Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , адвокат Іонашку В.Д., звернувся до суду з позо-вом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька. Вказує, що 09.07.2009 року між сторонами був укладений шлюб. За час шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24.03.2011 року шлюб між сторонами розірвано. Вказує, що з моменту розірвання шлюбу син сторін [PERSON] проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні. При цьому стверджує, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні ди-тини, не цікавиться його життям та станом здоров`я. Зазначає, що неповнолітній [PERSON] з 6-ти років професійно займається ка-рате, у зв`язку з чим в останнього виникає необхідність приймати участь у змаганнях, які проходять поза межами України, а тому існує необхідність у вирішенні питання що-до перетину кордону України без згоди батька. Представник позивача вказує, що відповідач раніше не заперечував щодо участі сина в міжнародних змаганнях та відповідно надавав нотаріально посвідчену заяву на виїзд дитини за кордон. Однак, оскільки на даний час позивачці не відомо місце перебування відповідача, остання просить суд надати тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньому Про-хорову [PERSON] , [INFO] , без згоди та супроводу батька [PERSON] , [INFO] , у супро-воді матері [PERSON] , [INFO] , або уповноваже-них нею осіб у період з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року до Румунії, Болгарії, Мол-дови, Угорщини, Австрії, Німеччини, Італії, Польщі та інших країн Шенгенської угоди, а також до Туреччини. В судове засідання позивачка та її представник не з`явились. Представник пози-вача надав заяву, згідно якої просив розглянути справу без його та позивачки участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, був повідомлений про місце та час роз-гляду даної справи належним чином, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учас-ників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки по-зивач не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно вивчивши обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов підлягає задово-ленню, з наступних підстав. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інак-ше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка набрала чинності для України 27.09.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються пи-таннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими орга-нами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як встановлено судом, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження се-рії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за №784 (а.с. 10). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 09.07.2009 року, був розірваний на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24.03.2011 року. Рішення набрало законної сили 04.04.2011 року (а.с.9). Згідно копій нотаріально посвідчених заяв від 07.06.2019 року та 24.11.2021 року, відповідач [PERSON] надавав дозволи на перетин кордону та не заперечував проти тимчасових поїздок його сина, [PERSON] , у супроводі [PERSON] до країн учасниць Шенгенської угоди (а.с.11-12). Відповідно до довідки, виданої ГО «Спортивний клуб «Альфа Спорт», [PERSON] займається карате та є багаторазовим чемпіоном області, все-українських та міжнародних турнірів, займає 1 місце у всеукраїнському рейтингу Укра-їнської федерації карате в категорії хлопці 12-13р. -40кг (а.с.13). Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рів-ні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безпе-решкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та мораль-ний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтува-тися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здій-снюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які не-обхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всу-переч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рі-шенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлу-чення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхід-ним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дити-ною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст.9 Конвенції про права дитини). За правилами статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріпле-но основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхід-но дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у ви-падку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання ди-тини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом за-стосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із ви-значенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для все-бічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків ди-тини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілку-ванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпу-стимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її дум-ки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. 14 липня 2016 року внесено зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», які набрали чинності з 01 жовтня 2016 року, з нього вилучено норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з бать-ків. З цього часу законодавчим актом, що регулює порядок виїзду дітей за межі Укра-їни, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свобо-ду пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому су-проводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених зако-ном. Водночас, за змістом ст.124 Конституції України та ст.15 ЦК України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обви-нувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не-визнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 із змінами і доповнен-нями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на мо-мент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі од-ного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідче-ною згодою здійснюється: -за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держа-ви прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; -без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Отже, тимчасовий виїзд дитини за кордон на підставі рішення суду передбачений законодавством та має відповідати найкращим інтересам дитини. Відповідний дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Наведене узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18). Визначаючи, чи відповідає найкращим інтересам дитини дозвіл на виїзд сина сто-рін за кордон без згоди батька у супроводі матері або уповноважених нею осіб, суд вра-ховує, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , дійсно займа-ється карате на професійному рівні, при цьому відповідач раніше не заперечував проти тимчасових виїздів сина за кордон для участі у змаганнях з карате, а тому надання доз-волу на виїзд неповнолітнього [PERSON] за кордон відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає за-доволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved