Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , в якому\~просить суд\~стягнути з\~ [PERSON] шкоду завдану ушкодженням здоров`я, внаслідок наїзду на неї Відповідачем, що мало місце 17 липня 2019 року. [PERSON] в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначила, при черговій спробі побачити сина, який незаконно проживав з [PERSON] , [INFO] , перебувала біля домоволодіння [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Після чергової відмови [PERSON] у зустрічі [PERSON] з сином, [PERSON] звернулася до Бучанського (станом на той момент Києво-Святошинського) РУП ГУНП в Київській області через службу 102, для виклику поліції, у зв`язку з тим, що батько не показує та не дає можливості побачитися з дитиною. Почувши про виклик працівників поліції [PERSON] намагався втекти зі свого будинку за адресою: [ADDRESS] , на автомобілі марки «BMW» чорного кольору, державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок чого виїжджаючи з двору, навмисно наїхав на [PERSON] , поки вона не закричала, що він її давить. Внаслідок наїзду [PERSON] були завдані тілесні ушкодження. Після наїзду [PERSON] була доставлена до лікарняного закладу Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району з діагнозом: забій м`ягких тканин правого стегна, пошкодження зв`язок лівого гомілкового-ступного суглоба. Внаслідок завдання [PERSON] , [PERSON] тілесних ушкоджень, вона подала до Києво-Святошинського (нині Бучанського) ВП ГУНП в Київській області заяву про вчинення злочину стосовно неї, на підставі якої відкрито кримінальне провадження № 12019110200003367 від 18 липня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. У межах кримінального розслідування [PERSON] визнано потерпілою та проведено допит. Також в межах кримінального провадження проведена судово-медична експертиза, Відповідно до висновку експерта № 110/Д на підставі наданої медичної документації та консультанта-рентгенолога КОБ СМЕ у гр. [PERSON] мався перелом човноподібної кістки лівої стопи, дане ушкодження відноситься до ушкоджень середньої тяжкості, оскільки для зрощення перелому необхідний термін більше 21 дня. Внаслідок завдання тілесних ушкоджень середньої тяжкості, на кінцівку [PERSON] був накладений гіпс, після чого вона більше двох місяців вимушена була пересуватися на милицях та витрачати значні кошти на лікування. Загальна вартість понесених збитків [PERSON] (матеріальна шкода), внаслідок завдання їй тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості становить 15 681,80 гривень 80 копійок, що складається з: 7 335, 80 гривень, витрати на лікування та 8 346,00 гривень, упущена вигода, внаслідок неможливості працевлаштування та отримання будь-якого виду доходу. Також, протиправні дії водія, [PERSON] і довготривалі постравматичні наслідки вчиненого правопорушення стали для [PERSON] психотравмуючими подіями і завдали значної моральної шкоди у розмірі 30 мінімальних заробітних плат, що станом на момент подання позову становить 195\~000 (сто дев`яносто п`ять тисяч) гривень 00 копійок. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2022 року, позову заяву [PERSON] залишено без руху. 21 вересня 2022 року від представника [PERSON] надійшла позовна заява про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я з усуненими недоліками. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 вересня 2022 року, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного. 26 січня 2023 року від представника [PERSON] надійшло клопотання про збільшення позовних вимог, а саме розміру моральної шкоди, яка на момент розгляду справи становить 201\~000,00 гривень у зв`язку із збільшенням з 01 січня 2023 року мінімальної заробітної плати. 17 березня 2023 року від представника [PERSON] надійшло клопотання з додатками, які підтверджують факт проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 червня 2023 року закрито підготовче провадження у справі. 26 вересня 2023 року від представника Позивача надійшла заява про долучення доказів, що підтверджують витрати Позивача у зв`язку з розглядом справи (витрати на правничу допомогу). У судове засідання 30 жовтня 2023 року представник [PERSON] не з`явилася, повідомлялася про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином, надала суду клопотання з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Разом з клопотанням подала заяву про долучення доказів, що підтверджують витрати [PERSON] у зв`язку з розглядом справи (витрати на правничу допомогу). Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач та третя особа у судове засідання не з`явилися хоча про час, дату та місце слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомляли, відзив на позовну заяву та пояснення від третьої особи не надходили, а тому суд за згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України\~судові виклики Відповідача та третьої особи здійснюювалися судовими повістками про виклик та оголошенням на веб-порталі судової влади України. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК\~України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст. 282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями\~263\~і\~265\~цього\~Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст. 283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому\~статтею 272 цього Кодексу. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.