Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом, вимоги якого зменшив в ході розгляду справи, до Тернопільського державного науково технічного підприємства «Промінь» про визнання формулювання причини його звільнення [PERSON] «за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України» неправильним та зміну формулювання причини його звільнення у наказі Тернопільського державного науково-технічного підприємства «Промінь» № 19к від 21.11.2022 року «Про припинення трудового договору(контракту)», зазначивши причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на ч.3 ст.38 КЗпП України, вказавши: «за власним бажанням у зв`язку з невиконанням Тернопільського державного науково-технічного підприємства «Промінь» законодавства про працю, згідно із ч.3 ст. 38 КЗпП України»; стягнення з Тернопільського державного науково-технічного підприємства «Промінь» на його користь вихідної допомоги в розмірі 37 742, 64 грн. без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України; стягнення з Тернопільського державного науково-технічного підприємства «Промінь» в його користь заборгованості в розмірі 261 978, 33 грн. нарахованої та невиплаченої по заробітній платі; зобов`язання Тернопільське державне науково-технічне підприємств «Промінь» нарахувати та виплатити в його користь заборгованість по заробітній в розмірі 13559,10 грн. без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України; стягнення з Тернопільського державного науково-технічного підприємства «Промінь» на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України в розмірі 75 485,28 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.05.2004 року був прийнятий на посаду начальника виробничого комплексу №2 Тернопільського державного науково-технічного підприємства «Промінь», в подальшому перевдений на інші посади, на момент звільнення рахувався слюсарем. Зазначає, що 21.07.2022року ТД НТП «Промінь» був виданий Наказ №29 від 21.07.2022 року про залучення незадіяних працівників які тимчасово не заняті за основною спеціальністю до виконання різного роду господарських робіт із встановленням оплати праці у розмірі 39,12 грн за годину, із яким його було ознайомлено 23.09.2022 року і з яким він згідний не був тому і звернувся до роботодавця про перерахунок розміру його заробітної плати. Однак, в усному порядку його повідомили, що жодних перерахунків не буде, а тому він вирішив звільнитися з роботи з на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, подавши заяву в якій просив розрахуватись з ним так існувала велика заборгованість, надати розрахункові, здійснити перерахунок заробітної плати у зв`язку із тимчасовим залученням до інших робіт та надати чергову відпустку в період з 30.09.2022 року по 11.11.2022 року, у період якої був тричі на лікарняному, що що в свою чергу призвело до зміни дати його звільнення, яке фактично відбулося 21.11.2022 року відповідно до Наказу №19к про його звільнення, однак на підставі ст.38 КЗпП України, що не відповідає його заяві від 29.09.2022 року, у якій він просив звільнити його на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, позаяк роботодавцем систематично порушувалися вимоги законів, зокрема про виплату заробітної плати. З огляду на викладене просить його позовні вимоги, заявлені в первісному позові задовольнити. Тернопільським державним науково технічним підприємством «Промінь» подано зусрічий позов до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди у сумі 282\~510 грн. втраченої матеріальної цінності, а саме: навісу складського приміщення, який був йому довірений на індивідуальну матеріальну відповідальність за час влаштування на ТД НТП «Промінь» та зобов`язання передати (здати) матеріальні цінності. В обгрунтування вимог зазачено, що відповідно до угоди № 128 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність [PERSON] є матеріально відповідальною особою, так як відповідно до п.5 угоди її дія розповсюджується на весь час роботи з довіреним працівником. Відповідно до наказу № 72 від 11.08.2014 р. ТД НТП «Промінь», будівлі та споруди були передані [PERSON] , що підтверджується копією акту передачі будівель і споруд згідно наказу № 72 від 11.08.2014 р. У інвентарному описі № 1 основних засобів і нематеріальних активів від 15 липня 2022 р. позивач дав розписку, що «всі цінності, перелічені в цьому інвентаризаційному описі з № 1 по № 13, комісією перевірені в натурі в мій (нашій) присутності і внесені в опис, в зв`язку з чим претензій до інвентраиційної комісії не маю (не маємо). Цінності, які знаходяться в описі, знаходяться в моєму (нашому) відповідальному зберіганню.», чим додатково засвідчив свою матеріальну відповідальність за основні засоби від 15 липня 2022 р. зазначені у інвентарному описі № 1 основних засобів і нематеріальних активів від 15 липня 2022 р., окрім того, при переведенні [PERSON] на посаду механіка згідно п. 4 наказу № 36 від 03.04.2017 р. він не передав начальнику господарського відділу [PERSON] будівлі та споруди, що рахуються за ним, а відповідний Акт приймання-передачі на ТД НТП «Промінь» відсутній. Вважають, що є достатньо підстав вважати, що [PERSON] є матеріально відповідальною особою та не вжив ніяких заходів для збереження довіреного йому майна на ТД НТП «Промінь», тому просять вимоги зустрічного позову задовольнити. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали уповному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, заяві про зменшення позовних вимог, просили вимоги задовольнити повністю. Щодо вимог зустрічного позову про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди у сумі 282 510,00грн втраченої матеріальної цінності, а саме: навісу складського приміщення, який був йому довірений на індивідуальну матеріальну відповідальність за час працевлаштування на ТД НТП «Промінь» та зобов`язання передати (здати) матеріальні цінності, зазначив, що між ним і підприємством була підписана 24.01.2008 року Угода №128 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, однак ще 27.11.2017 року директором підприємства на міністерство був надісланий Звіт щодо переліку будівель і споруд станом на 01.10.2014 року, де зокрема вказувалось про те, що навіс складського приміщення знаходиться в незадовільному стані, не в експлуатації і потребує списання, до такого висновку дійши на підставі Акту обстеження будівель і споруд від 26.11.2014 року, відповідно до якого навіс складського приміщення, інв.№39 знаходився в розібраному стані, частина металоконструкиій (труби 100х40х2-54 м.п.) використані для огорожі всередині цеху в місці обрушення покрівлі. У квітні 2017рооку ним була написана заява про переведення з посади затупника начальника механо-складального цеху на посаду слюсаря, у зв`язку із чим на підприємстві був виданий Наказ №36 від 03.04.2017 року про організацію роботи по передачі матеріальних цінностей. Тому підстави для задоволення зустрічних позовних вимог відсутні. В судовому засіданні представник Тернопільського державного науково технічного підприємства «Промінь» щодо задоволення первісних позовних вимог заперечив з підстав викладених у відзиві, зазначив, що позивач у своїй заяві про звільнення лише зробив посилання на ч.3 ст. 38 КЗпП України без підтверджуючих доказів та зазначення причин звільнення за власної ініціативи, ствердив що дійно існує заборгованісить в розмірі 261 978, 33 гривень по заробітній платі, проте підстав для нарахування та виплати інших сум, які позивач просить стягнути немає, також зазначив, що позивачу було відомо про наказ 29 від 21.07.2022 р., проте він підписав його 23.09.2022 р в день коли його повторно доведено до відома про існування такого наказу, скільки працівниками ТД НТП «Промінь» не було вчасно виявлено відсутність підпису позивача про ознайомлення з наказом, хоча протягом цього часу він не відмовлявся виконувати свою роботу, зокрема із залучення різного виду господарських робіт. Вимоги зустрічного позову підтримав, просив задовольнити. Розглянувши справу, Судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. Як вбачається із запису №34 Трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] , 25.05.2004 року був прийнятий на посаду начальника виробничого комплексу №2 Тернопільського державного науково-технічного підприємства «Промінь». 01.07.2007 року [PERSON] було переведено на посаду начальника заготівельно-механічної дільниці механо-складального цеху, що підтверджується записом №36 Трудової книжки. 24.01.2008 року між [PERSON] та підприємством була підписана Угода №128 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до якої [PERSON] прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення зберігання наданих йому підприємством матеріальних цінностей і зобов`язався згідно пункту першого: А) бережливо відноситися до переданих йому на зберігання або інших цілей матеріальних цінностей підприємства, приймати міри по запобіганню втрат; Б) своєчасно повідомляти адміністрацію підприємства про обставини які загрожують забезпеченню зберігання довірених йому матеріальних цінностей; В) брати участь в інвентаризації довірених йому матеріальних цінностей. У разі забезпечення по вині працівника збереження довірених йому матеріальних цінностей, визначення розіру шкоди, сричиненої підприємству, установі, організації, відшкодування проводиться згідно діючого законодавства, що визначено п.3 угоди. Відповідно п.5 угоди, дія даної угоди розповсюджується на весь час роботи з довіреними працівнику матеріальними цінностями підприємства, установи, організації. Водночас умовами угоди визначено, що працівник не несе матеріальної відповідальності, якщо шкода спричинена не по його вині, що визначено п.4 угоди. Згідно Посадової інструкції начальника заготівельно-механічної дільниці відповідальність начальника обмежувалася збереженням устаткування, інструменту і матеріальних цінностей, закріплених за дільницею. 01.09.2011 року [PERSON] було переведено на посаду заступника начальника механо-складального цеху, що підтверджується записом №37 Трудової книжки. Відповідно до Посадової інструкції заступника начальника механо-складального цеху, матеріальна відповідальність заступника на даній посаді обмежувалася виключно збереженням майна механо-складального цеху. В період перебування [PERSON] на цій посаді зокрема у 2014 році здійснювалася інвентаризація об`єктів та устаткування підприємства, зокрема це було пов`язано із необхідністю складання Звіту в Міністерство оборони України щодо стану підприємства. Як вбачається із Акту обстеження будівель і споруд від 26.11.2014 року, [PERSON] був членом комісії, призначеної Наказом №54 від 27.06.2014року, №97 від 30.10.2014року, зокрема при обстеженні було оглянуто і виявлено Навіс складського\~приміщення,\~інв.№39\~-\~знаходиться в\~розібраному стані,\~частина металоконструкцій\~(труби\~100х40х2-54\~м.п.)\~використані для\~огорожі всередині\~цеху в\~місці обрушення\~покрівлі, згідно службової записки головного конструктора [PERSON] , об`єкт зачиться під №9. Так як слідує із Інвентаризаційнго опису товарно-матеріальних цінностей основних засобів при інвентаризації, якою проведено зняття фактичних залишків, яка закінчена 28.07.2016року, встановлено, що Навіс складського приміщення, інв.№39 має залишкову вартість 168129грн. У зазначеному документі міститься розписка [PERSON] про те, що «до початку проведення інвентаризації всі розхідні і прихідні документи на товарно матеріальні цінності здані в бухгалтерію і всі товарно матеріальні цінності і основні засоби, які поступили на його відповідальність, ориходувані, а вибувші спсані в розхід». В квітні 2017 року [PERSON] була написана заява про переведення його з посади заступника начальника механо-складального цеху на посаду слюсаря.У зв`язку із цим на підприємстві був виданий Наказ №36 від 03.04.2017 року про організацію роботи по передачі матеріальних цінностей, відповідно до якого наказано: створити комісію по передачі матеріальних цінностей, які рахуються за [PERSON] , комісії провести інвентаризацію матеріальних цінностей, закріплених за [PERSON] до 16.04.2017року; основні засоби, товаро-матеріальні цінності, МШП, які знаходяться в механоскладальному цеху і рахуються за [PERSON] , передати начальнику механоскладального цеху [PERSON] ; \~ \~ \~ \~ будівлі та споруди, які рахуються за [PERSON] , передати начальнику господарського відділу [PERSON] ; Комісії в термін 15.04.2017 року здійснити прийом-передачу всіх матеріальних цінностей, які були закріплені за [PERSON] з представленням на затвердження Актів прийому-передачі; контроль за виконанням даного наказу покласти на в.о. заступника директора з виробництва [PERSON] . В подальому 10.11.2017року [PERSON] було переведено на посаду слюсаря механо-складальних робіт, з суміщенням функцій заступника начальника механо-складського цеху, що підтверджується записом №37 Трудової книжки, а 22.01.2019року на посаду слюсаря механо-складальних робіт, що підтверджується записом №39 Трудової книжки. В подальшому, під час проведення інвентаризації, відповідно до наказу № 28 від 13.07.2022 р., не виявлено навісного складського приміщення, за даними бухгалтерського обліку, вартість якого 282 510,00 Також у примітці, констатована значна шкода ТД НТП «Промінь», але не конкретизована сума завданих збитків. У інвентарному описі № 1 основних засобів і нематеріальних активів від 15 липня 2022 р. [PERSON] дав розписку, що «всі цінності, перелічені в цьому інвентаризаційному описі з № 1 по № 13, комісією перевірені в натурі в моїй (нашій) присутності і внесені в опис, в зв`язку з чим претензій до інвентраиційної комісії не маю (не маємо). Цінності, які знаходяться в описі, знаходяться в моєму (нашому) відповідальному зберіганню.» Наданий суду лист ГУНП в Тернопільській області від 27.01.2023 р. № 12601/21-2023, в якому зазначено, що від працівника ТД НТП «Промінь» [PERSON] , [INFO] не отримано заяв за фактом виявленням нестачі, зникнення, розкрадання, знищення, незаконного розпорядженням майна, яке знаходилося на балансі ТД НТП «Промінь», не встановлює жодних обставин у справі та до уваги судом не береться. 21.07.2022 року ТД НТП «Промінь» був виданий Наказ №29 від 21.07.2022 року про залучення незадіяних працівників. Відповідно до даного наказу доволено з 01.08.2022року залучати тимчасово незадіяних у виконанні оборонного замовлення працівників до виконання різного роду господарських робіт (наведення порядку в цеху, на складах, впорядкування території підприємства), за виконання яких встановлено оплату праці у розмірі 39,12 грн. за годину. Як стверджує [PERSON] його залучали до таких робіт, однак про видачу такого наказу його повідомлено не було і він не знав про зменшення розміру заробітної плати. В вересні 2022 року, він отримав заробітну плату за серпень 2022 року в меншому розмірі, а тому я вимагав пояснень з боку роботодавця підстав зменшення його заробітної плати, як наслідок 23.09.2022 року його було ознайомлено із Наказом від 21.07.2022 року, про що свідчить запис на зворотній стороні наказу. Представник ТД НТП «Промінь» зазначив, що [PERSON] було відомо про наказ 29 від 21.07.2022 р., проте він підписав його 23.09.2022 р в день коли його повторно доведено до відома про існування такого наказу, оскільки працівниками ТД НТП «Промінь» не було вчасно виявлено відсутність підпису позивача про ознайомлення з наказом, хоча протягом цього часу він викнувавав не роботу слюсара, а саме різного роду господарські роботи, і не відмовлявся від виконаня саме цих робіт, за виконання яких йому і було нарахована зарбітня плата. 29.09.2022 року [PERSON] на імя в.о. директора ТД НТП «Промінь» подано заяву № 17, в якій він просив звільнити його з роботи згідно ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням, перед своїм звільненням просив надати чергову відпустку в період з 30.09.2022 року по 11.11.2022 року, здійснити перерахунок заробітної плати у зв`язку із тимчасовим залученням до інших робіт, у відповідності до Наказу від 21.07.2022 року із врахуванням норм зокрема і ст.3 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»; провести остаточний розрахунок по заробітній платі; надати розрахункові листи. Під час відпустки [PERSON] тричі перебував на лікарняному, що підтверджується відповідними Медичними висновками від 26.10.2022року, 28.10.2022року, 01.11.2022року, що в свою чергу призвело до зміни дати його звільнення, яке фактично відбулося 21.11.2022 року. 21.11.2022 року ТД НТП «Промінь» був виданий Наказ №19к про звільнення [PERSON] за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Із вказаним наказом [PERSON] був не згідний просив зробити запис за ч.3 ст. 38 КЗпП України, позаяк вважає, що роботодавцем систематично порушувалися вимоги законів, зокрема про виплату заробітної плати, про свої зауваження, на цьому наказі подав зазначив, однак, ці застереження не були враховані при внесенні запису під №40 в трудову книжку [PERSON] . 25.11.2022 [PERSON] з метою захисту своїх прав та виявлення порушень з боку ТД НТП «Промінь» звернувся до Управління Держпраці у Тернопільській області, у відповідьна що отримав листа від 30.11.2022 року, відповідно до якого йому рекомендовано звернутися до суду, позаяк в даний час проведення будь-яких перевірок не було можливим. Згідно довідки ТД НТП «Промінь» від 17.02.2023року №106 заборгованість по\~заробітній платі\~гр.\~ [PERSON] \~станом на\~21.11.2022\~р.\~складає 261\~978,33\~грн. Нараховано заробітну плату гр. [PERSON] за вересень є 6 319,32 грн. (у зв`язку тим, що [PERSON] звільнений 21 листопада 2022 р.). За жовтень та листопад нарахувань заробітної плати не проведено, у звязку з тим, що [PERSON] було надано відпустку (чергову) від 30.09.2022 р. Нараховані відпускні у вересні за період 30.09-21.11.2022 р. - 14 050, 25 грн. Нараховані лікарняні в листопаді за період з 26.10-04.11.2022 р. - 3 324,40 грн. \~ \~ \~ \~Розрахункові при звільненні не нараховувалися та не виплачувалися у зв`язку з тим, що відсутні дні використаної відпустки у колишнього працівника [PERSON] , станом на дату звільнення. Виплачено лікарняні за період з 26.10 по 04.11.2022 р. в грудні 2022 р. у сумі 3 000,27 грн. за виховуванням обов`язкових платежів (ПДФО і військовий збір), що підтверджується відповідними втіжними інструкціями. [PERSON] за період з 01.01.2022 р. - 31.07.2022 р. нарахована заробітна плата в сумі 80 698, 72 грн. Як вбачається із індивідуальних відомостей про застраховану особу із Реєсру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсіного фонду України наявні відомості про заробіток [PERSON] за червень 2022року -12968,69грн., липень 2022року 12193,05грн. за серпень 2022року 7158,96грн., за вересень - 6500грн., за жовтень 2022року - 10129,25грн., за листопад 2022року - 3921грн. Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 43 Конституції України\~визначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Статтею 5-1 КЗпП України\~визначено гарантії забезпечення права громадян на працю. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений і своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ із метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави - ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України . Визначення «належний» та «ефективний», вжиті у назві, не є повністю ідентичними за значенням. Ефективність цивільного судочинства це система вимог, яка включає в себе: доступність правосуддя; справедливий, своєчасний публічний розгляд; вирішення справи незалежним і неупередженим судом тощо. Щодо належності Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 зробила висновок про те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Видається, що належність у спрощеному розумінні означає відповідність законодавству. Інший аспект, що об`єднує ці два поняття наступний - з одного боку, обрання позивачем при зверненні до суду неналежного способу захисту є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, також обрання позивачем неефективного способу захисту порушеного права має призводити до відмови в задоволенні позову (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року у справі № 398/1796/20). Судом встановлено, що впродовж серпня вересня 2022роу [PERSON] викнувавав різного роду господарські роботи (а не роботу слюсара), і не відмовлявся від виконаня саме цих робіт, за виконання яких йому і було нарахована зарбітня плата. В той же час виконання зазначених робіт обумовлювалося Наказом №29 від 21.07.2022 року про залучення незадіяних працівників, яким і було встановлено оплату праці у розмірі 39,12 грн. за годину. [PERSON] стверджує, що його було ознайомлено із накаом лише 23.09.2022 року, про що свідчить підпис та дата проставлені на звороті наказу, в той же час представник ТД НТП «Промінь» звертає увагу на те, що про існування вказаного наказу [PERSON] було відомо, був відсутній лише його підпис. Відповідно до ч. 1,2 ст. 7 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у період дії воєнного стану порядок організації діловодства з питань трудових відносин, офрмлення і ведення трудових книжок та архівного зберігання відповідних документів у мйонах активних бойових дій визначається роботодавцем самостійно, за умови забезпечення ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи та обліку витрат на оплату праці. У період дії воєнного стану сторони трудового договору можуть домовитися про альтернативні способи створення, пересилання і зберігання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин та про будь-який інший доступний спосіб електронної комунікації, який обрано за згодою між роботодавцем та працівником. У своєму коментарі Міністерство економіки України звертає увагу, що з метою мінімізації витрат кадрових, фінансових та часових ресурсів на ведення всього обсягу документації, стосується кадрової роботи, Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах нного стану» пропонується роботодавцю самостійно визначати порядок роботи кадрових служб на підприємстві, а також перелік кадрових документів, які будуть вестися на період воєнного стану. Відповідно ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» передбачає структуру заробітної плати, відповідно до якої: основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. По суті суду зрозуміло, що починаючи із серпня 2022року [PERSON] виконував роботи, що передбачалися Наказом №29 від 21.07.2022 року і свою незгоду щодо виконання таких робіт висловив лише після отриманої у вересні заробітної плати, хоча вимоги щодо законності та скасування вказаного Наказу зі сторони [PERSON] не пред`являлися, а тому і підстав для донарахування та виплати заробітної плати і відпускних у розмірі 13559,10грн.( 6360, 45 грн + 5242,15 грн + 1956, 50 грн = 13 559,10 грн) з розрахунку здійсненого [PERSON] - немає. Щодо вимоги [PERSON] про визнання формулювання причини його звільнення «за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України» неправильним та зміну формулювання причини його звільнення у наказі Тернопільського державного науково-технічного підприємства «Промінь» № 19к від 21.11.2022 року «Про припинення трудового договору(контракту)», зазначивши причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на ч.3 ст.38 КЗпП України, вказавши: «за власним бажанням у зв`язку з невиконанням Тернопільського державного науково-технічного підприємства «Промінь» законодавства про працю, згідно із ч.3 ст. 38 КЗпП України», то суд відзначає наступне. 