Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

12.07.2023 року позивач [PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Оленич Р.А. звернувся до Міжгірського районного суду Закарпатської області з позовом до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, та у пред`явленому позові позивач [PERSON] просить визнати за ним право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] ( [INFO] ), яка померла [INFO] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] зазначає про те, що він є сином [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ), яка померла [INFO] (копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.06.1973 року, свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 04.03.1967 року, свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.12.2012 року, свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.03.2022 року). В 1973 році батьки позивача побудували житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право особистої власності на цей об`єкт нерухомого майна оформлено шляхом видачі [PERSON] свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок №125 від 18.05.1981 року - як голові колгоспного двору. 22.01.2000 року відбулася перенумерація даного будинку із [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Майданського старостинського округу № 371 від 30.06.2023 року. Згідно виписки з погосподарської книги Майданського старостинського округу за вих.№143 від 22.02.2023 року власником житлового будинку в [ADDRESS] дійсно є батько позивача [PERSON] . Позивач вказує, що у цьому будинку постійно і до своєї смерті проживали його батьки. Описані обставини підтверджує позивач наступними документами: згідно довідки Майданського старостинського округу №138 від 16.02.2023 року, померлий [PERSON] (1942р.н.) був постійним мешканцем [ADDRESS] ; на день смерті якого (18.12.2012 року) разом з ним за вказаною адресою були зареєстровані і проживали: [PERSON] (1949 р.н.) дружина, [PERSON] (1973 р.н.) син. [PERSON] (1979р.н.) невістка, [PERSON] (1999р.н.) онука, [PERSON] онук (копія довідки додається); згідно довідки Майданського старостинського округу №137 від 16.02.2023 року, померла [PERSON] (1949 р.н.) була постійною мешканкою [ADDRESS] ; на день смерті якої ( [INFO] ) разом з нею за вказаною адресою були зареєстровані і проживали: [PERSON] (1973 р.н.) син, [PERSON] (1979 р.н.) невістка, [PERSON] (1999 р.н.) онука, [PERSON] онук (копія довідки додається). Також позивач зазначає, що 13.12.2012 року його батько [PERSON] склав заповіт, який посвідчений секретарем Майданської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, яким заповів вказаний житловий будинок з надвірними будовами своїй дружині [PERSON] . Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №72957681 від 26.06.2023 року вказаний заповіт є чинним. В свою чергу, [PERSON] , матір позивача, на випадок своєї смерті заповітів не складала, згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №68716544 від 21.03.2022 року. Після смерті матері [PERSON] 07.03.2022 року, позивач звернувся до приватного нотаріуса Дунаєва Ю.М. із заявою про прийняття спадщини як спадкоємець першої черги по закону, та за заявою зареєстровано спадкову справу № 69211847 (номер у нотаріуса 28/2022), що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №68716659 від 21.03.2022 року. Проте, постановою приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Дунаєва Ю.М. від 26.06.2023 року № 57/02/31 було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезгаданий житловий будинок через відсутність відомостей про членів колгоспного двору, головою якого був його батько позивача, відомостей про те чи був хтось із членів зазначеного колгоспного двору позбавлений права на частку в майні двору, та, у зв`язку з цим - неможливість встановити всіх співвласників у праві власності на майно колгоспного двору та факт відкриття спадщини в майні двору. Позивач вказує, що правовий режим власності майна колгоспного двору, а також порядок його спадкування характеризується певними особливостями. Тому, вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому [PERSON] просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , 1949 року народження, яка померла [INFO] . Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17.07.2023 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.34-35) . В підготовче судове засідання позивач [PERSON] та його представник в особі адвоката Оленич Р.А. не з`явилися, про день та час проведення підготовчого провадження були повідомлені судом своєчасно та належним чином, проте на адресу суду подано письмові заяви [PERSON] та його представника в особі адвоката Оленича Р.А. з проханням розглянути справу без їх участі, за наявними у справі матеріалами. Заявлені [PERSON] позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять позов задовольнити у підготовчому судовому засідання за підставами, викладеними у позовній заяві та з урахуванням визнання позову відповідачем (а.с.92-93). Представник відповідача Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області в підготовче судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи були повідомлені судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомлено, відзив на позов [PERSON] , заперечень проти заявлених ним позовних вимог на адресу суду не подано. Проте, до суду надано заяву відповідача Міжгірської селищної ради, в якій останні просять розглянути справу без участі уповноваженої особи селищної ради за наявними у справі матеріалами, проти заявлених позивачем [PERSON] позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно, не заперечують (а.с.69-70). Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи. Проте, третя особа [PERSON] подавав до суду заяву від 09.11.2024 року, в якій висловив прохання проводити розгляд справи у його відсутності, викладені у позовній заяві [PERSON] обставини та позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить такі задовольнити (а.с.94). Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). З врахуванням положень ч.1 ст.198, ч.3 ст.211 ЦПК України суд ухвалив про проведення підготовчого засідання за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 4 ст.206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи обставину, що відповідач визнає позовні вимоги, проти їх задоволення заперечень не висловив, і таке визнання позовних вимог відповідає Закону, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд вважає за можливе на підставі ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у цій справі. Дослідивши у повному обсязі матеріали цивільної справи № 302/1374/23, повно та всебічно з`ясувавши обставини у даній справі, об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] в селі Майдан Міжгірського району Закарпатської області, та відповідно до свідоцтва про його народження серії [NUMBER] від 22.06.1973 року, в графі «батько» вказаний [PERSON] , а матір`ю [PERSON] та копія вказаного свідоцтва є в матеріалах справи (а.с.7). Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 04.03.1967 року, батьки позивача - [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований 04 березня 1967 року в селі Майдан Міжгірського району Закарпатської області. Та як вбачається з вказаного свідоцтва, після реєстрації шлюбу дошлюбне прізвище дружини « [PERSON] » змінено» на прізвище « [PERSON] » (а.с.8). Як вбачається з технічного паспорту на будинок, у 1973 році батьками позивача збудовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (після перенумерації буд.142). Рішенням виконкому Майданської селищної ради Міжгірського району Закарпатської області № 28 від 14 травня 1981 року, яке надано на запит суду з архівного відділу Хустської РДА, вбачається, що вказаним рішенням вирішено: оформити право власності на домобудівлі в селищі Майдані за наступними домовласниками, колгоспними дворами та їх голів по [ADDRESS] за колгоспним двором, головою якого являється [PERSON] в цілому. Вищенаведеним власникам будинків та головам колгоспних дворів видати Свідоцтва на право власності. Хустському міжміському бюро технічної інвентаризації зареєструвати ці Свідоцтва на право власності (а.с.81). 18 травня 1981 року, на підставі рішення виконкому Майданської селищної ради Міжгірського району Закарпатської області № 28 від 14.05.1981 року видано Свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок в цілому, з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] та належить колгоспному двору, головою якого являється [PERSON] (а.с.52). Та згідно реєстраційному написі на документі про право особистої власності, зазначений в цьому Свідоцтві житловий будинок в цілому зареєстрований в Хустському МБТІ на право особистої власності за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] , та записаний в реєстраційну книгу № 1 від 18 травня 1981 року (а.с.11 зворот). Згідно довідки старости Майданського старостинського округу Міжгірської селищної ради за № 371 від 30.06.2023 року, в результаті перенумерації житлових будинків в [ADDRESS] адреса житлового будинку [ADDRESS] змінена на [ADDRESS] (а.с.15). Батько позивача [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] , у віці 70 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконкомом Майданської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області 18.12.2012 року, за актовим записом № 14, та копія якого є в матеріалах справи (а.с.9). За життя [PERSON] склав заповіт, яким розпорядився після його смерті житловий будинок в [ADDRESS] з надвірними будовами, земельну ділянку розміром 0,2073 га в ур. «Біля будинку», згідно Державного акту ІІІ-ЗК № 024474 зареєстрованого №110 від 11.03.1997 року - заповів своїй дружині [PERSON] , [INFO] , земельну ділянку площею 0.1294 га в ур. Горб уч.2, земельну ділянку площею 0,1657 га в ур. Горб уч.1, згідно Державного акту ІІІ-ЗК № 024474 зареєстрованого № 110 від 11.03.1997 року заповів своєму синові [PERSON] , [INFO] . Даний заповіт складений [PERSON] 13.12.2012 року, зареєстрований в реєстрі за № 35 та посвідчений секретарем виконкому Майданської сільської ради (а.с.19). Даний заповіт не змінювався, не скасовувався та є чинним, про що свідчать відомості з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), сформованої приватним нотаріусом Дунаєвим Ю.М. від 26.06.2023 року за № 72957681 та з вказаних відомостей вбачається наявність заповіту, посвідченого 13.12.2012 Майданською сільською ради Міжгірського району Закарпатської області, який зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №35, та який на теперішній час є чинним (а.с.20). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 72957726, виданої 26.06.2023 року приватним нотаріусом Дунаєвим Ю.М. у Спадковому реєстрі інформація щодо спадкових справ та виданих на їх підставі Свідоцтв про право на спадщину до майна померлого [INFO] [PERSON] , відсутня (а.с.61). Згідно довідки Майданського старостинського округу Міжгірської селищної ради від 16.02.2023 року за вих.№138 вбачається, що померлий [INFO] [PERSON] , 1942 року народження був постійним мешканцем [ADDRESS] . Разом з ним на день його смерті в даному будинку проживали та були зареєстровані: [PERSON] , 1949 року народження - дружина; [PERSON] , 1973 року народження - син; [PERSON] , 1979 року народження - невістка; [PERSON] , 1999 року народження онука, [PERSON] , 2006 року народження - онук (а.с.17). Матір позивача - [PERSON] померла [INFO] , у віці 72 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Міжгірським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління МЮ (м.Івано-Франківськ), актовий запис № 119, копія якого є в матеріалах справи (а.с.10). Згідно довідки Майданського старостинського округу Міжгірської селищної ради від 16.02.2023 року за вих.№137 вбачається, що померла [INFO] [PERSON] , 1949 року народження була постійною мешканкою [ADDRESS] . Разом з нею на день її смерті в даному будинку проживали та були зареєстровані: [PERSON] , 1973 року народження - син; [PERSON] , 1979 року народження - невістка; [PERSON] , 1999 року народження онука, [PERSON] , 2006 року народження - онук (а.с.18). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 68716544 сформованої 21.03.2022 приватним нотаріусом Дунаєвим Ю.М. вбачається, що у Спадковому реєстрі (заповіти, спадкові договори) інформація щодо заповітів, складених [PERSON] , відсутня (а.с.21). З витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 6816659 від 21.03.2022 року вбачається, що приватним нотаріусом Дунаєвим Ю.М. заведена спадкова справа № 28/2022 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.22). Як вбачається з витребуваної судом спадкової справи № 28/2022, до приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Дунаєва Ю.М. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] звернувся 21.03.2022 її син [PERSON] , позивач у цій справі (а.с.43). Отже, згідно матеріалів спадкової справи № 28/2022, заведеної 21.03.2022 року приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Дунаєвим Ю,М. вбачається, що 26.06.2023 року до вказаного нотаріуса звернувся [PERSON] із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на спадкове майно у виді житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,2073 га, та у заяві [PERSON] зазначив, що спадщину він прийняв шляхом подання заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса. Крім нього, інших спадкоємців першої черги по закону, які б прийняли спадщину, немає (а.с.54). Постановою приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Дунаєва Ю.М. від 26.06.2023 року за вих..№ 57/02/31 відмовлено [PERSON] , позивачу по справі, у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезгаданий житловий будинок через відсутність відомостей про членів колгоспного двору, головою якого зазначений [PERSON] , спадкоємцем якого була його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила спадкових прав, оскільки зазначений будинок не був особистою власністю [PERSON] , а належав колгоспному двору та у зв`язку з цим - неможливість встановити всіх співвласників у праві власності на майно колгоспного двору та факт відкриття спадщини в майні двору (а.с.23). З наданої виписки з погосподарської книги на житловий будинок в [ADDRESS] від 22.02.2023 року за вих. №143 вбачається, що померлий [INFO] [PERSON] , 1942 року народження був постійним мешканцем [ADDRESS] . Згідно погосподарської книги № 12 за 2011-2015 роки за ним був закріплений особовий рахунок № [NUMBER] . Згідно вказаного рахунку [PERSON] дійсно є власником житлового будинку, який знаходиться за адресоюю [ADDRESS] і розташований на земельній ділянці площею 0,07 га кадастровий номер відсутній. Зазначений будинок побудований орієнтовно в 1973 році, Свідоцтво на право власності на даний житловий будинок сільською радою не видавалося (а.с.16,83-85). А отже, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] належав [PERSON] в цілій частці. Судом встановлено, що спадкоємцем за законом [PERSON] є її син [PERSON] , позивач у справі та який прийняв спадщину після померлої [PERSON] шляхом подачі заяви про прийняття спадщини. Ніхто інший із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини у встановлений законом строк не звертався, що вбачається з приватного нотаріуса Дунаєва Ю.