Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та її утримання, виховання. Просив визначити місце проживання малолітньої [PERSON] [INFO] за місцем проживання батька [PERSON] [INFO] ; встановити факт самостійного виховання та утримання батьком [PERSON] [INFO] його малолітньої дитини [PERSON] [INFO] . Позивач та відповідач мають спільну дитину [PERSON] , що народжена у шлюбі між [PERSON] та [PERSON] , який укладено 08.06.2013 року, актовий запис №163676 вчинений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області. Сімейне життя позивача та відповідача протягом останнього року погіршувалось, що в кінцевому рахунку призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони як сім`я разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Зважаючи на зазначене, позивачем подано до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області позовну заяву про розірвання шлюбу, яка розглядається у справі №686/17396/23(головуюча суддя Салоїд Н.М.). Сторони не дійшли згоди щодо місця проживання спільної дитини. Позивач самостійно забезпечує [PERSON] належні умови проживання, самостійно займається її вихованням. Дитина виражає прихильність до проживання з батьком. Визначення місця проживання дитини з батьком сприятиме дотриманню інтересів дитини, забезпечить належні умови проживання, розвитку та підтримає стабільність її оточення. Встановлення вищезазначених юридичних фактів потрібно позивачу для можливості переміщення дитини без документально оформленої згоди матері, яка не проживає разом з дитиною; для зняття з реєстрації місця проживання та реєстрації дитини за новим фактичним місцем проживання;можливості забезпечення дитини відпочинку за кордоном; супроводу позивачем дитини за кордоном, а також для перетину державного кордону України разом з дитиною;підтвердження неможливості мобілізації позивача для проходження військової служби як особи, що самостійно виховує дитину віком до 18 років. Неможливість в досудовому порядку врегулювання спірної ситуації спричинила звернення позивача до суду. В судовому засіданні позивач позов підтримав та наполягав на його задоволені. Відповідач подала письмову заяву про розгляд справи за відсутності та визнання позову; підтвердила факт її перебування за кордоном тривалий час. Третя особа просила розгляд справи проводити за відсутності та представили висновок про доцільність визначення місця проживання доньки [PERSON] із батьком [PERSON] . Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню частково. Позивач та відповідач є батьками [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] . Позивач та відповідач є внутрішньо переміщеними особами, що прибули з міста Лисичанськ в місто Хмельницький. Відповідно до відмітки в закордонному паспорті відповідач знаходить за межами України. Дитина фактично проживає разом з позивачем в місті Хмельницькому. Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано за рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 10.08.2023, справа № 686/17396/23 розірвано. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Виконкому Хмельницької міської ради є доцільним визначення місця проживання доньки [PERSON] із батьком [PERSON] , оскільки мати проживає за кордоном та не заперечувала проти цього. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст. 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності, тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків(усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання(ч.4, 6. ст.29 ЦК) Згідно статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і(або)натуральній формі.(ч.1,2 ст.181 СК України).Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Дитина не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства через те, що батьки не змогли зберегти шлюб. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатись з батьками всупереч її бажанню, за винятком, коли таке розлучення необхідно в найкращих інтересах дитини. В конвенції закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Під час розгляду справ щодо місця проживання дитини суди мають дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Такі висновки викладено Верховним Судом у постанові від 1 березня 2023 року у справі № 643/16285/20 (провадження № 61-530св23). Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.(ст.151 СК). Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.(ст.157 СК). Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить статті 206 цього Кодексу.(ч.6ст.263 ЦПК). У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову та продовжує судовий розгляд.(ч.4 ст.206 ЦПК). Ухилення батьків від виховання дитини, прийняття участі в її утриманні може стати підставою для позбавлення батьківських прав в установленому законом порядку. Зважаючи на викладене, беручи до уваги недоведеність позивачем ухилення відповідача щодо утримання доньки: відсутність заборгованості по сплаті аліментів, уникнення матері обов`язку щодо матеріальної підтримки дитини, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позову частково, а саме в частині визначення місця проживання дитини з батьком та самостійного її виховання батьком, обумовленого відсутністю матері в Україні, внаслідок тривалого перебування за кордоном. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed