Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

26 вересня 2023 року керівник Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області Кандзьоба М. С. в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про припинення права власності на земельну ділянку, шляхом її конфіскації. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20 вересня 2017 року за [PERSON] , громадянкою РФ, визнано право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 2,9517 га, з цільовим призначенням- для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером 0524887400:04:001:0078, яка розташована на території Уланівської сільської ОТГ Хмільницького району ( раніше Уланівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області). 15 грудня 2017 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право приватної власності за [PERSON] на вказану земельну ділянку. Оскільки, громадянка РФ [PERSON] , набувши права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, протягом року не виконала покладений на неї у зв`язку з цим обов`язок та не відчужила її, вищезазначена земельна ділянка сільськогосподарського призначення підлягає конфіскації на користь держави Україна. Ухвалою суду від 03 жовтня 2023 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 17 жовтня 2023 року у даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Прокурор у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки до суду не повідомила, заяв, клопотань, відзиву не надала. За наявності умов, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом було ухвалено проводити заочний розгляд справи. Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 347061687, № 347063032 від 19 вересня 2023 року, [PERSON] , громадянка РФ, паспорт громадянки [NUMBER] , виданий Відділом Внутрішніх справ Ленінградського району м. Калініграда - є власником земельної ділянки площею 2,9517 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером 0524887400:04:001:0078, яка розташована на території Уланівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області. Право власності на вказану земельну ділянку в [PERSON] виникло на підставі рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20 вересня 2017 року. Отже, судом встановлено, що відповідач є громадянкою іноземної держави РФ, та набула право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення в порядку спадкування. Відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. За змістом ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади - на землі державної власності. Згідно з ст. 41 Конституції України визначено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Із ч. 1, ч. 2 ст. 38 Закону України "Про міжнародне право" слідує, що право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Крім того, ч. 1 ст. 39 Закону України "Про міжнародне право" визначено, що виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Таким чином, відповідач [PERSON] , будучи громадянином іноземної держави та отримавши у спадщину земельну ділянку сільськогосподарського призначення, повинна була діяти у відповідності до приписів Земельного кодексу України. Як зазначалось вище, іноземці, які отримали у спадщину землі сільськогосподарського призначення, повинні вжити заходів щодо відчуження такої землі протягом року, що, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не зробила. Виходячи з наведеного, даючи правову оцінку діям [PERSON] , суд приходить до висновку, що остання не вжила жодних заходів, встановлених для іноземців, якими набуто право власності на землі сільськогосподарського призначення у визначеному законом порядку. Згідно з ч. 1 ст. 145 ЗК України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за ЗК України не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. Відповідно до ч. 2 ст. 145 ЗК України, у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Статтею 41 Конституції України передбачено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. У п. 10 ч. 1 ст. 346 ЦПК України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. З огляду на наведені обставини, встановлені судом, беручи до уваги те, що відповідач є громадянкою РФ, володіє земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, у передбачений законом строк земельну ділянку не відчужила, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до\~ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved