Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

До Олевського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про визнання права на приватизацію та зобов`язання вчинити певні дії. Вказана заява обґрунтована тим, що рішенням виконавчого комітету Олевської селищної ради № 66 від 30.05.2002 року вирішено затвердити протокол спільного засідання профкому адміністрації Олевського держлісгоспу про розподіл житла та надати позивачу [PERSON] ордер на зайняття квартири [ADDRESS] в складі трьох членів сім`ї, а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . На підставі зазначеного рішення виконавчого комітету видано ордер № 1200 від 30.05.2002 року на вселення у зазначене житло. 03.12.2004 року ДП «Житомирліс» надано дозвіл [PERSON] на приватизацію квартири [ADDRESS] . [INFO] померла перша дружина позивача [PERSON] , яка була зареєстрована та проживала у зазначеній квартирі. 10.05.2014 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] . Таким чином, у кв. [ADDRESS] , яка підлягає приватизації, на даний час зареєстровані та проживають [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Позивачами було прийнято рішення про оформлення права власності на вищевказану квартиру в якій вони проживають, оскільки вони не використали свого права на приватизацію житла. Позивачем [PERSON] виготовлено технічний паспорт № 3148 від 02.12.2022 року, яким стверджується наявність та проведення інвентаризації квартири. Оскільки, квартира перебуває на балансі Державного підприємства «Олевське лісове господарство» позивач [PERSON] 30.11.2022 року звернувся до зазначеного підприємства із заявою про надання згоди на приватизацію житла. На вказане звернення [PERSON] отримав відповідь згідно якої питання щодо передачі майна у власність має вирішуватись Органом управління майном, оскільки відчуження засобів виробництва, майна, що належить до основних фондів, що є державною власністю і закріплені за Державним підприємством «Олевське лісове господарство» здійснюється за погодженням з Органом управління майном. Вирішуючи у подальшому питання отримання права власності на житло позивач [PERSON] звернувся до відповідача Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» із заявою про передачу йому та його сім`ї у власність житла, яке вони займають на законних підставах. На свою заяву [PERSON] отримав відповідь згідно якої питання щодо передачі майна у власність на даний час не може бути вирішене, оскільки на підприємстві не створений відповідний уповноважений Орган приватизації. Виходячи з наведеного, позивачі дійшли до висновку, що дії відповідача є протиправними та такими, що порушують право сім`ї [PERSON] на приватизацію житла. Враховуючи наведене, позивачі просять суд задоволити позовні вимоги у повному обсязі, визнати протиправною бездіяльність Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» щодо не вирішення питання передачі у власність, шляхом приватизації [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS] та зобов`язати відповідача прийняти рішення про передачу у власність шляхом приватизації та оформити документи про передачу у власність позивачам вказаної квартири. Також, позивачі просять стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] понесені ними судові витрати у виді сплати судового збору. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Винару Л.В. Ухвалою суду від 08.09.2023 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 10.10.2023 року на адресу суду від представника відповідача директора філії «Олевське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» Колісника З. надійшов відзив на позовну заяву. У вказаному відзиві представник відповідача зазначає, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Оскільки, з матеріалів справи не вбачається, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , передавався держлісгоспом до комунальної власності у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог по справі № 287/1516/23 повністю. Ухвалою суду від 18.10.2023 року закрито підготовче провадження у вказаній справі та справу призначено до судового розгляду по суті в загальному порядку у відкритому судовому засіданні. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять їх задоволити. Також, просять витрати по сплаті судового збору стягнути саме на користь [PERSON] . Вважають за можливе проводити розгляд справи без участі позивачки [PERSON] . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, до суду надала письмову заяву з проханням розглядати справу без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» Присяжнюк Д.А. у судовому засіданні зазначив, що на даний час питання про приватизацію позивачами квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] вирішити неможливо у зв`язку з тим, що на підприємстві не створений Орган приватизації. У разі створення відповідного Органу вказане питання буде вирішено позитивно, оскільки на його переконання позивач [PERSON] має безумовне право на приватизацію зазначеної квартири. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов наступних висновків. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на повагу до житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» ЄСПЛ визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції. Принцип пропорційності у розумінні Європейського суду з прав людини полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети. З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Олевської селищної ради Олевського району Житомирської області № 66 від 30.05.2002 року «Про затвердження виписки з протоколу спільного засідання профкому та адміністрації Олевського держлісгоспу по розподілу житла» вирішено видати ордер на 4-х кімнатну квартиру жилою площею 66,82 м.кв. по [ADDRESS] позивачу [PERSON] . Склад сім`ї: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 20-21). На виконання вказаного рішення виконавчого комітету 30.05.2002 року [PERSON] , сім`я якого складається з трьох чоловік видано ордер № 1200 на право на зайняття квартири [ADDRESS] (а.с. 22). Листом в.о. генерального директора об`єднання «Житомирліс» Бігула М.М. від 03.12.2004 року № 10-04/143, адресованого Олевському держлісгоспу об`єднання «Житомирліс» надало дозвіл [PERSON] на приватизацію квартири, що знаходиться по [ADDRESS] (а.с. 33). [INFO] померла перша дружина позивача [PERSON] - [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 23). 10.05.2014 року виконавчим комітетом Зубковицької сільської ради Олевського району Житомирської області зареєстровано шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис № 2. Прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Вказане стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 16). Згідно довідки Олевської міської ради Житомирської області від 10.05.2023 року № 1203 [PERSON] , 1956 року народження в період з 05.06.2000 року по даний час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та не використав своє право на приватизацію державного житлового фонду за вказаною адресою (а.с. 25). Також, згідно довідок АТ «Ощадбанк» від 30.11.2022 року та від 28.06.2023 року позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які проживають за адресою: [ADDRESS] житлові чеки на приватизацію житла не використовували (а.с. 26-28). 02.12.2022 року позивачем [PERSON] виготовлено технічний паспорт на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 29 - 31). Відповідно до інформаційної довідки КП «Коростенське МБТІ» від 02.12.2022 року № 72 згідно архівних даних, станом на 29.12.2012 року, державна реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] КП «Коростенське МБТІ» не проводилась (а.с. 32). Громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду (стаття 9 ЖК України). Згідно із статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Як встановлено частиною першою статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у гуртожитках та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму). У частині першій статті 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація здійснюється шляхом: - безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; - продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Частиною другою статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено перелік об`єктів, які не підлягають приватизації. Зокрема, не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Судом встановлено, що житлове приміщення, яке бажають приватизувати позивачі, до цього переліку не віднесене. Отже, позивачі є законними користувачами квартири, яка відноситься до державного житлового фонду, відтак мають право на приватизацію цієї квартири відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Слід зазначити, що в судовому засіданні представник відповідача не заперечував, що позивач [PERSON] має безумовне право на приватизацію вказаної квартири. Згідно наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 28.10.2022 року № 834 «Про припинення Державного підприємства «Олевське лісове господарство» та затвердження складу Комісії з припинення» припинено Державне підприємство «Олевське лісове господарство» шляхом реорганізації, а саме - приєднання до Державного спеціалізованого підприємства «Ліси України» (а.с. 89-93). Наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 12.01.2023 року № 129 затверджено передавальний акт Державного підприємства «Олевське лісове господарство», яке координується Житомирським обласним управління лісового та мисливського господарства (а.с. 97). З копії вказаного передавального акту балансових рахунків, основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів, а також матеріалів лісовпорядкування та документів, які підтверджують речові права на земельні ділянки, нерухоме майно та інше Державного підприємства «Олевське лісове господарство», яке координується Житомирським обласним управлінням лісового та мисливського господарства вбачається, що голова та члени комісії з припинення Державного підприємства «Олевське лісове господарство» провели безоплатну передачу активів та пасивів Державного підприємства «Олевське лісове господарство» на баланс Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України». Також, згідно вказаного акту правонаступництво щодо двохквартирного будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] після припинення Державного підприємства «Олевське лісове господарство» шляхом реорганізації перейшло до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (а.