком протягом тривалого часу обов`язків по вихованню доньки є недоцільним визначення способів участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] . (а.с. 93-94). Суд також не може погодитись із вказаним висновок, ООП ВМР, оскільки батько дитини бажає приймати участь у житті дитини, а позбавлення його батьківських прав та невизначення способів участі у спілкуванні та вихованні дитини буде порушувати його права як батька. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що хоча відповідач/позивач [PERSON] не на достатньому рівні протягом останніх років піклувався про доньку, оскільки сторони припинили фактичні відносини, та батько дитини проживав у іншому місці, в судовому засіданні відповідач/позивач довів своє бажання спілкуватися з донькою, матеріально забезпечувати її та піклуватися про її моральний та духовний стан, при цьому позивач/відповідач [PERSON] чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною. Разом з тим, запропонований відповідачем/позивачем спосіб участі у вихованні доньки суд вважає недоцільним, оскільки батько не проживає у м.Вінниці, тому побачення з 10 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. щовівторка та щочетверга місяця є досить суперечливими. Також, суд враховує, що у будні дні дитина може перебувати у дитячому садочку, тому такі зустрічі будуть порушувати її звичний ритм житя. Крім того, мати дитини вказала, що донька давно не бачила батька, тому він для неї є фактично незнайомою людиною, тому суд вважає за необхідне продовжити термін зустрічей з матір`ю до 5 місяців, задля адаптації дитини з батьком та недопущення стресової ситуації у дитини. Враховуючи наведені обставини, бажання [PERSON] брати участь у вихованні своєї дитини, його ставлення до виконання батьківського обов`язку, право на особисте спілкування з дитиною, та враховуючи вік дитини, значну прив`язаність дитини до матері, а також з метою забезпечення інтересів дитини, суд вважає за можливим позов задовольнити частково і визначити такі способи участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною - [PERSON] , [INFO] : протягом 5 (п`яти) місячного терміну: щосуботи місяця з 10 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. у присутності матері; після закінчення 5 (п`яти) місячного терміну: щосуботи місяця з 10 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. без присутності матері. Суд вважає необхідним роз`яснити сторонам про необхідність попереджати один одного про свої дії щодо дитини та узгоджувати їх з урахуванням режиму дня, стану здоров`я та інтересів дитини. Крім того, суд роз`яснює сторонам, що у разі зміни обставин, вони вправі звернутися до суду із визначенням іншого способу участі у житті дитини. При ухваленні рішення суд, відповідно до вимог п. 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., також враховує, що дитині повинні бути надані можливості і сприятливі умови, які б дозволили їй розвиватися розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності при найвищому забезпеченні інтересів дитини. Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні первісного позову, суд вважає за необхідне судові витрати залишити за позивачем. У зв`язку із задоволенням зустрічного позову з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного згідно ст.ст. , що не може справитись з сином, оскільки той його не слухає, підходу до нього не може знайти. , 164-167 СК України,

Outcome: partial