Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія\~«Фінтраст Україна» (далі ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором №5019291 від 04.11.2021 у розмірі 62\~300,00 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за вказаним договором. В обґрунтування вимог зазначено, що відповідно до укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі - ТОВ «Авентус Україна») та [PERSON] договору позичальнику було надано кредит у сумі 20\~000,00 грн. на строк 30 днів. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором, 18 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено договір факторингу №18.04/23Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на дату звернення до суду заборгованість за кредитним договором становить 20\~000,00 грн. тіло кредиту та 42\~300,00 грн. нараховані проценти. Тому позивач просить вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 31 серпня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Трофименко М.В., 28 вересня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник зазначила, що позовна заява не відповідає вимогам п.п. 2, 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не додано до Договору факторингу Додатку №1 із зазначенням Реєстру Боржників, серед яких би містилося прізвище відповідача [PERSON] , як боржника по кредитному договору, а тому у позивача відсутні правові підстави щодо вимоги погашення заборгованості та процентів за Кредитним договором саме до [PERSON] . Матеріали справи не містять підтвердження (квитанції) оплати ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» ТОВ «Авентус Україна» Права Вимоги до Боржників, як це передбачено умовами п. 1.1 Договору Факторингу, а тому у позивача відсутні правові підстави для вимоги до [PERSON] щодо заборгованості за вищевказаним кредитним договором та процентів. Як вбачається з матеріалів цивільної справи [PERSON] не надавала своєї згоди на зміну кредитора. Відповідач визнає позов частково, а саме нею визнається лише тіло кредиту у розмірі 20\~000,00 грн. Для відповідача незрозумілим є нарахування процентів у розмірі 42\~300,00 грн. за користування кредитом без детальних розрахунків, виходячи з кількості прострочених днів користування кредитними коштами, яких позивач до суду не надав. Враховуючи викладене, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В судове засідання сторони не з`явилися. Згідно наданої заяви, представник позивача адвокат Столітній М.М. просить проводити розгляд справи за його відсутності, на вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України. Її представник відповідача адвокат Трофименко М.В. звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала частково, не заперечувала щодо стягнення з відповідача тіла кредиту в розмірі 20\~000,00 грн., також просила вирішити питання щодо розподілу витрат на правову допомогу. Враховуючи вимоги частин першої та третьої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. За правилами статей 2, 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст.\~77 ЦПК\~України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлено, що 04 листопада 2021 року між ТОВ «Авентус Україна», як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, був укладений Договір №5019291 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого (пп. 1.2., пп. 1.3., пп. 1.4. Договору) товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти на споживчі потреби в загальній сумі 20\~000,00 грн. терміном на 30 днів (а.с. 45-49 копія договору, а.с. 50 додаток до договору). У пункті 1.5 вказаного вище договору сторони погодили стандартну процентну ставку 1,90% в день, яка застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору, якщо не виконані умови для застосування заниженої процентної ставки; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулась автопролонгація, відповідно до п. 4.3 договору. Додатком №1 до Договору про надання споживчого кредиту №5019291 від 04.11.2021 погоджено Графік платежів (а.с. 50). Відповідно до п. 1.5.2. Договору, знижена процентна ставка становить 1425 % в день та застосовується, якщо споживач у межах строку, визначеного в п. 1.4 договору, або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, споживач, як учасник лояльності отримає знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту (до дати пролонгації (не включно), але в будь-якому випадку не більш ніж за період строку кредиту, зазначеного в п. 1.4 договору, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, споживач розуміє та погоджується, що застосування стандартної процентної ставки без знижки не можна вважать зміної процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для споживача, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється сама на умовах стандартної процентної ставки, а можливість отримання індивідуальної знижки забезпечена для споживача лише, як для учасника програми лояльності та лише за умови виконання вимог для її застосування, передбачених цим Договором. Якщо споживач є учасником програми лояльності розмір зниженої процентної ставки зазначений в Договорі має значення, що є меншим за розмір стандартної процентної ставки, зазначеної в Договорі. Якщо споживач не є учасником програми лояльності, розмір зниженої процентної ставки дорівнює розміру стандартної процентної ставки, у зв`язку з чим цей підпункт Договору носить технічний характер та не має юридичного змісту для споживача. Відповідно до п. 1.7. (пп. 1.7.1, пп. 1.7.2) орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 24079,41% річних; за зниженою ставкою 7497,59% річних. Відповідач шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора отриманого від позивача прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав кредитний договір (здійснив акцепт пропозиції відповідача), тобто договір вважається укладеним у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». 18 квітня 2023 між ТОВ «Авентус» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено Договір факторингу №18.04/23-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус» передає ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» приймає належні ТОВ «Авентус» Права Вимоги до Боржників, вказаними в реєстрі боржників (а.с. 21-25). Згідно з п. 1.2 Договору факторингу, перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Божників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей на набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та Скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємно частиною цього Договору. Відповідно до витягу Реєстру боржників ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у сумі 62\~300,00 грн. (а.с. 67), з яких: 20\~000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу (тіло кредиту), 42\~300,00 грн. - сума заборгованості за відсотками (500 днів). Позивач зазначає, що всупереч умовам кредитного договору, не зважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунок позивача, ні на рахунок попереднього кредитора (а.с. 16-18 копія реєстру відправлень, а.с. 51 - копія опису, а.с. 66 копія відправлення повідомлення в електронну кабінеті). Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтями 514, 516\~ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2 статті 517\~ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Статтею 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Положеннями частини першої статті 610\~ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст.\~599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Статтею 1078\~ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Як передбачено ч. 1 ст.\~1081\~ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу. Отже, як встановлено судом, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за Договором №5019291 про надання споживчого кредиту від 04.11.2021, право вимоги за яким, на підставі Договору факторингу №18.04/23-Ф від 18.04.2023, перейшло до ТОВ «ФК «Фінтраст України», станом на 10.08.2023 позивачем нарахована заборгованість у загальному розмірі 62\~300,00 гривень, а саме 20\~000,00 гривень - заборгованість за кредитом (тіло кредиту), та 42\~300,00 гривень сума заборгованості по несплаченим відсоткам (залишок) за користування кредитними коштами (а.с. 52-65). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року. У відзиві на позов представник відповідача адвокат Трофименко М.В. не заперечує щодо сплати відповідачем суми кредиту, а саме 20\~000,00 грн., але заперечує щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми відсотків нарахованих позивачем за 500 днів, оскільки не зрозумілий механізм їх нарахування. Суд погоджується з вказаним запереченням з огляду на наступне. Представник позивача адвокат Столітній М.М. у позові вказує на те, що відповідно до п.4.2. Договору №5019291 про надання споживчого кредиту від 04.11.2021 здійснювалось пролангування строку кредитування та відповідно до п. 4.3. - автопролангування строку кредитування. Але суд вважає, що посилання представника позивача на авто пролонгацію/пролонгацію строку кредиту є недоведеним, виходячи з наступного. Відповідно до п. 3.1. Договору №5019291 про надання споживчого кредиту від 04.11.2021, нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредитування (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та або у році. За положеннями пункту 4.2.2. Договору №5019291 про надання споживчого кредиту від 04.11.2021, пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство в один із способів, наведених у цьому договорі. Судом встановлено, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів пролонгації Договором №5019291 про надання споживчого кредиту від 04.11.2021, оскільки така пролонгація за умовами договору мала здійснюватися шляхом здійснення платежу на користь позивача та погодження останнім пропозиції (оферти) позичальника про це. Відповідно до розрахунку заборгованості, що наданий позивачем, позичальник у період з дати укладення Договору №5019291 про надання споживчого кредиту від 04.11.2021 по 17.04.2023 не здійснив оплату суми нарахованих процентів. Посилання представника позивача на умови пункту 4.3. щодо автопролонгації строку кредиту без згоди відповідача, у випадку наявності у позичальника на дату закінчення строку кредиту заборгованості, є безпідставним. Частиною восьмою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідач [PERSON] , в особі представника адвоката Трофименко М.В., у письмовій заяви визнала позовні вимоги щодо тіла кредиту, заперечуючи щодо нарахування процентів з огляду на незрозумілість механізму їх нарахування. Виходячи з викладеного, встановивши погодження між сторонами умов (пункту 4.2.2.) про продовження строку користування кредитом через ініціативу позичальника (здійснення платежу на користь товариства), яку має право погодити позикодавець; приймаючи до уваги нечіткість умов пункту 4.3. про автопролонгацію строку кредитування без згоди позичальника з урахування погоджених умов у вказаному пункті 4.2.2.; враховуючи заперечення відповідачем таких умов про автопролонгацію строку кредитування та положення статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суд дійшов висновку про недоведеність позивачем факту продовження строку кредитування понад тридцять днів, який було визначено у пункті 1.4. Договору №5019291 про надання споживчого кредиту від 04.11.2021. Відповідна правова позиція викладена у постанові Дніпровського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року у справі №188/254/22. У зв`язку з цим, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом за межами строку кредитування у період з 05.12.2021 по 06.05.2022 включно на суму 30\~900,00 грн. відсутні (42\~300,00 грн. нараховані позивачем проценти 11\~400,00 грн. проценти в межах строку кредитування 30 днів = 30\~900,00 грн.). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Оскільки належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач відзиву до суду та доказів на його підтвердження, не надав, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє часткове підтвердження у судовому засіданні, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 20\~000,00 грн. та проценти за користування кредитом за 30 днів у сумі 11\~400,00 грн. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2\~147,20 грн., сплачений ним при подачі позову, однак оскільки позов підлягає задоволенню частково, суд з врахуванням положень ст.\~141\~ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати в сумі 1\~082,22 грн. (31\~400,00 грн. (сума боргу, стягнута судом) х 2\~147,20 грн. (сума судового збору, сплачена позивачем) / (62\~300,00 грн. сума боргу, заявлена до стягнення). Щодо вимоги про стягнення правової допомоги. Згідно зі ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З огляду\~на те,\~що стороною\~позивача було\~надано до\~суду копію\~ордеру від\~10.08.2023, копію Договору №10/07-2023 про надання правової допомоги від 10.07.2023, копію рахунку на оплату по замовленню №783/10/08 від 10.08.2023, копію звіту про надання правової допомоги від 10.08.2023 згідно Договору №10/07-2023 про надання правової допомоги від 10.07.2023, копію платіжної інструкції №1117 від 09.08.2023, яка свідчить сплату позивачем послуг адвоката в сумі 10\~000,00 грн. (а.с. 6, 7, 12-13, 14, 67), суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правничу допомогу в сумі пропорційній розміру\~задоволених вимог,\~а саме 5\~040,00 грн. (10\~000,00 грн. (сума правової допомоги, заявлена представником позивача) х 50,40 % (відсоток задоволених вимог позивача) / 100%). Представником відповідача також заявлено вимогу про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 6\~000,00 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. В якості\~доказів понесених\~витрат на\~правничу допомогу\~представником відповідача\~надано копію\~ордеру від\~20.09.2023, копію Договору про надання правничої допомоги №05/09/23-4 від 05.09.2023, копію Акту прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги №05/09/23-4 від 05.09.2023, копію квитанції №01 від 15.10.2023. Вказану квитанцію суд не може вважати належним доказом документального підтвердження фактично понесених позивачем витрат на правову (правничу) допомогу, оскільки це ні квитанція до прибуткового касового ордера, ні платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, ні касовий чек. З огляду на викладене, відсутність документального підтвердження фактично понесених витрат на правову (правничу) допомогу (квитанція, платіжне доручення, тощо), відповідно до вищезазначених позицій Великої Палати Верховного Суду, є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування такої витрати.

Outcome: partial