с. 98-101). Отже, в результаті реорганізації Державного підприємства «Олевське лісове господарство» усі майнові та немайнові права, інтереси та обов`язки перейшли до правонаступника Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України». З метою приватизації займаної квартири в житловому будинку позивач [PERSON] 30.11.2022 року звернувся із письмовою заявою до директора Державного підприємства «Олевське лісове господарство» Баран С.В. (а.с. 34). Листом від 13.12.2022 року за вих. № 1326 Державне підприємство «Олевське лісове господарство» повідомило [PERSON] про те, що для надання дозволу на приватизацію квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] необхідно отримати погодження Органу управління майном, тобто Державного агентства лісових ресурсів України (а.с. 35). Враховуючи наведене, 16.01.2023 року позивач [PERSON] звернувся до керівника Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» із письмовою заявою в якій просив прийняти рішення та надати дозвіл на приватизацію квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яку він отримав згідно ордеру № 1200 (а.с. 36). Листом від 23.03.2023 року за вих. № 1991 року Генеральний директор Держаного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» Лицур І. повідомив [PERSON] про те, що ініційоване ним питання буде розглянуто відповідним Органом приватизації, який на даний час перебуває в процесі створення (а.с. 37). Відповідно до статей 170, 329 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом. Відповідно до вимог статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону. Порядок передачі житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні підприємств, установ чи організацій, у комунальну власність визначається Кабінетом Міністрів України. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі № 295/6056/17 (провадження № 61-7366св21) зроблено висновок, що: «у статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та у пункті 13 Положення № 56 не міститься вказівка на те, що органи приватизації, створені місцевою державною виконавчою владою та органами місцевого самоврядування, можуть здійснювати приватизацію державного житлового фонду, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій чи установ. У наведених положеннях законодавства для суб`єкта владних повноважень визначено міру дозволеної поведінки, що, враховуючи положення статті 19 Конституції України, зміст правила частини першої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» і пункту 13 Положення № 56, потрібно розуміти таким чином, що вони не встановлюють дискрецію для органів приватизації, створених органами місцевого самоврядування, на вирішення питання про приватизацію не лише житлового фонду, який перебуває у комунальній власності, а й державного житлового фонду, який належить на праві державної власності і знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій чи установ. Ці норми права встановлюють імперативне правило, що підлягає виконанню, за змістом якого приватизація державного житлового фонду, який належить на праві державної власності і перебуває у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій чи установ, здійснюється органами приватизації, створеними саме цими підприємствами, установами чи організаціями. Відповідно до пунктів 17-18 Положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Зразок бланка заяви наведено у додатку 2. Громадянин подає до органів приватизації такі документи: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі. За малолітніх та неповнолітніх членів сім`ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновлювачі) або опікуни. Згоду на участь у приватизації дітей батьки (усиновлювачі) або опікуни засвідчують своїми підписами у заяві біля прізвища дитини. Як вбачається із матеріалів справи, такі документи позивач [PERSON] . Державному спеціалізованому господарському підприємству «Ліси України» надавав та цими документами доводиться право позивача та членів його сім`ї на приватизацію квартири державного житлового фонду. На переконання суду, саме до компетенції Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» належить створення органу приватизації і безоплатна передача у власність позивачів квартири (приватизація). Між тим, відповідачем вказані дії не вчинені, орган приватизації не створений, чим створюються позивачам перешкоди у реалізації їх конституційного права на житло, а саме приватизації квартири, отриманої згідно ордеру ще у травні 2002 року. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданих квитанцій (а.с. 1-3), позивачі за подання даного позову до суду сплатили судовий збір в розмірі 3220 грн. 80 коп., виходячи з розміру, встановленого ст. 4 Закону України «Про судовий збір», що підлягає відшкодуванню відповідачем. З огляду на позицію позивачів щодо судових витрат, викладену у прохальній частині позовної заяви та підтриманої ними у судовому засіданні суму судового збору слід стягнути на користь позивача [PERSON] . З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved