Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулася у суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі, зареєстрованому 03 серпня 2022 року Дубенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис №226. Причиною звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу стало те, що спільне життя з відповідачем не склалося, протягом останнього часу відносини між ними погіршилися, почали виникати сімейні негаразди та непорозуміння, які переростали у сварки. На даний час вони разом не проживають та не підтримують сімейних відносини, кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами, життєві пріоритети та сімейні цінності кожного з них стали суперечити один одному, через що вони втратили почуття поваги та любові один до одного, фактично сім`я припинила своє існування. Вважає, що примирення з відповідачем та збереження шлюбу не можливе. З наведених підстав просить шлюб розірвати та стягнути з відповідача судові витрати у справі. Ухвалою суду від 02 жовтня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивачки - адвокат Вишковська В.І. подала до суду заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити у відсутності сторони позивача. Зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити. Відповідач в судове засідання також не з`явився, згідно поданої заяви просить справу розглянути без його участі. Вказав, що позовні вимоги визнає, згідний на розірвання шлюбу. Однак просить не стягувати з нього судових витрат, оскільки він є учасником бойових дій, а також витрат на правничу допомогу. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що подружжя перебуває у шлюбі, зареєстрованому 03 серпня 2022 року Дубенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис №226, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). Згідно з ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Сторони припинили сімейні і подружні стосунки, не бажають їх поновлення. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу порушує, передбачене\~ст.56 Сімейного кодексу України, право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3, ч.4 ст.56\~Сімейного кодексу\~України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Передбачене ч. 1 ст.\~111\~Сімейного Кодексу\~України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Згідно ч.3 статті 105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, як того вимагають положення ст.111 СК України, суд не вбачає. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є не припустимим. Згідно ч. 2 ст.\~114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст.\~115\~Сімейного кодексу\~України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, позов підлягає задоволенню. Щодо розподілу між сторонами судових витрат суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо); такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем були надані такі документи: Договір про надання правової допомоги №60/23 року від 27.09.2023, ордер серії ВК №1104659 від 28.09.2023, детальний опис юридичних послуг згідно Договору про надання правової допомоги №60/23 року від 27.09.2023, Акт здачі-прийняття робіт від №07 від 29.09.2023 та квитанцію до прибуткового касового ордера №7 від 29.07.2023 на суму 2000 грн (а.с.9-14). Витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Враховуючи наведене, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, беручи до уваги заперечення відповідача, суд приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу мають складати 1000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 1073,60 грн підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією від 28.09.2023. Оскільки відповідач визнав позов до початку першого судового засідання, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», решту 50 відсотків судового збору у сумі 536,80 грн слід також компенсувати позивачу за рахунок держави.

Outcome: approved