Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ), звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про стягнення аліментів. Позивачка свої вимоги мотивує тим, що 29.08.2018 року сторони зареєстрували шлюб. Внаслідок реєстрації шлюбу прізвище позивачки змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». За час шлюбу народилася донька [PERSON] , [INFO] . Сімейні відносини почали поступово розладжуватись, втрачено почуття любові, зникли взаєморозуміння, взаємопідтримка, турбота один до одного. Відсутність порозуміння в сімейному житті, спільних інтересів, різні погляди на життя та сімейні цінності призвели до неможливості підтримувати сімейні стосунки, вести спільний побут. Шлюбні відносини між позивачкою та відповідачем фактично припинені 13.06.2023 року. 18.07.2023 року до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області Позивачем було подано позов до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Наразі малолітня [PERSON] , [INFO] знаходиться на утриманні Позивача. Донька з моменту народження проживає разом з матір`ю. Після припинення фактичних шлюбних відносин та спільного проживання відповідачем, позивачка винайняла окреме житло та переїхала разом з донькою. [PERSON] створені належні та комфортні умови для фізичного та психологічного розвитку дитини. Житло забезпечене всім необхідним для проживання, дозвілля та розвитку дитини. Крім того, мати приділяє увагу харчуванню дитини, забезпеченню всім необхідним для повноцінного росту та розвитку, а також піклується про стан її здоров`я. [PERSON] відвідує персональні тренування, плавання. Обов`язок щодо утримання дитини відповідач належним чином не виконує, відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання спільної малолітньої дитини у розмірі, необхідному для її гармонійного розвитку. Крім того, вбачається динаміка росту фактичного прожиткового мінімуму та росту цін, відповідно збільшується і вартість у забезпечені малолітньої [PERSON] необхідними товарами. Відповідач за віком та станом здоров`я є працездатним, отже спроможний надавати кошти на утримання малолітньої доньки. Матеріальне становище відповідача є достатнім для забезпечення належного утримання власної дитини. За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 29.06.2023 року, [PERSON] є співзасновником Товариства з обмеженою відповідальністю « Авіаційні системи України». Також, [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, основним видом діяльності якого є допоміжне обслуговування авіаційного транспорту. Крім того, ФОП [PERSON] здійснює діяльність щодо дослідження й експериментальної розробки у сфері інших природничих і технічних наук; оптової торгівлі побутовими електротоварами й електронною апаратурою побутового призначення для приймання, записування, відтворювання звуку й зображення. На утриманні у відповідача не має інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28 серпня 2023 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання. 25 вересня 2023 року представник позивач - адвокат Сєришева О.С., через електронну систему «Електронний суд» звернувся до суду з заявою про участі у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщень суду з використання власних технічних засобів. Своє клопотання представник позивача обґрунтував введенням військового стану, територіальною віддаленістю місця перебування представника позивача та неможливістю прибуття до суду. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27 вересня 2023 року у задоволенні заяви адвоката Сєришевої О.С. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції при розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів відмовлено. 29 вересня 2023 року Відповідачем подано відзив на позовну зяаву, відповідно до якого позовні вимоги в частині стягнення з нього аліменти на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання одного із подружжя (дружини) в частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити повністю, а вчастині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання позивачки - задовольнити частково в межах розміру аліментів, який становить 10 % від його заробітку (доходу). 18 жовтня 2023 року позивачем надано відповідь на Відзив, відповідно до якого зазначає що заперечення відповідача щодо розміру аліментів на утримання дитини є необгрунтованими та такими, що не відповідають нормам сімейного законодавства. Просить її позов задовольнити повністю а також просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини та утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. 18 жовтня 2023 року представник позивач - адвокат Сєришева О.С., через електронну систему «Електронний суд» повторно звернувся до суду з заявою про участі у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщень суду з використання власних технічних засобів. Своє клопотання представник позивача обґрунтувала тим, що зареєстрована в Житомирській області а наразі перебуває за кордоном що унеможливлює прибуття до суду. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2023 року у задоволенні заяви адвоката Сєришевої О.С. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції при розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів відмовлено. Позивач до судового засідання не з`явилась, у поданій заяві просила справу розглянути у відсутність позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки не повідомив. Відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 29 серпня 2018 року, актовий запис № 1931. Сторони від шлюбу мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 17.11.2021 року серії [NUMBER] , в якому батьком вказано- [PERSON] , а матір`ю -[PERSON] . На даний час малолітня дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Домовленості щодо сплати аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина не надає. Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Положеннями частини другої статті 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Такий же обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття встановлений і в статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Окрім того, суд звертає увагу на те, що законодавчо визначеним мінімальним рекомендованим розміром аліментів на одну дитину є розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В судовому засіданні не встановлено наявність у відповідача на праві власності нерухомого майна. Позивачем не доведені витрати відповідача, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Разом з тим, обставин, які б свідчили про неможливість сплачувати аліменти на утримання дітей відповідачем не доведено. Відповідач перебуває в працездатному віці, відомостей про обтяження турботами щодо утримання інших осіб не надав, являючись батьком неповнолітньої дитини зобов`язаний утримувати її до повноліття. Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати її добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. Враховуючи наведене, виходячи з того, що дитина сторін проживає разом із позивачкою, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат, враховуючи вік дитини, стан її здоров`я, суд вважає за можливе визначити аліменти в розмірі частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та інтересам дитини, не порушить прав сторін. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дитини. Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини, суд приходить до наступного. Положеннями статті 84СК України передбачено право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», а саме: ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч. 3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4 статті 84СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить саме з принципу справедливості та розумності, враховуючи потреби дружини та фінансові можливості відповідача, та те, що у зв`язку з доглядом за дитиною, якій менше трьох років, позивач не має змоги працювати і утримувати себе. Тому, з урахуванням викладеного, суд доходить висновку про те, що з відповідача можливо стягнути аліменти на утримання позивачки до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частини заробітку (доходів) відповідача. Крім того, згідно статті 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Датою подачі позовної заяви є 25.08.2023.

Outcome: partial