Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-26 00:00:00

[PERSON] який діє в інтересах [PERSON] звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Кредит-Капітал», якою просить визнати виконавчий напис нотаріуса від 29.06.2021 року № 248040, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, яким запропоновано стягнути із позивача на користь відповідача заборгованість за кредитним договором №2990610033/515611 від 07.05.2020 р. та стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 31 липня 2023 року суд відкрив провадження у цивільній справі. Справу вирішено розглянути за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 29 вересня 2023 року, о 14 годині 00 хвилин, у приміщенні зали судових засідань Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, однак 29 вересня 2023 року суд оголосив перерву у зв`язку із відсутністю відомостей щодо вручення чи невручення відповідачу копії позовної заяви з додатками та призначив наступне судове засідання на 27.10.2023 року о 15:00 год. 27 жовтня 2023 року в судове засідання учасники справи не з`явились, були повідомлені належним чином. Позивач та його представник, а також представник відповідача подали заяви, якими просили проводити розгляд справи без їх участі. У зв`язку із чим, а також в силу положень частини другої статті 247 ЦПК України, розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Позиції учасників у справі. Позиція позивача. 29 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем був вчинений виконавчий напис № 248040, який слід визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки його було вчинено за відсутністю документів, що підтверджують безспірність вимог відповідача до нього. Позиція відповідача. Правом на надання суду відзиву на позов та доказів, які могли би його підтвердити, не скористався. Але подав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги в якому зазначив, що предмет позову не є складним, не потребує вивчення великого обсягу нормативно-правових актів, складання великої кількості процесуальних документів, витрачення значного часу на вивчення обставин справи. У зв`язку із чим просив суд відмовити у відшкодуванні витрат на правову допомогу позивачу, оскільки сума та вид виконаної роботи є неспівмірними та не відповідають критерію розумності та дійсної вартості наданих послуг. Позиції третіх осіб суду також не відомі, оскільки вони не надали суду будь-яких пояснень по суті спору. Оцінка суду щодо фактів. 29 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, було вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 2990610033/515611 від 07 травня 2020 року, укладеного ним із товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», в розмірі 13 680 гривень з яких: заборгованість за тілом кредиту - 3000 гривень, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками - 9750 гривень, а також збір за вчинення виконавчого напису в розмірі 930 гривень. Строк, за який проводиться стягнення з 25 травня 2021 року по 25 червня 2021 року. (а.с.10). 23 лютого 2022 року, на підставі вказаного виконавчого напису, старшим державним виконавцем Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Панктратьєвим В.В., було відкрито виконавче провадження (а.с.8). Суд відзначає, що протягом строку розгляду справи ні відповідач, ні приватний нотаріус, який видав виконавчий напис не надали суду жодних документів, які могли би підтвердити факт вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем виконавчого напису, що оскаржується позивачем, на підставі оригіналу нотаріально посвідченої угоди та документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання (а.с.1-108). І, ні відповідач, ні приватний нотаріус, який видав виконавчий напис навіть не заперечили проти аргументів позивача про те, що виконавчий напис, що оскаржується позивачем, був вчинений не на підставі таких документів (а.с.1-108). Оцінка судом змісту правовідносин. Між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Кредит-Капітал» виникли цивільно-правові (зокрема, зобов`язальні) правовідносини. І в межах цих правовідносин, позивач оспорює правомірність обраного відповідачем способу захисту свого можливого цивільного права на отримання боргу шляхом вчинення виконавчого напису. Оцінка суду щодо права. Частиною 6 статті 55 Конституції України гарантовано право кожного захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. А стаття 18 Цивільного кодексу України прямо передбачає можливість захисту цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі, але у випадках і в порядку, встановлених законом. Зокрема, в редакції чинній на дату вчинення нотаріусом виконавчого напису, стаття 87 Закону України „Про нотаріат" встановлювала, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. При цьому перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадилось у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, тобто перелік документів, які підтверджують безспірність боргу, з огляду на положення статті 87 Закону України „Про нотаріат", встановлювався Кабінетом Міністрів України. Разом з цим стаття 88 Закону України "Про нотаріат" уточнювала, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані йому документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. На момент вчинення виконавчого напису нотаріусом, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадилось у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, був затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року. І для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, цей перелік, для одержання виконавчого напису, передбачав подання нотаріусу оригіналу нотаріально посвідченої угоди та документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. До такого висновку дійшов через те, що постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", якою було доповнено вказану вище Постанову КМУ №1172 новим розділом: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин", і яка передбачала вчинення виконавчих написів нотаріусами на підставі не нотаріально посвідчених кредитних договорів, було визнано незаконною та не чинною постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі N 826/20084/14, і ця постанова була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Тому станом на 29 червня 2021 року, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович повинен був керуватись Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадилось у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, без урахування змін, внесених до цієї постанови постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів". А отже, у випадку не надання йому товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Кредит-Капітал», оригіналу нотаріально посвідченої угоди та документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, він не мав права видати виконавчий напис. Як наслідок, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності вказаних документів, виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню, як спосіб захисту боржника. Наведені висновки суду узгоджуються і з висновками, що зроблені в узагальненні Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні (пункт 10, сторінки 18 та 23). І, застосовуючи саме вказаний правовий підхід, суд констатує, що ні відповідач, ні нотаріус, що вчинив виконавчий напис не надали суду доказів того, що відповідач надав нотаріусу і нотаріус вчинив виконавчий напис на підставі документів, які входять до переліку документів, що були встановлені Кабінетом Міністрів України, як необхідні для підтвердження факту безспірної заборгованості позивача перед товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Кредит-Капітал». Висновок суду по суті позовних вимог. Тож зважаючи на викладені обставини, суд вважає, що вони, у своїй сукупності, є достатніми і самостійними підставами для того аби задовольнити позов [PERSON] у повному обсязі, а отже визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Висновок суду щодо судового збору. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1073 гривні 60 копійок (за подання позову), суд вважає документально підтвердженими (а.с. 7), на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, вони підлягають стягненню на користь позивача з відповідача у повному обсязі. Висновок суду щодо витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень частини 1 та 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу. А згідно з частиною 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Тож враховуючи це і оскільки суд задовільняє позов на користь позивача, з відповідача дійсно можуть бути стягнені понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу. В силу положень частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З огляду на положення частини 2 статті 137 ЦПК України, для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Позивач та його представник долучили до матеріалів справи на підтвердження розміру витрат: договір про надання правової допомоги, укладений між ними і підписаний 13 червня 2023 року (а.с.36), рахунок № 267-1 за надання юридичних послуг у розмірі 5 000 гривень від 13 червня 2023 року (а.с.37) та виписку по рахунку, за період з 24.06.2023 року по 24.06.2023 року про сплату 5000 гривень (а.с.38). А про конкретні види наданих послуг, адвокат одразу вказав у позову (а.с.1-6). З вказаних документів вбачається, що на виконання пунктів 2.1.1. та 4.1.,4.2. вказаного договору (які дійсно передбачають необхідність надання адвокатом зазначених нижче видів правової допомоги) адвокат повинен був надати, а позивач отримати та оплатити і такий вид правничої допомоги, як представництво інтересів позивача у суді, з реалізацією усіх без виключення процесуальних прав, що звичайно, з огляду на положення частини 1 статті 64 ЦПК України включає і право адвоката складати і подавати до суду позовну заяву від імені свого клієнта, яка до речі і була складена, підписана і подана саме адвокатом (а.с.1-6,41). І ясна річ, що для складання і подання до суду позову, адвокат повинен був проаналізувати подані йому і зібрані ним документи, підготувати правову позицію по справі, і вже потім готувати, формувати і подати позовну заяву до суду. Але суд частково погоджується із запереченнями відповідача, зокрема у тій частині, що час витрачений адвокатом на вчинення всіх вказаних дій (6 годин) є неспівмірним із складністю цієї справи, позаяк усі вказані дії можна було би вчинити і за 2 години, а не за 6. Тому суд застосовує положення частини 4 статті 137 ЦПК України, за якими: розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. А також положення частини 5 статті 137 ЦПК України за якими, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. І з огляду на це, суд погоджується із аргументами відповідача у тій частині, що витрачання часу адвокатом на надані і вказані ним послуги, зважаючи на відсутність складаності цієї справи, вочевидь є не співмірними. І суд цілком переконаний у тому, що час у 2 години був би достатнім, реальним та неминучим для надання ним тих послуг, які він надав. І тому за такий вид правової допомоги, до стягнення з відповідача підлягає зменшена сума, зокрема у розмірі 1666 гривень 66 копійок, виходячи з вартості 1 години роботи адвоката 833 гривень 33 копійки, які за 6 годин його роботи він оцінив у 5000 гривень. Вартість години роботи адвоката позивача, відповідач не оспорював і суд не бачить підстав вважати його явно перебільшеним. І тому, з огляду на викладене, суд вважає що до стягнення із відповідача підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 1666 гривень 66 копійок, а у стягненні таких витрат в більшому розмірі (3334 гривні 34 копійки) слід відмовити. Разом з цим з мотивів викладених вище, суд не може погодитись із відповідачем у тому, що витрати на правничу допомогу слід зменшити настільки, що вони взагалі не підлягають відшкодуванню. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 2740 (дві тисячі сімсот сорок) гривень 26 (двадцять шість) копійок, з яких: судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1666 (одна тисяча шістсот шістдесят шість) гривень 66 (шістдесят шість) копійок. \~ \~ \~ \~Тому,

Outcome: approved