М. 26.06.2023 року №57/02-31. З копії технічного паспорта на індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] вбачається, що вказаний житловий будинок споруджено в 1973 році. Згідно експлікації приміщень, житловий будинок складається з: прихожа (площа 18,5 кв.м.), кухня (площа 9,80 кв.м.), санвузол (площа 8,80 кв.м.), санвузол (площа 1,90 кв.м.), котельня(площа 3,90 кв.м.), трьох жилих кімнат (площею 17,3 кв.м; 16,3 кв.м.; 14,7 кв.м.), всього жила плоаща становить 48,3 кв.м., допоміжна 42,9 кв.м. (а.с.13, зворот) Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до абз. 3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3. ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Отже, виникнення права власності на нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року не є перешкодою для оформлення спадкових прав. Також слід зазначити, що порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється: оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями державними приймальними або державними технічними; по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Таким чином, оскільки спірний будинок збудований до 05.08.1992, то прийняття його в експлуатацію не вимагалося. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Згідно з ст.120 ЦК УРСР 1963 року, яка діяла до 16.12.1993 року, колгоспний двір це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч.2 ст.123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР № 885-ХІІ був введений в дію Закон України «Про власність». При цьому з моменту прийняття Закону України «Про власність», відповідний колгоспний двір припинив своє існування. Згідно роз`яснень, викладених у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ч.1-2 ст.549 ЦК України (в редакції 1960 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про правона спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини» й пов`язує з виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення в спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державної реєстрації права. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Згідно статті 328 ЦК України - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України визначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статей 1216; 1217; 1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається із роз`яснень ч.ч.2,3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Положеннями статей 15, 16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. Головою колгоспного двору по [ADDRESS] був [PERSON] , 1942 року народження, що вбачається з довідки № 143 від 22.02.2023, виданої Майданським старостинським округом Міжгірської селищної ради (а.с.16). Після смерті [PERSON] спадщину прийняла дружина [PERSON] , будучи зареєстрованою з ним за однією адресою: [ADDRESS] , Відтак відсутність реєстрації права власності на спірний будинок за [PERSON] , а також відсутність у її спадкоємців правовстановлюючих документів на спадкове майно (не оформлення ними спадщини) не є перешкодою для реалізації позивачем [PERSON] права на оформлення спадщини після смерті останньої. Оскільки позивач як спадкоємець першої черги, прийняла спадщину за померлою [INFO] [PERSON] шляхом подання заяви про прийняття спадщини за законом, відповідач позовні вимоги [PERSON] визнав та таке визнання позову не суперечить Закону та не порушує прав інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачем, що відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, є підставою для його задоволення. Враховуючи, що позивач прийняв спадщину, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на вищевказане будинковолодіння в нотаріальній конторі не може, у зв`язку з тим, що у правовстановлюючому документі на житловий будинок зазначено [PERSON] саме як голову колгоспного двору, а тому право позивача підлягає захисту. Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити неможливо, а набуття позивачем права на спадковий житловий будинок не порушує права та законні інтереси інших осіб. З огляду на те, що позивач [PERSON] є спадкоємцем після смерті матері [PERSON] та в установленому законом порядку прийняв спадщину, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі, оскільки відсутність відомостей у правовстановлюючому документі на нерухоме майно, що розташовано за адресою: [ADDRESS] , про особисту приватну власність [PERSON] , перешкоджає позивачу у реалізації його права на спадкування щодо вказаного спадкового майна. Таким чином, повно та всебічно оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, визнання за позивачем права власності в порядку спадкування не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв`язку з чим, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню за вищенаведеними підставами. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в загальній сумі 1073,60 грн. /а.с.1/. Натомість, враховуючи що стороною позивача не заявлялось вимог про відшкодування судових витрат за рахунок відповідача, тому на підставі ст.13 ЦПК України суд не розглядає зазначене питання.

Outcome: approved