Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

До Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява за підсудністю, в якій позивач просить стягнути з Державного бюджету України на свою користь 100000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, та витрати на професійну правничу допомогу (матеріальну шкоду, реальні збитки) у розмірі 53600 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.01.2023 близько 17.30 год. позивач керував належним йому автомобілем Mercedes-Benz B180 CDI, р.н. [NUMBER] , та їхав по вул. Моторного у м. Лозова Харківської області разом з родиною (дружиною [PERSON] та нашою малолітньою дочкою [PERSON] ) у особистих справах, при цьому ПДР не порушував, проте протиправно, без жодних на це причин, визначених у ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», був зупинений патрулем поліції, при цьому безпідставно та безапеляційно звинувачений інспекторами ВРПП Лозівського РВП ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції Куштимом В.О., Морозом В.Є. та Усатенком К.В. у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 122, ч.1 ст. 130 КУпАП (відомості щодо конкретної уповноваженої особи, яка проводила збір матеріалів та розглядала справи - позивачу не повідомлено, усі поліцейські спілкувались хаотично групою осіб, чим здійснювали на позивача психологічний тиск, анкетні відомості щодо них позивачу стали відомі вже в суді). Стосовно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, та постанову про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП. Постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10.03.2023 провадження стосовно позивача за ч.1 ст. 130 КУпАП було закрито на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, та постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.05.2023 постанову за ч.2 ст. 122 КУпАП було скасовано. Вказані обставини завдали позивачу моральної шкоди, оскільки близько 3,5 місяців він повинен був доводити свою невинуватість в суді, відчував знущання з боку родини, змушений був відвідувати райвідділок, внаслідок чого позивач зачинився в собі, зникло бажання спілкування з оточуючими. Також, позивач вимушений був звернутись за правовою допомогою до адвоката, а тому також просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу (матеріальну шкоду, реальні збитки). Представником позивача було подано відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяло позивачу моральної шкоди, та позивачем не надано належних та допустимих доказів незаконності дії відповідача, та спричинення останньому моральної шкоди нібито незаконними діями ГУНП в Харківській області. Поліцейські діяли правомірно в межах чинного законодавства та ніяких незаконних дій не здійснювали. А тому відсутній факт завдання моральної шкоди позивачу посадовими особами ГУНП в Харківській області при притягненні позивача до адміністративної відповідальності, не вчинялись жодні дії, внаслідок яких відбулось погіршення психологічного стану здоров`я позивача. А також відсутній причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди (відповідача) та шкодою, завданою позивачу. Також вказав, що відсутній розрахунок з чого складається моральна шкода, яка завдана позивачу внаслідок притягнення до адміністративної відповідальності та докази, що її належним чином підтверджують. Також подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги у зв`язку з відсутністю доказів їх оплати, та розмір витрат є завищеним по вказаній справі. Позивачем надано відповідь на відзив, в якому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі посилаючись на те, що до відзиву взагалі не надано будь-яких доказів на підтвердження відповідачем своїх доводів та заперечень проти позову, а тому доводи відповідача є надуманими та такими, що не мають доказового та нормативного обгрунтування. Представником третьої особи спрямовані пояснення щодо позову, в яких він просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що реалізація механізму оскарження постанови не є порушенням прав особи у розумінні вимог ст.23 ЦК України, та доводи позивача не підтверджуються жодними доказами по справі, та позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження неправомірності дій працівників відповідача та наявності причинного зв`язку між шкодою та діями. Моральна шкода повинна бути доведена позивачем на загальних підставах. Розмір моральної шкоди не підтверджений жодними доказами та є необгрунтованими. 22.02.2023 вказана позовна заява надійшла до Ленінського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Проценку Л.Г. Ухвалою судді від 26.05.2023 вказану цивільну справу направлено за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова. 19.06.2023 вказана цивільна справа надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Зубу Г.А. Ухвалою судді від 23.06.2023 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 14.09.2023 в задоволенні клопотання позивача про призначення судової психологічної експертизи по справі відмовлено. Судом встановлено, що 27.01.2023 о 17.30 год. в м. Лозова на перехресті вул. Кооперативна та пров. Крилова, [PERSON] , керуючи ТЗ Mersedes-Benz, д.н.з. [NUMBER] , був зупинений працівниками Лозівського РВП ГУ НП в Харківській області, які в результаті спілкування з позивачем склали на останнього протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП та постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному серії ЕАР №6465623 за ч.2 ст. 122 КУпАП. Вказану постанову спрямовано на примусове виконання до органу ДВС. Позивач не погодився з вказаним протоколом та постановою. Постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10.03.2023 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності відносно позивача за ч.1 ст. 130 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13.03.2023 в задоволенні позову [PERSON] про скасування постанови відмовлено. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.05.2023 скасовано постанову інспектора ВРПП Лозівського РВ ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції Куштима В.О. серії ЕАР №6465623 від 27.01.2023 у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП, та справу закрито. Позивач звертався зі скаргами на дії поліцейських Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, за фактом розгляду якої проводилось досудового розслідування, за результатами якого складено висновок від 26.06.2023, який затверджено начальником ГУНП в Харківській області Тимошенко В., відповідно до якого за порушення службової дисципліни до дисциплінарної відповідальності притягнуто інспекторів Мороз В.Є. , Куштим В.О . У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування завданої йому моральної шкоди. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18), здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Вирішуючи вказаний спір, суд відповідно до положень статті 82 ЦПК України враховує, що судовими рішеннями встановлено відсутність у діях позивача складів адміністративних правопорушень, передбачених ст. 130 ч.1, ст. 122 ч.2 КУпАП. Встановивши, що позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу працівником поліції та складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення безпідставно, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачу завданої моральної шкоди відповідно до вимог статей 23, 1167,1174 ЦК України за рахунок коштів Державного бюджету України, яка виразилась у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього самого. Також, сам по собі факт неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності в розумінні норм ст. 1174 Цивільного кодексу України є підставою для відшкодування, заподіяної шкоди, та свідчить про безумовні душевні страждання та моральні переживання фізичної особи внаслідок таких дій посадової особи державного органу. За таких обставин, суд вважає, що враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності, а саме через обвинувачення у вчиненні такого адміністративного правопорушення, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та доведеності своєї невинуватості, однак виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково в сумі 5000 грн., що є спів розмірним до завданої шкоди, а тому суд частково задовольняє позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у вказаній сумі, а в іншій частині позову суд відмовляє за наведених вище обставин. Пунктом 5 ст.4 Указу Президента України «Про Положення про Державну казначейську службу України» передбачено, що Державне казначейство України, відповідно до покладених завдань, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Що стосується витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Так, як вбачається з матеріалів справи позивачем було заявлено вимогу про компенсацію витрат на правничу допомогу. В обґрунтування якої додано копію договору про надання правової допомоги, акту виконаних робіт (наданих послуг) від 12.06.2023, та копію рішення Ради адвокатів Харківської області від 21.07.2021, відповідно до яких позивачу надавав правову допомогу адвокат Зеленський М.С., якому позивач сплатив гонорар в повному обсязі в розмірі 53600 грн. (а.с. 75). Згідно ч. ч. 3, 8 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Згідно з частиною четвертою статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Статтями 26, 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення усправі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява N 19336/04. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Надані документи позивачем відповідно до положень ст. 15, 77 ЦПК України є належними доказами сплати грошових коштів за надання професійної правничої допомоги у даній справі. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з того, що дана справа перебувала в провадженні суду з 2023 року, представник позивача був присутнім в одному судового засіданні, а тому враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає заявлений розмір витрат на правничу допомогу в розмірі 53600 грн. є значно завищеним, та відповідно до акту виконаних робіт (а.с. 72-73) стосуються обсягу роботи адвоката в інших судових провадження, та за складання позову в порядку ЦПК України гонорар становить 6700 грн., тому суд вважає, що співмірним розміром судових витрат на надання правничої допомоги, враховуючи складність даної справи, є 5000 грн., що підлягають відшкодуванню на користь позивача з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, а в іншій частині суд вважає за доцільне відмовити за наведених вище підстав, оскільки рішення Ради адвокатів Харківської області від 21.07.2021 носить рекомендаційний характер для адвокатів, а не обов`язковим для суду, та витрати позивача на правничу допомогу не є матеріальним збитком, а за своєю природою є витратами пов`язаними із розглядом справи, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, які відшкодовуються йому відповідно до ст. 137, ст. 141 ЦПК України за рахунок Державного бюджету України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по оплаті судового збору компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial