Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

У жовтні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28 травня 1984 року зареєстрували шлюб з відповідачем. Від шлюбу спільних неповнолітніх дітей не мають. З 1990 року шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені через різні погляди на сімейне життя та обов"язки. Тобто, більш як тридцять років потому вони припинили будь-яке спілкування, спільне проживання та ведення спільного господарства. Так як відповідач проживає в іншій області та вони не спілкуються, розірвати шлюб через органи РАЦС не представляється можливим. Вважає, що подальше збереження сім`ї неможливе та суперечить її інтересам, а тому просить суд шлюб розірвати. В судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Позивачка про причини неявки суд не повідомила. Відповідач згідно поданої письмової заяви просив про розгляд справи за його відсутності, позов визнає. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 28 травня 1984 року виконкомом Верхньоясенівської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб, актовий запис № 9, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане повторно 16 лютого 2006 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] " (а.с. 7). З 1990 року шлюбні відносини між подружжям фактично припинені, між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного. Сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. Сім`я розпалася остаточно та існує формально. Від шлюбу дітей не мають. Посвідчити розірвання шлюбу через органи РАЦС не представляється можливим. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що шлюбні відносини між сторонами більш ніж як тридцять років вже припинені, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнав, суд вважає, що сім`я розпалася остаточно, примирення між сторонами не відбулося, а тому збереження даної сім`ї не відповідало б інтересам сторін, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, та суд приходить до висновку, що вимога позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви позивачкою сплачено судовий збір в сумі 1073,60 грн, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (а. с. 1). Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Наведені положення Закону кореспондуються із ч. 1 ст. 142 ЦПК України. Відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті. За такого, з відповідача на користь позивачки має бути стягнуто судовий збір у розмірі 536,80 грн, з державного бюджету має бути повернуто позивачці судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Outcome: approved