Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ « Краснолиманське», треті особи: ГУ ПФУ в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він є сином [PERSON] , який перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі ТОВ « Краснолиманське» в якості гірника очисного забою. 21.03.2023 року під час виконання своїх обов`язків на підприємстві ТОВ « Краснолиманське» з його батьком [PERSON] стався нещасний випадок, він отримав травму, яка спричинила його смерть. Нещасний випадок стався з вини роботодавця, яким не було забезпечено безпечних умов праці. Вважає, що у зв`язку зі смертю його батька спричинена моральна шкода, оскільки він втратив рідну людину- свого батька, відчуває самотність, змінився його емоційний стан, він був позбавлений можливості матеріальної і моральної підтримки батька у подальшому житті. Просить стягнути з відповідача на його моральну шкоду в розмірі 1000000 грн. Представник відповідача ТОВ « Краснолиманське» надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі, оскільки позивач не надав докази на підтвердження своєї правосуб`єктності , передбачене ст. 1200 ЦК України. Позивач не має права на отримання такої виплати моральної шкоди, оскільки на момент смерті батька йому виповнилось 22 роки, тобто був повнолітнім . Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. ( а .с. 34-38). В додаткових поясненнях, наданих до суду, зазначив, що позивач також не надав доказів наявності протиправної поведінки відповідача, яка призвела до смерті [PERSON] , в той час, як однією із причин нещасного випадку, є окрім іншого, невиконання вимог інструкцій з охорони праці та особиста необережність зі сторони самого [PERSON] . Також позивач невірно посилається на постанову КМУ від 28.02.2023р. № 168, яка ,в даному випадку взагалі не застосовується. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог ( а. с. 55-56). Позивач в судове засідання не з`явився, просив справу слухати без його участі ( а. с. 4). Представник відповідача ТОВ « Краснолиманське» в судове засідання не з`явився, просив справу слухати без участі представника. ( а. с.79-80). Представник третьої особи ГУ ПФУ в Донецькій області в судове засідання не з`явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином ( а. с. 94). Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданих клопотань про розгляд справи за відсутності сторони, що , в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачка по справі [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . ( а. с. 7 ). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з 04.03.2023 р. по 21.03.2023р. року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське», де працював в якості підземного гірника очисного забою 5 розряду з повним робочим днем в шахті ( а. с. 8-9). 21.03.2023 року о 11 годин 55 хв. під час виконання трудових обов`язків з гірником підземним 5 розряду очисного забою дільниці монтажу і демонтажу ТОВ «Краснолиманське» [PERSON] стався нещасний випадок, внаслідок якого його було смертельно травмовано, про що складено Акт розслідування нещасного випадку за формою Н-1/П від 21.03.2023 р., затверджений т в.о. начальника СМУ ДСУПОП 20.06.2023 р. ( 1-14). Внаслідок до п. 7 Акту Н-1/П від 21.03.2023 р. нещасний випадок з [PERSON] є таким, що пов`язаний з виробництвом. ( а. с. 13). Згідно п. 5 Акту Н-1/П основні причини нещасного випадку: - організаційні: порушення технологічного процесу; -супутні причини: порушення трудової і виробничої дисципліни, у тому числі невиконання посадових обов`язків, невиконання вимог інструкцій з охорони праці; визначено шкідливий або небезпечний фактор: робота в умовах небезпечних виробничих чинників ( а. с. 21). Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Таким чином, ч. 1 ст. 1167 України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави- наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом чи іншим ушкодження здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям ( усиновленим) , а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Ця норма матеріального закону не містить посилання на наявність вини у заподіянні вказаної шкоди. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин Виходячи з аналізу вищезазначених норм права, вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали окремо з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 р. № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України ( для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Отже, право члена сім`ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю особи, спричиненого нещасним випадком, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності причинного зв`язку між смертю та нещасним випадком, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім`ї померлого виникають після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент. Відповідно до ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Як вбачається з матеріалів справи, Актом розслідування нещасного випадку Н-1/П від 21.03.2023 року встановлено, що нещасний випадок, що стався 21.03.2023 року о 14 годині 50 хвилин з підземним гірником очисного вибою 5 розряду [PERSON] ,є такий, що пов`язаний з виробництвом. Основні причини нещасного випадку: - організаційні: порушення технологічного процесу; -супутні причини: порушення трудової і виробничої дисципліни, у тому числі невиконання посадових обов`язків, невиконання вимог інструкцій з охорони праці.. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. В даному випадку суд вважає, що, відповідач ТОВ «Краснолиманське» є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу по справі [PERSON] , оскільки у зв`язку зі смертю батька внаслідок нещасного випадку, який стався на підприємстві відповідача, він переніс моральні страждання, які полягають у душевних та психічних стражданнях, зміни психологічного стану, що призводять до порушення його звичного ритму та способу життя. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Разом з тим, при визначенні розміру моральної шкоди при вирішенні спору суд приймає до уваги той факт, що одна із причин нещасного випадку, який стався 21.03.2023 року з [PERSON] , є недбалість про особисту безпеку і здоров`я, невиконання останнім правил безпеки. ( а. с. 13-14). Виходячи із наведених вище обставин, суд вважає, що [PERSON] заподіяно моральну шкоду і він має право на її відшкодування на підставі норм ст. ст. 1167, ч. 2 ст. 1168 ЦК України, які передбачають відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи членам її сім`ї. Розмір моральної шкоди, з урахуванням всіх обставин справи, суд оцінює в 250000 грн. Доводи представника відповідача про те, що позивач не довів свою правосуб`єктність при зверненні до суду з вказаним позовом не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються вищезазначеними нормами права, зокрема ст. ст. 23,1167,1168 ЦК України, а норми ст. 1200 ЦК України, на яку посилається представник відповідача, регулюють порядок відшкодування матеріальної шкоди. Щодо відрахування з присудженої позивачу до стягнення суми моральної шкоди податків та зборів, суд зазначає наступне. Відповідно до Закону України №466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», внесено зміни до п.п.164.2.14 ст.164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року). До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених вищевказаним Законом, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України). Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Тобто, оскільки з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 250 000 грн, що значно перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, як це передбачено законом, а тому в даному випадку підлягає стягненню моральна шкода з утриманням податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Задовольняючі позовні вимоги частково, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, ставок судового збору, передбачених ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та того, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору у розмірі 2500 грн., що підлягав сплаті за подання позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: partial