Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

[PERSON] , адвокат Гавяда Марина Олександрівна звернулись до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 06.09.2023 року справу прийнято до свого провадження та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 28.04.2023 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Курахівської міської ради Покровського району Донецької області про визначення місця проживання дитини. Зустрічний позов вмотивований тим, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 12 липня 2004 року виконкомом Курахівської міської ради Мар?їнського району Донецької області, актовий запис №50. Від шлюбу вони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалося 14 квітня 2023 року рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області (справа №237/1755/23 номер провадження 2/237/627/23) їх шлюб було розірвано. На час звернення з даною позовною заявою, рішення не набрало законної сили. Зареєстроване місце проживання позивача за адресою: [ADDRESS] . За цією ж адресою зареєстрований син - [PERSON] . Місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Фактично відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] . Після фактичного припинення шлюбних відносин в червні 2022 року позивач з сином [PERSON] переїхала до м. Курахове, де орендувала квартиру за адресою: [ADDRESS] . З 1 вересня 2022 року син почав навчатися дистанційно в Курахівській гімназії номер №2. Відповідач мав побачення з сином щотижня по два дні іноді і більше. Розуміючи, що вони мають рівні права та обов`язки і що в інтересах сина спілкування з обома батьками позивачка не чинила жодних перешкод. Привозила [PERSON] за місцем фактичного проживання [PERSON] забирала з зустрічей сина також вона. В грудні 2022 року, коли вона в черговий раз приїхала забрати сина, [PERSON] не дозволив його забирати, сказав, що він сина увезе та вона його не побачить. З самого початку [PERSON] нібито дозволив приїжджати до сина, але, коли вона приїжджала, то він влаштовував сварки. Продукти, які привозила для сина, розкидував по двору. Відповідач не реагував на жодні вмовляння віддати сина. Аргументи, що сину слід навчатися та з ним необхідно займатися, так як навчання дистанційне його не цікавили. Назар часто не відвідував уроки. Відповідач не вважав за необхідне повідомляти навчальний заклад про причину відсутності сина на заняттях. Факт неналежного виконання Відповідачем своїх обов`язків підтверджується Характеристикою наданою навчальним закладом. Відповідач [PERSON] в присутності сина зневажливо ставиться до позивачки, нецензурно висловлюється на її адресу, настроює сина проти неї. Назар знаходиться під його впливом. Були випадки, коли син спочатку висловлював бажання, щоб позивачка приїхала, а потім передзвонював і казав, що батько не дозволяє. У грудні 2023 року позивачка звернулась до Служби у справах дітей з письмовою заявою щодо неналежної поведінки [PERSON] . Їй надали письмову відповідь (вих.№117 від 20.03.3023 року), з якою вбачається, що з батьком дитини провели бесіду, але ситуація на краще не змінилась, [PERSON] не надає можливості спілкуватись з сином. У квітні 2023 року позивач в черговий раз намагалась зустрітись з сином, тому приїхала до будинку, де він проживає з батьком. Залишила машину за двором, сама зайшла на подвір`я, вони почали спілкуватись з [PERSON] , спілкування було нормальне, буквально через декілька хвилин, [PERSON] почав вийшов з будинку, та у нецензурній формі став вимагати, щоб вона машину убрала від паркану, можливо тому, що це автомобіль, який їй подарував новий чоловік. У присутності дитини став висловлюватися нецензурною лайкою в її бік, а потім кидав каміння в автомобіль. Забрав сина, та увів в будинок. Цей факт може підтвердити свідок [PERSON] . Після фактичного припинення шлюбних відносин з [PERSON] позивачка стала проживати разом з іншим чоловіком. Син жив разом з ними. Між чоловіком та дитиною склалися дружні, теплі стосунки. Чоловік позивачки матеріально допомагає, вони мають спільний бюджет та сталий дохід. Позивач працює у ФОП « [PERSON] » що підтверджується Трудовим договором №5 між працівником та фізичною особою від 6 лютого 2023 року, має стабільний заробітну плату. Позивач зазначає, що позитивно характеризується за місцем роботи, що підтверджується характеристикою 17.04.2023 року. Має міцні родинні зв`язки, і хочє, щоб її син відчував усю материнську любов та турботу, на яку вона здатна. Позивачка стверджує, що в неї є все необхідне для проживання, а також для виховання та утримання сина. Під час проживання сина разом з нею, він безперешкодно спілкувався з батьком. За час проживання сина з батьком, [PERSON] позбавлений можливості нормально спілкуватись зі нею, батько вселяє йому негативні думки про неї як матір, маніпулює його думкою. На думку позивача, [PERSON] рухають не добрі наміри, а в такий спосіб він, можливо, намагається вирішити питання щодо уникнення можливої мобілізації. 