Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , залишивши його на його утриманні та вихованні за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що 01.11.2011 ним було розірвано шлюб з першою дружиною. У 2012 році він познайомився з відповідачкою, з якою вони почали проживати в цивільному шлюбі. Під час спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] . За останній час відносини з відповідачкою погіршилися, у зв`язку з чим вони протягом останніх двох років проживають окремо. Вона на початку вересня 2021 року покинула сім`ю та переїхала проживати до своїх батьків у с. Оболоння. Син залишився проживати з ним у м. Долина. За період навчання дитини вона жодного разу не спілкувалася з класним керівником, не брала участі в батьківських зборах. Натомість він займається вихованням сина, створив за місцем його проживання належні умови для нормального розвитку, оформив його в Долинську ДЮСШ, разом з ним відвідує її. Він має постійне місце роботи, матеріально забезпечений. Вважає, що малолітньому сину буде краще і надалі проживати з ним. Оскільки дійnи згоди з відповідачкою щодо місця проживання сина в добровільному порядку не вдалося, тому змушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник заявлений позов підтримали, просили його задовольнити, вказавши, що вже пішов третій рік, як син проживає з батьком. Відповідачка в судовому засіданні не заперечила проти задоволення позову, вказавши, що на даний час дійсно проживання з батьком відповідатиме якнайкращим інетерсам дитини. Спочатку вона була проти цього, забрала сина проживати до себе. Однак згодом зрозуміла, що йому буде краще у батька. Він за його місцем проживання відвідує школу. Вона ж працює, у тому числі і у вихідні дні, тому не має змоги його возити туди сюди. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності. При цьому до матеріалів справи долучено висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини сторін з батьком, який був підтриманий представником органу опіки та піклування в підготовчому судовому засіданні. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 14.08.2023 відкрито провадження у даній справі та постановлено розглядати її в порядку загального позовного провадження, зобов`язано орган опіки та піклування надати висновок щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] . 15 вересня 2023 року протокольною ухвалою долучено до матеріалів справи додаткові докази, які надані стороною позивача та попередньо вручені відповідачці. 02 жовтня 2023 року від органу опіки та піклування поступило рішення про затвердження висновку про визначення місця проживання дитини та сам висновок. Ухвалою суду від 06.10.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Вирішено під час розгляду справи заслухати думку малолітньої дитини, яка досягла 10 років. 27 жовтня 2023 року на електронну адресу суду поступило клопотання про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин: як вбачається із нотаріально посвідченої заяви від 11.08.2023, [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який на підставі рішення суду від 04.11.2011 розірвано. Рішення суду вступило в законну силу 15.11.2011 (а.с. 11). Як підтвердили в судовому засіданні сторони, вони проживали в цивільному шлюбі, під час якого у них народився син [PERSON] , [INFO] , на що вказує свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 16.07.2013 (а.с. 12). Під час розгляду справи встановлено, що спільне життя сторін не склалося і вони припинили спільне проживання. Відповідачка переїхала проживати до своїх батьків у с. Оболоння. Натомість позивач з малолітнім сином залишився проживати в м. Долина. Вказане підтверджується актом обстеження від 10.08.2023, відповідно до якого на момент обстеження, проведеного за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрований та проживає разом зі своїм сином [PERSON] за вказаною адресою, а [PERSON] , [PERSON] , хоча і зареєстровані за вказаною адресою, однак проживають за іншою адресою (а.с. 13). Факт реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади від 14.08.2023 (а.с. 27). [PERSON] працює в Управлінні благоустрою та інфраструктури ДМР з 02.01.2021, займає посаду інспектора сектору реагування та контролю за паркуванням та отримує заробітну плату, про що свідчить відповідна довідка (а.с. 26). Як вбачається з висновку про визначення місця проживання дитини, затвердженого рішенням виконавчого комітету Долинської міської ради від 27.09.2023 № 781, орган опіки та піклування Долинської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] . У висновку серед іншого зазначено, що [PERSON] проживав без реєстрації шлюбу з [PERSON] з 2012 року. Від даних стосунків у них народився син [PERSON] , [INFO] У2 021 році мати дитини [PERSON] змінила місце проживання і на даний час проживає окремо від дитини у помешканні її батьків у с. Оболоння. 18 вересня 2023 року працівниками Служби у справах дітей Долинської міської ради проведено обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за фактичним місцем проживання дитини у [ADDRESS] . Дитина спільно проживає з батьком. У помешканні створено належні умови для розвитку та виховання дитини. Між батьком та сином наявна емоційна прив`язаність та близькі відносини. Питання про визначення місця проживання дитини розглянуто комісією з питань захисту дитини Долинської міської ради 21.09.2023. Члени комісії заслухали батька [PERSON] , який повідомив, що він піклується про сина, фактично з ним проживає, офіційно працевлаштований, тому може його утримувати та забезпечувати всім необхідним. Мати дитини [PERSON] повідомла, що вони дійшли згоди в [PERSON] , тому вона заперечує щодо визначення місця проживання сина з батьком. Також заслухано думку малолітнього [PERSON] , який виявив бажання в подальшому проживати з батьком у [ADDRESS] (а.с. 33-35). В судовому засіданні у присутності сторін, які є його батьками та законними предствниками, заслухано думку малолітнього [PERSON] , [INFO] , який досяг 10 років та вказав, що він на даний час проживає з батьком у м. Долина, мама ж проживає у с. Оболоння. Йому добре жити саме з татом, оскільки йому близько ходити до школи, а також відвідувати гурток по боротьбі. Тато допомагає йому вчити уроки, готує їсти, під час повітряної тривоги забирає його зі школи в безпечне місце та іншим чином дбає про нього. Оцінка суду: вислухавши сторін, заслухавши думку дитини, дослідивши докази, які надані на обґрунтування позовних вимог, враховуючи позицію органу опіки та піклування, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до такого висновку. Згідно із ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно зі ст. 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При цьому, принцип ст. 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити безальтернативно й категорично таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі статті 141 Сімейного кодексу України, так і зі змісту Конвенції про права дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Для гармонійного морального та психічного розвитку дітей необхідні стабільні умови проживання, відчуття захищеності, підтримка найближчих для них людей, якими вони вважають обох батьків. У постановах Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18, від 22 серпня 2018 року у справі № 539/1406/17 зазначено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Нормами ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно із п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866, під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання (перебування) стосовно проведення обстеження його житлово-побутових умов і складення акта обстеження умов проживання. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини, працівник якої проводить з ним бесіду. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Як встановлено у судовому засіданні та підтвердили сторони, малолітній [PERSON] з 2021 року та по даний час проживає з батьком [PERSON] у [ADDRESS] . Згідно з висновком про визначення місця проживання дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON] . Вказаний висновок є достатньо обгрунтованим, обставини, викладені у ньому підтверджені належними доказами, знайшли своє підтвердження і у судовому засіданні та не суперечать інтересам дитини, тому суд враховує його при вирішені спору у частині визначення місця проживання малолітньої дитини. З огляду на те, що [PERSON] досягнув десятирічного віку його думка була заслухана під час розгляду справи та зводилася до того, що він виявив своє бажання проживати з батьком у м. Долина, розповів про їхні взаємовідносини, які є теплими та довірчими, спільні інтереси та розповів, чому йому краще проживати разом з татом, при цьому він не позбавлений можливсті спілкуватись з мамою. [PERSON] працює та отримує стабільний дохід, тому може матеріально утримувати та забезпечувати всім необхідним свого сина. Виходячи із обставин справи, враховуючи, що батьки під час розгляду справи дійшли згоди щодо визначення місця проживання дитини, суд, зважаючи в першу чергу на інтереси дитини, її психоемоційний стан, беручи до уваги прив`язаність дитини до батька, про що свідчить висновок органу опіки та піклування та пояснення самої дитини, те, що, починаючи з 2021 року, син постійно проживає з батьком, прижився у своєму середовищі, відвідує шкільний заклад, має сталі сімейні зв`язки, приходить до висновку, що визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному вихованню та розвитку. При цьому, суд зазначає, що мама дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок спілкуватися з сином, піклуватися про його здоров`я, стан його розвитку, незалежно від того з ким він буде проживати. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, з`ясувавши усі обставини справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити повністю. V. Розподіл судових витрат: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що понесені судові витрати позивач в позовній заяві просив залишити за ним (а.с. 1-4). На підставі викладеного, ст. 3, 9, 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, ст. 7, 19, 141, 161 СК України, ч. 3 ст. 29 ЦК України, ст. 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866,

Outcome: approved