Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Держави Україна в особі: Державної казначейської служби України, Управління Служби безпеки України у Чернівецькій області, Чернівецької обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на таке. 11.11.2019 старшим слідчим СВ Вижницького ВП Кіцманського ВА ГУНП в Чернівецькій області Марущинською Л.С., у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 16.10.2018 за №12018260060000416 позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України. 13.01.2020 старшим слідчим СВ Вижницького ВП Кіцманського ВА ГУНП в Чернівецькій області Марущинською Л.С. та прокурорм Кіцманської місьцевої прокуратури Ципинюк Л.П. відносно позивача висунуто обвинувачення, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України. Ухвалою від 20.01.2020 Вижницького районного суду призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні за обвинуваченням позивача за ч.2 ст.296 КК України. Та ухвалою від 19.02.2020\~ справу за обвинуваченням позивача за ч.2 ст.296 КК України призначено до розгляду. 12.04.2021 під час розгляду справи у Вижницькому районному суді прокурором змінено позивачу обвинувачення з ч.2 ст.296 КК України на ч.1 ст.28, ч.2 ст.125 КК України. 04.10.2021 під час розгляду справи у Вижницькому районному суді прокурором змінено позивачу обвинувачення з ч.1 ст.28, ч.2 ст.125 КК України на ч.1 ст.28, ч.1 ст.125 КК України. Вироком Вижницького районного суду від 11.10.2021 позивача визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.28, ч.1 ст.125 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене позивачем. Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 21.12.2021 вирок Вижницького районного суду від 11.10.2021 щодо виправдання позивача залишено без змін. У касаційному порядку ухвала Чернівецького апеляційного суду від 21.12.2021 не оскаржувалась. Відповідно, вирок від 11.10.2021 набув законної сили 21.12.2021. Таким чином позивач перебував під слідством та судом з 11.11.2019 по 21.12.2021, що становить 25 місяців 11 днів.\~ Позивач зазначає, що внаслідок вказаних дій йому було спричинено моральну шкоду у виді погіршення нормального способу життя, погіршення відносин з оточуючими, погіршення сну, приниження людської гідності та честі. Та, крім вказаного, позивач зазнав страждань, яких, «неможливо описати та неможливо виразити словами чи емоціями». Позивач вказує, що мінімальний розмір, що підлягає відшкодуванню складає 169956,67 грн.\~ виходячи з\~ 6700 грн. (мінімальний розмір заробітної плати)х 25 місяців 11 днів. Разом з тим, на його думку, справедливим\~ та розумним відшкодуванням йому моральної шкоди було б 250000 грн. Виходячи з викладеного, позивач просить суд стягнути з держави України на свою користь моральну шкоду в сумі 250000\~ грн. Ухвалою від 10.07.2023 позов залине без руху та ухвалою від 04.08.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Відповідач Чернівецька обласна прокуратура надала відзив на позов, яким позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Вказував, що позивач не довів суду заподіяння йому моральної шкоди, заявлений розмір відшкодування є завищеним. Крім того, Держава Україна не залучена відповідачем у цій справі.\~ Відповідач ГУНП в Чернівецькій області надав відзив на позов, яким позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з підстав необґрунтованості, та недоведеності спричинення моральної шкоди. Відповідач Державна казначейська служба надала відзив на позов, яким позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні з підстав, аналогічних до підстав зазначених у відзиві Чернівецької обласної прокуратури та ГУНП в Чернівецькій області.. Ухвалою від 02.10.2023р. закрито підготовче судове засідання у справі та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник Державної казначейської служби України Медведюк Д.Б. в судому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги не визнала з підстав, вказаних у відзиві на позов, просила відмовити у задоволенні позову. ГУНП в Чернівецькій області в судове засідання свого представника не направила, у відзиві на позов просила здійснювати розгляд справи у відсутності представника. Представник Чернівецької обласної прокурати Гараздюк В.Г. в судому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, вказаних у відзиві на позов, просив відмовити у задоволенні позову. Присутні учасники вважали можливим провести розгляд справи у відсутності позивача на підставі наданих документів, та ухвалити рішення. Суд, за згодою з присутніми учасниками, знаходить можливим розглянути справу у відсутності позивача та представника ГУНП в Чернівецькій області. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що позов\~ підлягає частковому задоволенню. Частиною 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 11.11.2019 старшим слідчим СВ Вижницького ВП Кіцманського ВА ГУНП в Чернівецькій області Марущинською Л.С., у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 16.10.2018 за №12018260060000416 позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України. (а.с.4) 13.01.2020 старшим слідчим СВ Вижницького ВП Кіцманського ВА ГУНП в Чернівецькій області Марущинською Л.С. та прокурором Кіцманської місцевої прокуратури Ципинюк Л.П. відносно позивача висунуто обвинувачення, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України. (а.с.6,7) Ухвалою від 20.01.2020 Вижницького районного суду призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні за обвинуваченням позивача за ч.2 ст.296 КК України. Та ухвалою від 19.02.2020\~ справу за обвинуваченням позивача за ч.2 ст.296 КК України призначено до розгляду. (а.с.12-14) 12.04.2021 під час розгляду справи у Вижницькому районному суді прокурором змінено позивачу обвинувачення з ч.2 ст.296 КК України на ч.1 ст.28, ч.2 ст.125 КК України (а.с.8,9) 04.10.2021 під час розгляду справи у Вижницькому районному суді прокурором змінено позивачу обвинувачення з ч.1 ст.28, ч.2 ст.125 КК України на ч.1 ст.28, ч.1 ст.125 КК України. (а.с.10,11). Вироком Вижницького районного суду від 11.10.2021 позивача визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.28, ч.1 ст.125 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене позивачем (а.с.15,19). Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 21.12.2021 вирок Вижницького районного суду від 11.10.2021 щодо виправдання позивача залишено без змін (а.с.22-25). Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення. Вказане означає, що вирок від 11.10.2021 Вижницького районного суду набув законної сили 21.12.2021, тобто в день проголошення ухвали Чернівецького апеляційного суду від 21.12.2021 по справі. Відповідно до п.2 ч.1 ст.373 КПК України 1. Виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; Вказане означає, що відносно позивача було постановлено виправдувальний вирок. За змістом ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду. За таких обставин у позивача виникло право на відшкодування шкоди. Крім того, вказане означає, що позивач перебував під слідством та судом з 11.11.2019 (з дня повідомлення про підозру), та до 21.12.2021 (до набрання вироком від 11.10.2021 Вижницького районного суду законної сили на підставі ухвали Чернівецького апеляційного\~ суду від 21.12.2021). Тобто строк перебування під слідством та судом становить 25 місяців 11 днів. Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади) (частина перша статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року № 41, при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції; Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, в тому числі і судом. Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 1, пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, що буде стягуватись з відповідача суд виходить з наступного. Згідно п.2 ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Позивач просить суд стягнути з відповідача спричинену моральну шкоду в сумі\~ 250000 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості». У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Врахувавши ступінь, глибину та характер душевних страждань позивача, істотність вимушених змін у його житті, принципи поміркованості, розумності і справедливості, суд першої інстанції дійшов висновку про визначення відшкодування моральної шкоди у розмірі 200000 грн, вказаний розмір не більший, ніж достатній для розумного задоволення потреб позивача як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та не призводить до його збагачення. Саме така сума, на думку, суду, буде відповідати глибині душевних та фізичних страждань позивача, та саме така сума буде відповідати принципам розумності та справедливості, з врахуванням часу перебування під слідством та судом, виконанням вимог запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання та обмеження прав користуватись своїм майном. Указаний висновок судів відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постановах від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19). За таких обставин суд знаходить, що позов підлягає частковому задоволенню, саме в сумі 200000 грн. Щодо інших аргументів учасників справи, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обгрнутовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц. Виходячи з викладеного суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі ст.ст.23, 1167 ЦК України,

Outcome: partial