20.04.2023 року позивач звернулась із заявою до Служби у справах дітей виконавчого комітету Курахівської міської ради про визначення графіку зустрічі з дитиною. Це необхідно для того, щоб до вирішення питання щодо місця проживання [PERSON] в судовому порядку, син мав можливість спілкування з матір`ю, оскільки насильницьке розірвання стосунків з одним із батьків є психологічною травмою для дитини, яка накладає відбиток на його подальше життя. Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 28.04.2023 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Курахівської міської ради Покровського району Донецької області про визначення місця проживання дитини прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] , адвокат Гавяда Марина Олександрівна до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 06.09.2023 року позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] , адвокат Гавяда Марина Олександрівна до [PERSON] про визначення місця проживання дитини залишено без розгляду. У судове засідання позивач та відповідач та їх представники не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Курахівської міської ради Покровського району у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомив. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно вимог частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази з точки зору їх допустимості, належності, достовірності, кожен окремо та у сукупності, судом встановлено наступне. Відповідно до копії паспорту серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , уродженка села Дальнє Мар`їнського району Донецької області, є громадянкою України. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] підтверджується, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] . Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 14.04.2023 року позовні вимоги [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] до [PERSON] задоволені у повному обсязі. Розірвано шлюб укладений між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 17.07.2004 року, актовий запис за № 50, Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане виконкомом Курахівської міської ради Мар`їнського району Донецької області. Відповідно до характеристики виданої ФОП « [PERSON] » від 17.04.2023 року, [PERSON] , [INFO] дійсно працює продавцем продовольчих товарів в ФОП « [PERSON] », зарекомендувала себе з гарної сторони. Згідно трудового договору № 5 між працівником і фізичною особою від 06.02.2023 року підтверджується факт працевлаштування [PERSON] з одного боку та ФОП « [PERSON] » з іншого. Відповідно до характеристики виданої та підписаної директором [PERSON] та класним керівником Курахівської гімназії №2 Курахівської міської ради Донецької області, [PERSON] , 2016 року народження, загально навчальними вміннями і навичками володіє на початковому рівні, старанності в навчанні не виявляє, на даний момент проживає з батьком , який не іде на співпрацю з учителем, не реагує ні на дзвінки, ні на повідомлення. Дитина часто буває відсутня на уроках, причину чого батько не завжди повідомляє. Листом за № 7324/303/01-203 від 27.09.2023 року, листом за №6218/303/01-2023 від 15.8.2023 року, підтверджується факт звернення громадянкою [PERSON] до ВП №2 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області щодо конфліктів з колишнім чоловіком [PERSON] . В силу положень ч. 4 та 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Курахівської міської ради № 245-р/МВА від 28.06.2023 року, виконавчий комітет Курахівської міської ради надає висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Курахівської міської ради щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з одним із батьків на розсуд суду. Кожна дитина відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини)в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 153 Сімейного кодексу України , мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 статті 155 Сімейного кодексу України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 Сімейного кодексу України Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Оцінюючи встановлені судом обставини, суд зазначає, що відповідачем не подано суду доказів на підтвердження того факту, що відповідач здійснював належним чином свої батьківські обов`язки, турбувався про фізичний та духовний розвиток дитини. Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає встановленим факт ухиляння відповідачем від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а відтак, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст. 3,76,79,80,175,184 ЦПК, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», статей 160, 161 СК України, відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» суд,-

Outcome: approved