29.09.2022 року [PERSON] на імя в.о. директора ТД НТП «Промінь» подано заяву № 17, в якій він просив звільнити його з роботи згідно ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України працівник має\~право у\~визначений ним\~строк розірвати\~трудовий договір\~за власним\~бажанням,\~якщо роботодавець\~не виконує\~законодавство про\~працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили. Обов`язковою умовою для звільнення за власним бажанням згідно з ч.3 ст.38 КЗпП країни є порушення роботодавцем трудового законодавства або умов трудового договору. Водночас для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника. До таких висновків дійшов Верховний Суд у справі № 199/8766/18, зазначивши про це у постанові від 22 квітня 2020 року . Звільнення за власним бажанням може бути двох основних видів: звільнення з поважних причин та звільнення без поважних причин. Відрізняються вони тим, що у першому випадку працівник не зобов`язаний повідомляти адміністрацію про звільнення за два тижні. Він має право звільнитися хоча б і в день подання відповідної заяви - частина 3 статті 38 КЗпП України зобов`язує власника звільнити працівника, що має поважні для цього причини, у строк, про який той просить. При цьому\~припинення трудового\~договору з\~підстав ч.3\~ст.38\~КЗпП (внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору) передбачає обов`язкову\~виплату вихідної\~допомоги у\~розмірі,\~передбаченому у\~колективному договорі,\~але не\~менше тримісячного\~середнього заробітку\~(ст.\~44\~КЗпП). Тобто мінімальна виплата вихідної допомоги не може бути меншою за тримісячну заробітну плату. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 03 серпня 2021 року справа № 508/1190/17, основною підставою для застосування вказаної норми (ч.3 ст.38) КЗпП України є факт порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи. Вказання працівником конкретних випадків порушення трудового законодавства має наслідком в подальшому підтвердження даних фактів роботодавцем та звільнення працівника на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, або ж невизнання власником зазначених порушень та відмову у розірванні трудового договору відповідно до даної норми. Тобто, саме лише зазначення у заяві про звільнення працівником частини 3 статті 38 КЗпП України без конкретизації фактів порушення роботодавцем законодавства про працю не може свідчити про наявність обов`язку останнього безумовного звільнення працівника відповідно до приписів даної норми трудового законодавства. Частиною 3 ст. 235 КЗпП України визначено, що у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 (далі за текстом Порядок). Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Згідно з п. 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. За змістом абз. 2 п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку). Крім того, положеннями Розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають врахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 14.09.2016 у справі № 523/18850/14-ц. В даному ж випадку, [PERSON] подано заяву про звільнення його з роботи згідно ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням, без зазначення причин, конкретизації фактів порушення роботодавцем законодавства про працю. Судового рішення, що набрало законної сили і яким би підтверджувався факт порушення ТД НТП «Промінь», як роботодавця [PERSON] законодавства про працю, суду не надано. Тому вимоги [PERSON] про визнання формулювання причини його звільнення «за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України» неправильним та зміну формулювання причини звільнення у наказі Тернопільського державного науково-технічного підприємства «Промінь» № 19к від 21.11.2022 року до задовлення не підлягають, як і вимоги про стягнення з Тернопільського державного науково-технічного підприємства «Промінь» на його користь вихідної допомоги в розмірі 37 742, 64 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України в розмірі 75 485,28 грн. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку, що єдиною вимогою [PERSON] , яка беззаперечно підлягає до задоволеня, є стягнення з Тернопільського державного науково технічного підприємства «Промінь» на користь [PERSON] суми нарахованої та невиплаченої заробітної плати, в розмірі 261 978, 33 гривень. Щодо інших позовних вимог, то суд лише може відзначити що [PERSON] обрано неналежний та неефективний спосіб захисту трудового права. Що стосується вимог зустрічного позову ТД НТП «Промінь» про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди у сумі 282 510,00грн втраченої матеріальної цінності, а саме: навісу складського приміщення, який був йому довірений на індивідуальну матеріальну відповідальність за час працевлаштування на ТД НТП «Промінь» та зобов`язання передати (здати) матеріальні цінності, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству,\~установі,\~організації,\~у випадках,\~коли між\~працівником і\~підприємством,\~установою,\~організацією відповідно\~до статті\~135-1\~КЗпП України укладено\~письмовий договір\~про взяття\~на себе\~працівником повної\~матеріальної відповідальності\~за незабезпечення\~цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей, що визначено п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України Віповідно до п.1 ч.1 ст.135-1 КЗпП України письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівником, який досяг вісімнадцятирічного віку та займає посаду або виконує роботу, безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або використанням у процесі виробництва переданих йому цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Покриття шкоди провадиться шляхом подання роботодавцем позову до місцевого загального суду. Згідно ст.137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої\~дійсної шкоди,\~враховує ступінь\~вини працівника\~і ту\~конкретну обстановку,\~за якої\~шкоду було\~заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Судом встановлено, що 24.01.2008 року між ТД НТП «Промінь» та [PERSON] , який на той час займав посаду начальника заготівельно-механічної дільниці механо-складального цеху, була підписана Угода №128 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. В подальшому [PERSON] було подано заяву про переведення його на посаду слюсаря і відповідно до Наказу №36 від 03.04.2017 року про організацію роботи по передачі матеріальних цінностей, будівлі та споруди, які рахувалися за [PERSON] мали б бути передані начальнику господарського відділу Ярошу В.В. Представник Тернопільського державного науково технічного підприємства «Промінь» стверджує, що [PERSON] не передав начальнику господарського відділу [PERSON] будівлі та споруди, що рахувалия за ним, відповідний Акт приймання-передачі на ТД НТП «Промінь» відсутній, однак суд зауважує, що контроль за виконанням даного наказу було покладено на в.о. заступника директора з виробництва [PERSON] в той же час мала бути створена комісія, яка і мала здійснити прийом-передачу всіх матеріальних цінностей, які були закріплені за [PERSON] з представленням на затвердження Актів прийому-передачі. Для суду є цілком очевидно що саме на Комісію було покладено обовязок передачі споруд, як і складення відповідних документів про таку передачу, однак суду такі документи не представлені. Вочевидь є встановленим той факт що Навіс складського приміщення, інв.№39 ще станом на 2016 рік мав залишкову вартість 168129грн. і керівництву підприємства було відомо про обрушення покрівлі і про використання матеріалів з цієї покрівлі в інших цілях для підприємства. Окрім того, п.4 Угоди №128 від 24.01.2008 року про повну індивідуальну матеріальну відповідальність встановлено, що працівник не несе матеріальної відповідальності, якщо шкода спричинена не по його вині. Посилання представника Тернопільського державного науково технічного підприємства «Промінь» що під час проведення інвентаризації, відповідно до наказу № 28 від 13.07.2022 р., не виявлено складського приміщення, за даними бухгалтерського обліку, вартість якого 282 510грн. і що посада [PERSON] відноситься до посад для серед яких наявна повна індивідуальна матеріальна відповідальність є голослівним і не узгоджується із встановленими судом обставинами. Віповідно до ст.138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду роботодавець повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. З 22.01.2019 року [PERSON] займав посаду слюсаря, і жодної матеріальної відповідальності перед підприємством за будь яке приміщення, будівлю чи споруду нести не міг. Впродовж тривалого періоду часу, до проведення інвентаризації у 2022році жодних вимог ТД НТП «Промінь» щодо покриття шкоди не пред`являлось жодному працівнику підприємства. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що зустрічний позов ТД НТП «Промінь» не є обґрунтованим та задоволенню підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Згідно з вимогами ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Outcome: partial