Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

04 жовтня 2022 року Овідіопольським районним судом Одеської області одержана та зареєстрована позовна заява [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Київська державна нотаріальна контора у місті Одеса про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, в якій позивачі просять суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане 09.09.2009 державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Різой Н.В., зареєстроване в реєстрі за №3-1140, відповідно до якого спадкоємцем 1/3 частки спадкового майна [PERSON] , який помер [INFO] є його сестра, [PERSON] , яка після смерті [PERSON] набула 1/3 частки квартири [ADDRESS] ; зобов`язати державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у м. Одеса видати нові свідоцтва про право на спадщину за законом на [PERSON] та [PERSON] щодо спадкового майна [PERSON] , який помер [INFO] . Підстави звернення до суду обґрунтовуються тим, що [INFO] помер батько [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, Серія [NUMBER] , яке видане Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, відповідний актовий запис за №10207. Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме 1/3 частка квартири [ADDRESS] , яка належала йому на праві власності, на підставі Свідоцтва про право власності від 24.10.2006 року, яке видано на підставі розпорядження органу приватизації №1643 від 04.10.2006 року, що підтверджується копією Витяга 12665410 від 27.11.2006 про реєстрацію права власності на нерухоме майно. 16.05.2022 року звернувшись до нотаріуса з заявою, про видачу необхідних запитів до відповідних установ для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, Позивачі дізнались що крім них є інші спадкоємці, а саме сестра спадкодавця - [PERSON] . На підставі заяв Позивачів про отримання Свідоцтва про право на спадщину, ними було отримано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, за підписом Державного нотаріуса Тетяни Пінігіної, в якій було сказано, що наступних підстав, а саме за відсутності оригіналів документів, що посвідчують право власності на частку квартири [ADDRESS] , які не були надані спадкоємцями, видати свідоцтво про право на спадщину за законом немає можливості. Ухвалою суду від 12.10.2022 року позовну заяву [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Київська державна нотаріальна контора у місті Одеса про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, вирішено залишити без руху, а клопотання представника позивачки [PERSON] , адвоката Друганової В.А., про звільнення від сплати судового збору [PERSON] - задоволено, у зв`язку з тим, що [PERSON] є малозабезпеченою особою, що підтверджується довідкою про виплати її матері - пенсії, у зв`язку зі втратою годувальника з 17.11.2007року по 31.05.2022року. Окрім цього вона є студенткою Чорноморського морського фахового коледжу Одеського національного морського університету І рівня акредитації, навчається на 1 курсі, з 01.09.2022 року по 28.06.2025 року з 3-хрічним терміном навчання, форма навчання денна, навчається за держзамовленням, що підтверджується довідкою №283 від 21.09.2022 року. 17.10.2022 позивачі звернувся до суду з уточненою заявою, в якій просять суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину видане 09.09.2009 року державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Різой Н.В., зареєстроване в реєстрі за №3-1140, відповідно до якого спадкоємцем 1/3 частки спадкового майна [PERSON] , який помер [INFO] є його сестра [PERSON] , яка набула після смерті [PERSON] 1/3 частка квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частки квартири [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частки квартири [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] ; судові витрати у вигляді судового збору та витрат на правничу допомогу, які складають 15000,00 грн. покласти на відповідача. Ухвалою суду від 26 жовтня 2022 року встановлено, що позовна заява відповідає вимогам статей 175-177ЦПК України, на підставі цього відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 21 грудня 2022 року продовжено строк підготовчого провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Київська державна нотаріальна контора у місті Одеса про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, визнання права власності - на тридцять днів. Ухвалою суду від 06 березня 2023 року вирішено витребувати з Одеського державного нотаріального архіву (65000, Одеська область, м. Одеса, вулиця Академіка Корольова, 92 А) копію спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , що мешкав за адресою: [ADDRESS] , і яка була заведена державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Різой Наталією Вікторівною, і на підставі якої було видане 09.09.2009 року свідоцтва про право на спадщину, зареєстроване в реєстрі за №3-1140. Ухвалою суду від 16 травня 2023 року задоволено клопотання про звільнення [PERSON] від сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову з цієї справи та вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну 1/3 частку квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину, яке видане 09.09.2009 року державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Різой Н.