\~ Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша\~статті 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, 17 липня 2019 року, [PERSON] перебувала за адресою: [ADDRESS] з метою побачитися зі своєю дитиною, [PERSON] . Згідно відповіді Бучанського РУП ГУНП в Київській області від 10 лютого 2022 року за вих. № 436/109/1400/22 на адвокатський запит від 07 лютого 2022 року за вх. №55, щодо обліків інтегрованої інформаційної-пошукової системи повідомлень на службу «102» [PERSON] о 10:21 17 липня 2019 року звернулася до Бучанського (станом на той момент Києво-Святошинського) РУП ГУНП в Київській області через службу 102, для виклику поліції, у зв`язку з тим, що [PERSON] не показує та не дає можливості побачитися з дитиною. О 10:43 17 липня 2019 року, згідно відповіді Бучанського РУП ГУНП в Київській області від 10 лютого 2022 року за вих. № 436/109/1400/22 на адвокатський запит від 07 лютого 2022 року за вх. №55 щодо обліків інтегрованої інформаційної-пошукової системи повідомлень на службу «102» та відеозапису (02:57) за адресою: [ADDRESS] , на [PERSON] здійснено наїзд на автомобілі марки «BMW» чорного кольору, державний номерний знак [NUMBER] , за кермом якого перебував [PERSON] . Відповідно до відповіді Бучанського РУП ГУНП в Київській області від 10 лютого 2022 року за вих. № 436/109/1400/22 на адвокатський запит від 07 лютого 2022 року за вх. №55 щодо обліків інтегрованої інформаційної-пошукової системи повідомлень на службу «102» та довідки № 5693 Комунального некомерційного підприємства «Центральна районна лікарня Києво-Святошинської районної ради», [PERSON] було доставлена до лікарняного закладу Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району (Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Соборності (40 років Жовтня), буд. 51 з діагнозом: забій м`ягких тканин правого стегна, пошкодження зв`язок лівого гомілкового-ступного суглоба. Згідно Витягу з медичної карти амбулаторного хворого 1-шої поліклініки Шевченківського РЗО Міністерства здоров`я України від 12 жовтня 2019 року у [PERSON] внаслідок наїзду на ногу (ДТП) 17 липня 2019 року було пошкодження зв`язок лівої стопи, перелом човноподібної кістки лівої стопи. 18 липня 2019 року відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань відкрито кримінальне провадження № 12019110200003367 за ч. 1 ст. 125 КК України. У межах кримінального провадження № 12019110200003367 проведено допит потерпілої та судово-медичну експертизу. Відповідно до Висновку експерта № 110/Д від 31 липня 2020 року за результатами проведення судово-медичної експертизи, що проведена на підставі Постанови слідчого СВ Чайківського ВП К-Святошинського відділу поліції головного управління Національної поліції в Київській області, встановлено, що у [PERSON] мався перелом човноподібної кістки лівої стопи, дане ушкодження відноситься до ушкоджень середньої тяжкості, оскільки для зрощення перелому необхідний термін більше 21 дня. Щодо вирішення вимог на відшкодування матеріальної шкоди Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (ч. 6 ст. 11 ЦК України). За приписами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Право на відшкодування збитків виникає у особи з самого факту порушення цивільних прав, тобто незалежно від того, чи є вказівка в тій чи іншій нормі\~ЦК України\~про таке. Таким чином, відшкодування збитків має характер універсального засобу захисту цивільних прав, котрий одночасно, як правило, є й мірою відповідальності (Постанова ВС від 07.07.2021 року у справі № 438/558/16-ц). У відповідності до роз`яснень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки\~особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до відповіді Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві (Філія ГСЦ МВС) за вих. № 31/26-299 аз власником транспортного засобу BMW, номерний знак [NUMBER] є [PERSON] (третя особа) про те в момент завдання шкоди автомобіль перебував на праві користування у [PERSON] , що підтверджується відповіддю Бучанського РУП ГУНП в Київській області від 10 лютого 2022 року за вих. № 436/109/1400/22 на адвокатський запит від 07 лютого 2022 року за вх. №55, щодо обліків інтегрованої інформаційної-пошукової системи повідомлень на службу «102» та відеозаписом. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на Відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц). Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Судом встановлено, внаслідок завдання тілесних ушкоджень середньої тяжкості на кінцівку [PERSON] був накладений гіпс, після чого вона два місяці вимушена була пересуватися на милицях та витрачати значні кошти на лікування, що підтверджують фіскальними чеками за липень та серпень 2019 року на загальну суму 7335, 80 грн. Частиною другою статті 1195 ЦК України передбачено, що у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода у вигляді втраченого заробітку (доходу) визначається з урахуванням двох факторів, а саме: а) середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я (визначення середньомісячного заробітку здійснюється за правилами ст. 1197 ЦК); б) ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 18 постанови від 27 березня 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», встановлення групи інвалідності потерпілих, причини і часу її виникнення провадиться в усіх випадках медико-соціальними експертними комісіями - МСЕК. Ступінь втрати професійної працездатності (у процентах), потребу в додаткових видах допомоги визначають: МСЕК - якщо шкода була заподіяна у зв`язку з виконанням працівником трудових обов`язків (в тому числі на шляху до роботи і з роботи); судово-медична експертиза - в решті випадків.» Позивачем не надано, жодного належного і допустимого доказу підтвердження ступеня зменшення професійної працездатності [PERSON] внаслідок завдання тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості [PERSON] , тому вимога [PERSON] про стягнення з [PERSON] 8 346,00 (вісім тисяч триста сорок шість) гривень 00 копійок, упущена вигода, внаслідок неможливості працевлаштування та отримання будь-якого виду доходу Позивачем, що входить до вимоги про стягнення матеріальної шкоди не підлягає задоволенню. Щодо вирішення вимог на відшкодування моральної шкоди Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. У справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року Європейський суд зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків та обставин справи. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., ратифікована 17.07.1997 р.). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», № 12868/05, рішення від 10.12.2009р.; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004р.) Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав Позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до Висновку соціально-психологічного дослідження № 17-11-21 моральної шкоди потерпілого від 26 листопада 2021 року, що проведений громадською організацією «Спілкою фахівців соціологічних та психологічних досліджень» протиправні дії водія [PERSON] і довготривалі постравматичні наслідки вчиненого правопорушення стали для [PERSON] психотравмуючими подіями і завдали значної моральної шкоди. Отриманий перелом призвів до порушення соціальних зв`язків [PERSON] , вона не могла займатися звичними справами, займатися піклуванням своєї сім`ї та малолітніми дітьми. Також своїми діями [PERSON] навмисно створив, ще одні перешкоди у побаченні Позивача з її сином [PERSON] , адже Позивач побоюється добиватися спілкування з сином, побоюючись нових нападів і завдання шкоди їй. За результатами проведеного дослідження з урахуванням ставлення суспільства до подібних правопорушень, психодіагностики особистості потерпілого, судової практики у подібних правовідносинах, ухилення [PERSON] від добровільного відшкодування завданої шкоди (проведення лікування за його рахунок), моральна шкода [PERSON] , оцінюється в розмірі 30 мінімальних заробітних плат, що станом на момент винесення рішення становить 201 000,00 гривень. Зважаючи на те, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, враховуючи вимоги розумності та справедливості, сума 201 000,00 грн. є завищеною та в заявленому розмірі не підлягає задоволенню. Враховуючи, що внаслідок наїзду Позивачу були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які потягли за собою порушення звичайного способу життя [PERSON] , втрату нормальних життєвих зв`язків, фізичний біль та страждання, що викликало необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а також те, що 2 (двоє) дітей були позбавлені належного материнського піклування, з урахуванням принципів розумності і справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення моральної шкоди з [PERSON] \~в розмірі 154 100,00 грн., що є достатнім для розумного відшкодування [PERSON] завданої моральної шкоди і не призводить, в свою чергу, до збагачення при встановлених обставинах, напроти становить достатню справедливу форму відшкодування моральної шкоди, заподіяної Позивачу. Щодо судових витрат Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на підставі\~ст. 141 ЦПК України\~суд виходить із наступного. [PERSON] звільнена від сплати судового збору на підставі п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в дохід держави\~пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме 1 614, 36 грн. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України\~визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16). Витрати на професійну правничу допомогу [PERSON] в розмірі 40\~700,00 підтверджуються договором про надання правової допомоги № 11/11-2021, рахунком на оплату №11 від 29 серпня 2022 року, квитанцією № 14 від 02 вересня 2022 про перерахування коштів, платіжною інструкцією №32602040 SB від 01 листопада 2022 року, рахунком на оплату №20 від 25 жовтня 2022 року, платіжною інструкцією №34140784SB від 01 листопада 2022 року, рахунку на оплату № 75 від 02 жовтня 2023 року, квитанцією до платіжної інструкції від 05 жовтня 2023 року, платіжною інструкцією №05/10/2023 від 05 жовтня 2023 року, актом наданих послуг від 30 жовтня 2023 року. Відповідно до акту надання послуг № 29 від 30 жовтня 2023 року, Позивач включає участь представника у судових засіданнях 06 червня 2023 року, 27 вересня 2023 року, 30 жовтня 2023 року, відповідно до матеріалів справи представник Позивача не брав участі у даних судових засіданнях, а тому витрати на правничу допомогу в частині участі в судових засіданнях у розмірі 9000,00 грн. не підлягають задоволенню. Пропорційно до частини задоволених вимог слід стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 23 616, 50 грн. витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи. Також у позовній заяві, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] витрати на проведення соціально-психологічного дослідження для діагностики моральної шкоди, що підтверджується Рахунком фактурою № 17/11 від 11 листопада 2021 року та квитанцією про сплату від 17 листопада 2021 року на суму 6000,00 грн. Пропорційно до частини задоволених вимог із [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 4 470, 00 грн. витрат на проведення соціально-психологічного дослідження для діагностики моральної шкоди. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший\~статті 6\~Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного та

Outcome: partial