Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову покликається на те, що їй на підставі договору купівлі-продажу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідно до п.4.2. даного договору, продавець [PERSON] , зобов`язується передати покупцю [PERSON] комплект ключів від квартири, оплатити комунальні послуги, звільнити квартиру від речей та знятись з реєстрації місця проживання до 20.04.2023. Продавець стверджує, що в квартирі зареєстровано місце проживання її сина [PERSON] , який зобов`язується знятись з реєстрації до 20.04.2023. Проте, відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих осіб, виданої ЦНАП виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 15.06.2023 в квартирі зареєстрований [PERSON] . Зазначає, що відповідач в даній квартирі не проживає, що підтверджується відповідними актами, комунальні платежі не сплачує, його особистих речей у квартирі не має, він не являється членом сім`ї нової власниці житла, не належить до кола осіб, які постійно проживають з нею і ведуть спільне господарство, його реєстрація в житловому приміщенні по [ADDRESS] порушує її право на вільне володіння, користування та розпорядження майном. Відтак, відповідач втратив право користування даним житловим приміщенням у зв`язку з припиненням права власності членів його сім`ї на дану квартиру, а тому просить винести рішення шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням кв. [ADDRESS] . 22.09.2023 направлено запит до Відділу - центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дрогобицької міської ради щодо реєстрації місця проживання відповідача, відповідь на який судом отримано 29.09.2023. Ухвалою від 02.10.2023 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 06.11.2023, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Поштове відправлення було скероване на адресу відповідача, однак останній таке не отримав, поштовий конверт був повернений до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Пунктом 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України визначено, що судова повістка фізичній особі направляється за адресою її місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Пунктом 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України визначено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відтак, суд доходить висновку про належне вжиття всіх заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи, будь яких повідомлень про зміну адреси відповідач суду не подавав, а відтак, суд, у відповідності до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8, ч. 11, ч. 12 ст. 128 ЦПК України вважає відповідача належним чином повідомленим про дату, час, місце та порядок судового розгляду зазначеної справи. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч.1ст.4, ч.1ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим\~Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що позивачці на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 09.03.2023, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Стадник Г.І., зареєстровано в реєстрі №286 та витягу з Державного реєстру речових прав №325299199, а.с. 5-7. За умовами п.4.2 договору купівлі-продажу квартири від 09.03.2023, Продавець зобов`язується передати Покупцю комплект ключів від квартири, оплатити комунальні послуги, звільнити квартиру від речей та знятись з реєстрації місця проживання до 20.04.2023 року. Продавець стверджує, що в квартирі зареєстровано місце проживанння її сина, який зобов`язується знятись з реєстрації місця проживання до 20.04.2023 року. Згідно копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/осіб №004785/33-2023 в кв. [ADDRESS] вбачається, що у даній квартирі числиться\~відповідач [PERSON] , а.с.7. Про те, що [PERSON] в даній квартирі не проживає, ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей повсякденного використання, які б йому належали немає, свідчить акт про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації складений 12.09.2023 року представниками КП «Управитель «Житлово-експлуатаційне об`єднання» Дрогобицької міської ради, а.с.8. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Стаття 55 Конституції України\~гарантує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ч.1ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч.ч.1,2 ст.319\~та ч.1 ст.321ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч.1ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За змістом\~ст.150 ЖК України\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із положенням статті 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник майна має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, яким власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Виходячи із порівняльного аналізу статей 383, 391, 405\~ЦК України та статей 150, 156 ЖК України\~у поєднанні зі\~ст. 64 цього ж кодексу, слід дійти висновку, що положення статей 383, 391\~ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру від будь яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 64, 150, 156\~ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6- 709цс16). Отже, підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Судом встановлено, що предметом спору є квартира [ADDRESS] , яка належить позивачу згідно договору купівлі-продажу. Позивач просить захистити її права як власника відповідно до приписів\~ст. 391 ЦК України\~і зазначає, що реєстрація відповідача у вище вказаній квартирі створює для неї перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні її власністю, відповідач ні членом сім`ї відповідно до\~ст. 156 ЖК України, ні наймачем, ні якоюсь іншою особою, що має право на користування квартирою, не є. За таких обставин, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту відповідає об`єму його прав відповідно до\~ст. 321 ЦК України, а відповідач жодних правомочностей щодо квартири (житла) не має. Зі змісту\~ст.12 ЦПК України\~вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що оскільки квартира є власністю позивача, а відповідач чинить позивачу перешкоди в користуванні його власністю, то відповідача слід визнати таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. Таким чином, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на відповідача покладаються судові витрати, які стягуються на користь держави відповідно до вимог Закону України " Про судовий збір". Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, рішення не проголошується, а датою його ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення. Верховний Суд у постанові від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11вказав: "З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін." Таким чином датою ухвалення цього рішення є 08 листопада 2023 року. На підставі викладеного,ст.41 Конституції України, ст.ст.\~64,\~150,156 ЖК України, ст. ст.316,317,319,321,383,386,391,405 ЦК України,

Outcome: approved