В., зареєстроване в реєстрі за №3-1140, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 16481362, номер запису про об`єкт нерухомого майна: 1041 в книзі: 6. В ході підготовчого судового засідання відповідач не надав суду відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 06 червня 2023 року підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті. В судове засідання, призначене для розгляду справи по суті, сторони та їх представники були належним чином сповіщені. Представник позивачів в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримала, та просила задовольнити позов у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, в зв`язку з чим судове засідання проведено у його відсутність. Представник третьої особи в судове засіданні не з`явився, однак від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Ознайомившись з позовними вимогами і запереченнями проти них, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить наступних висновків. [INFO] помер батько [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, Серія [NUMBER] , яке видане Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, відповідний актовий запис за №10207. Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме 1/3 частка квартири [ADDRESS] , яка належала йому на праві власності, на підставі Свідоцтва про право власності від 24.10.2006 року, яке видано на підставі розпорядження органу приватизації №1643 від 04.10.2006 року, що підтверджується копією Витяга 12665410 від 27.11.2006 про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Судом встановлено, що спадкоємцями [PERSON] за законом є його діти: [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого повторно «10» серпня 2010 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1313 та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого «15» червня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 798. У 2006 році [PERSON] та [PERSON] (мати Позивачів), розірвали шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 06.11.2008 року, видане Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Після розірвання шлюбу, [PERSON] разом з дітьми почала проживати окремо від [PERSON] . На момент смерті батька, [PERSON] було - 12 років, а [PERSON] - 3 роки, отже спадкоємці на момент відкриття спадщини були малолітніми дітьми, а мати позивачів - [PERSON] ( [INFO] ) мала подати до нотаріуса заяви про прийняття дітьми спадщини від імені та в інтересах дітей спадкодавця. Але у встановлений законом строк, мати Позивачів не подала до нотаріуса заяви про прийняття дітьми спадщини від їх імені та в їх інтересах. Законодавчо встановлено, що на такий випадок, з метою захисту прав дітей закріплюється безумовний принцип прийняття ними спадщини, який полягає в тому, що малолітня (до 14 років) або неповнолітня (від 14 до 18 років) особа вважається такою, що прийняла спадщину, якщо не відмовилася від неї у встановленому порядку. У 2022 році Позивачі дізнались, що їм належить право на отримання Свідоцтва про право на спадщину після смерті батька. 16.05.2022 року звернувшись до нотаріуса з заявою, про видачу необхідних запитів до відповідних установ для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, Позивачі дізнались що крім них є інші спадкоємці, а саме сестра спадкодавця - [PERSON] . На підставі заяв Позивачів про отримання Свідоцтва про право на спадщину, ними було отримано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, за підписом Державного нотаріуса Тетяни Пінігіної, в якій було сказано, що за наступних підстав, а саме за відсутності оригіналів документів, що посвідчують право власності на частку квартири [ADDRESS] , які не були надані спадкоємцями, видати свідоцтво про право на спадщину за законом немає можливості. Таким чином [PERSON] , використав оригінали документів на частку квартири [ADDRESS] , не дивлячись на законних спадкоємців за законом, які відносяться до першої черги на спадкування, отримала Свідоцтво про право на спадщину 3-1140 від 09.09.2009 року, яке посвідчено державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Різой Н.В., за яким [PERSON] набула після смерті брата 1/3 частка квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з додатку «Реєстр нерухомості» від 29.09.2022 року. Свідоцтво про право на спадщину [PERSON] було видане в Третій Одеській державній нотаріальної конторі, діяльність якої було припинено, і на даний момент повноваження здійснюються Київською державною нотаріальною конторою у місті Одеса. Чинним законодавством (Цивільним кодексом України та Законом України «Про нотаріат») встановлені гарантії захисту прав дітей при оформленні спадщини, виходячи з цього суд вважає можливим захистити права Позивачів на спадкове майно, шляхом визнання свідоцтва про право на спадщину, 3-1140 від 09.09.2009 року - недійсним. Позивачам, як спадкоємцям першої черги повинна належати на праві власності у порядку спадкування 1/3 частка квартири [ADDRESS] . Право на спадкове майно померлого [PERSON] випливає із вище вказаних обставин та наступних норм законодавства України: Статтею 1261 Цивільного кодексу України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.4, статті 1268 вище вказаного кодексу визнається, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 ЦК України. На момент смерті батька Позивачі були малолітніми. [PERSON] не мала права отримувати свідоцтво на все спадкове майно, що належало померлому [PERSON] , оскільки вони прийняли спадщину, як спадкоємці першої черги. Статтею 1301 Цивільного кодексу України визначено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22 лютого 2012 року, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства осіб, які подали заяву, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов`язково вимагаються відповідні документи. В свою чергу, нотаріусом роз`яснено, що згідно зі ст. 27 Закону України «Про нотаріат» нотаріус не несе відповідальності у разі, якщо особа, яка звернулася до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії, надав неправдиву інформацію щодо будь - якого питання,пов`язаного із вчиненням нотаріальної дії, подала недійсні та/або підроблені документи; не заявив про відсутність чи наявність осіб, прав чи інтересів яких може стосуватися нотаріальна дія, за вчиненням якої звернулася особа, також стверджуємо, що володіємо українською мовою, що дає нам можливість прочитати зміст документів та правильно зрозуміти їх сутність. Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкування відбувається у порядку черговості. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (частина перша статті 1266 ЦК України). Під спадкуванням за правом представлення розуміють особливий порядок закликання до спадкування спадкоємців за законом, коли одна особа у випадку смерті іншої особи, яка є спадкоємцем за законом, до відкриття спадщини ніби заступає на її місце і набуває право спадкування тієї частки у спадковому майні, яку отримав би померлий спадкоємець, якби він був живий на момент відкриття спадщини. Відповідно до частин першої, четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу (реалізація права на відмову від спадщини). Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини особами, вказаними у частині третій статті 1269 ЦК України, слід вважати їхнім правом, здійснення якого не суперечить нормі частини четвертої статті 1268 цього Кодексу. За змістом норм статей 1268 -1269 ЦК України слід прийти до висновку, що порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена. У постановою від 29 серпня 2018 року у справі № 183/4406/16 (провадження № 61-472св17) Верховний Суд дійшов висновку, відповідно до якого частина четверта статті 1268 ЦК України встановлює додаткові гарантії охорони спадкових прав малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, а також осіб з обмеженою дієздатністю. Зазначені особи вважаються такими, що прийняли спадщину завжди, крім випадків їхньої відмови від спадщини, а щодо малолітніх та недієздатних осіб - відмови, здійсненої від їхнього імені батьками (усиновлювачами), опікуном з дозволу органу опіки та піклування (частини друга-четверта статті 1273 ЦК України). В даному випадку відмови від спадщини від Позивачів не було. Частиною третьою статті 1269 ЦК України передбачено право, а не обов`язок особи, яка досягла чотирнадцяти років, на подання заяви про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника, а частиною четвертою цієї норми права конкретизовано, що подання відповідної заяви від імені малолітньої, недієздатної особи має бути здійснено її батьками (усиновлювачами), опікунами. [PERSON] та [PERSON] прийняли відповідну спадщину в силу прямої дії норми матеріального права за частиною четвертою статті 1268 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну (частина п`ята статті 1266 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Статтею 1300 ЦК України встановлено, що за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Згідно зі статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Порушення у зв`язку із видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним. Враховуючи, що [PERSON] не мала права на спадкування майна після смерті [PERSON] слід дійти висновку про необхідність визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Вказана позиція неодноразово висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду та є сталою. Позивачі не пропустили строк звернення до суду з позовами, оскільки право на звернення з позовом у позивачів виникло з часу досягнення [PERSON] повноліття. [PERSON] досягла повноліття [INFO] , 16 травня 2022 року звернулась до Київської державної нотаріальної контори в особі державного нотаріуса Пінігіної Т.М. та отримала 13.09.2022 року постанову про відмову у видачі свідоцтва про право власності на спадщину. Відповідно до статті 119 Цивільного процесуального кодексу України позовна заява повинна містити зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину. Обставину смерті [PERSON] підтверджує свідоцтво про смерть. Обставину родинних стосунків з померлим [PERSON] підтверджують свідоцтво про народження [PERSON] та свідоцтво про народження [PERSON] . Обставину власності [PERSON] щодо квартири за адресою: [ADDRESS] на момент смерті підтверджує копія з реєстру про право власності нерухомого майна, у якій вказано що [PERSON] належить 1/3 частка квартири, на підставі свідоцтво про право власності 24.10.2006 року, яке видано на підставі розпорядження органу приватизації за №1643 від 04.10.2006 року. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, за таких обставин, суд вважає за справедливе і доцільне визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину видане 09.09.2009 року державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Різой Н.В., зареєстроване в реєстрі за №3-1140, відповідно до якого спадкоємцем 1/3 частки спадкового майна [PERSON] , який помер [INFO] є його сестра [PERSON] , яка набула після смерті [PERSON] 1/3 частка квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частки квартири [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частки квартири [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачем [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 993,00 грн. Позивач [PERSON] була звільнена від сплати судового збору.

Outcome: approved