Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

Заявник звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою, в якій просить суд: видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та покладення на нього обов`язків: 1. заборонити [PERSON] наближатися на відстань 100 метрів до місця проживання постраждалої особи - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на строк 6 місяців; 2. заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу - [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику та переслідувати її на строк 6 місяців. Свої заявлені вимоги заявник обґрунтовує тим, що вона проживає разом зі своїм сином - [PERSON] , 2012 р.н. у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить їй на праві приватної власності на підставі свідоцтв про право на спадщину. До липня 2023 року разом з ними також проживав її цивільний чоловік - [PERSON] , з яким у шлюбі не перебували, але останній є батьком їх дитини - [PERSON] , 2012 р.н. Незважаючи на те, що з [PERSON] вони не перебували у шлюбі вона вважала його своїм чоловіком, однак, незважаючи на це, останній вже тривалий час застосовує домашнє насильство щодо неї (ображає нецензурними словами, погрожує, б`є). Його поведінка негативно впливає на її здоров`я та психологічний стан, вона боїть за своє життя коли він знаходиться поряд, особливо під час алкогольного сп`яніння. [PERSON] застосовує домашнє насильство щодо неї приблизно з 2014 року, однак вона терпіла та до останнього не зверталась до правоохоронних органів. [PERSON] зловживає алкогольними напоями, її прохання щодо необхідності позбавлення від проблем з алкоголем та припинення знущатись з неї, виявилися марними. Останній поводиться дуже агресивно, застосовує акти фізичного, психологічного насильства щодо неї. На протязі останніх двох місяців [PERSON] неодноразово наносив їй тілесні ушкодження - бив. 28.06.2023 вона зверталась за медичною допомогою до приймального відділення КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» через отримані забої, що завдав [PERSON] . 26.07.2023 [PERSON] знову побив її, хватав за шию, штовхав. Через дії [PERSON] на цей раз вона вже вимушена була викликати поліцію. Співробітниками Дніпровського УП ГУНП у м. Києві було складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника - [PERSON] . Крім того, відповідно до висновку експертного дослідження № 043-202-2023 їй було завдано легкі тілесні ушкодження. Згідно відповіді Дніпровського УП ГУНП у м. Києві від 18.08.2023 за період з 01.07.2023 співробітниками поліції зафіксовано 4 звернення [PERSON] : винесено терміновий заборонний припис та внесено відомості до ЄРДР за ч. 1 ст. 125 КК України щодо [PERSON] . Також, останній викрав та не повертає її водійське посвідчення, паспорт для виїзду за кордон дитини - [PERSON] , 2012 р.н. Також, він постійно погрожує їй, ображає, намагається будь - яким чином потрапити до неї в квартиру та схилити до спільного проживання, а через відмову - принижує. У [PERSON] є власне житло у с. Софіївська Борщагівка, відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно. Протиправні дії [PERSON] відносно неї продовжуються вже багато часу та вчиняються постійно. Він вчиняє насильство щодо неї незважаючи на заходи вжиті поліцією та судом. Після кожного звернення до поліції чи погрози такого звернення, він і надалі погрожує розправою та впевнений у своїй безкарності. Звернення до правоохоронних органів не дали жодного результату - [PERSON] не змінив своєї поведінки. Переконана, що вірогідність продовження та подальшого вчинення насильства [PERSON] щодо неї, а також настання тяжких наслідків для її здоров`я є дуже високою, і тому звертається до суду з заявою про видачу обмежувального припису, оскільки попередні заходи вжиті поліцією до кривдника виявились неефективними та не захистили її від насильства Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.09.2023 відкрито провадження у цій цивільній справі та призначено її розгляд проводити у порядку окремого провадження, призначено судове засідання на 02.10.2023, які в подальшому неодноразово відкладалися для виклику свідків та витребування доказів. Заявник та її представник у судовому засіданні вимоги заяви підтримали, просили суд її задовольнити. Заявник додатково пояснила, що у зв`язку з повномасштабною збройною агресією російської федерації, вона разом із сином [PERSON] та матір`ю, виїхала закордон. Ще перебуваючи у Франції вона повідомила [PERSON] , її цивільного чоловіка та батька їх спільної дитини [PERSON] , що бажає припинити їх стосунки, оскільки протягом тривалого часу їх спільного проживання [PERSON] застосовував до неї фізичне насильство, однак вона терпіла, та до правоохоронних органів не зверталася. Після повернення в Україну, на початку літа 2023 року, вона наполягала на припиненні стосунків, та просила щоб син не був присутній під час їх розмов з цього приводу, однак [PERSON] категорично заперечував щодо цього. В кінці червня 2023 відбулося перше побиття, однак син тоді попросив не викликати поліцію, що вона і зробила, однак зафіксувала побої в КМКЛ ШМД. В липні 2023 року [PERSON] знову її побив, душив і вона вимушена була викликати поліцію, які винесли відносно нього припис. Сина в цей час не було вдома, він гуляв на вулиці. Наразі [PERSON] продовжує вчиняти проти неї психологічне насильство, налаштовує сина проти неї, який наразі не хоче проживати з нею, так як вона не хоче жити з його батьком. Він постійно приїздить до будинку де вона мешкає та спостерігає за нею, телефонує та пише смс: «давай сохраним семью, жить осталось один год - конец света». Такі дії [PERSON] наносять їй психологічних травм, особливо коли останній в стані алкогольного сп`яніння, оскільки він тоді стає неадекватною людиною. Заінтересована особа в судовому засіданні доводи заяви не визнав, пояснив, що зі слів сина [PERSON] знає, що перебуваючи за кордоном його цивільна дружина проживала з чоловіком, не ночувала вдома, вживала алкоголь, знущалася з сина. Після повернення в Україну [PERSON] поставила собі за ціль покинути його та забрати сина, вона перестала прибирати в квартирі, готувати їжу, випивала. 28.06.2023 між ними був скандал, вона кричала, сварилася, запустила в сина попільничкою, а він закрив їй рота, щоб заспокоїти, при цьому її передні зуби, які були на шифтах - випали. 25.07.2023 у нього був день народження і вони трохи випивали, а на ранок, 26.07.2023, вона почала конфліктувати, оскільки він забороняв їй вживати алкоголь та запитав чому вона побила сина. Щоб не продовжувати конфлікт, він пішов на вулицю, а після повернення, в квартирі була поліція. [PERSON] звинувачувала його у побитті, однак такого не було. Чому відносно нього склали заборонний припис не знає, оскільки поліцейські, які тоді були в квартирі сказали їй, що навіщо вона викликає поліцію, жодних тілесних ушкоджень на ній не було. Після цього він пішов з квартири та забрав сина, оскільки він не хоче жити з мамою. Також підтвердив, що інколи приїздить до будинку де проживає [PERSON] , однак не для того щоб за нею слідкувати, а оскільки має там друзів та знайомих. Будучи допитаною в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що заявник є її донькою, яка живе вже 11 років у цивільному шлюбі з [PERSON] . Ще до війни їх стосунки були не дуже добрими, вони сварилися, [PERSON] міг дати доньці ляпаса, казав, що вона «гуляща», «одним місцем заробила на машину». З лютого 2022 року по травень 2023 вона з донькою та онуком [PERSON] були за кордоном, і ще тоді донька мала намір припинити стосунки з [PERSON] . Після повернення в Україну, вони постійно сварилися та він завдавав доньці побої. Перший раз вона не зверталася в поліцію, але їздила до КМКЛ ШМД, де зафіксували пошкодження хребта та вибиті зуби. 26.07.2023 він знову її побив, донька тоді викликала поліцію. Незважаючи на це, він продовжує тероризувати доньку, пише що вона більше не побачить сина, що вони поїдуть з Києва, а також пише і їй смс: «ваша дочь умерла», «забудте что есть [PERSON] ». Також, він приходив до їх квартири 04.10.2023, порізав оббивку дверей та щось зробив із вхідним замком, які вона не могла відкрити. Вона викликала поліцію, та повідомляла, що це [PERSON] накоїв, оскільки бачила його біля дверей у вічко дверей, вони його розшукували, а він - це не я. Наразі її онук живе не з батьком, а його матір`ю, а він всіляко налаштовує дитину проти матері. Будучи допитаним в судовому засіданні, в присутності представника Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, малолітній [PERSON] , [INFO] , суду пояснив, що зараз проживає з татом, а з мамою не хоче. Мама вживала алкоголь, тому вони з татом сварилися, а тато не вживав. На його день народження, коли він повернувся з картингу, тато пішов в магазин, а мама випила алкоголь та заставляла його їсти, однак він не хотів і вона почала кричати та облила його водою. Коли тато повернувся, мама вже спала, він йому розповів що трапилося, а на ранок мама казала, що такого не було. Ще був випадок, коли мама зранку встала, в них там щось відбулося і вона почала сваритися, а тато намагався її вгамувати, знімав на телефон, вона хотіла його вибити з рук, а потім взяла скляну свічку і запустила в тата. Але він ухилився та вона влучила в його ногу, був синяк. Не бачив щоб тато бив маму, тато хотів миру і все. Суд, вислухавши пояснення заявника та його представника, заінтересованої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, доходить наступного. Судом встановлено, що заявник, [PERSON] , та заінтересована особа, [PERSON] перебували у фактичних шлюбних стосунках, від яких мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , та проживали за адресою квартири [ADDRESS] , яка належить на праві власності заявнику. У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України та введення в Україні воєнного стану 24.02.2022, заявник разом із малолітнім сином та матір`ю [PERSON] покинула територію України та тимчасово мешкала за кордоном, де прийняла рішення припинити стосунки з заінтересованою особою, [PERSON] . Після повернення до України, заявник не змінила свого рішення щодо припинення стосунків з [PERSON] , при цьому останній на таку пропозицію не погоджувався, що призводило до напружених стосунків між ними. Як вбачається з відповіді Дніпровського управління поліції ГУ НПУ у м. Києві № 307-аз/125/50/03-2023 від 18.08.2023, в журналі обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Дніпровського УП ГУ ЦП у м. Києві зареєстровані наступні звернення гр. [PERSON] : 1) №35406 від 26.07.2023 (відносно [PERSON] винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника (серія АА №312444 від 26.07.2023) строком на 5 діб (з 19:15 26.07.2023 по 19:15 31.07.2023), заходи якого передбачають заборону на вхід та перебування за місцем проживання (перебування) постраждалої особи - [PERSON] , заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою - [PERSON] ; 2) №35430 від 26.07.2023 (відносно [PERSON] вжито заходи індивідуальної профілактики правопорушень); 3) ЄО №35925 від 29.07.2023 (рішення не прийнято); 4) ЄО №38183 від 09.08.2023 (інформацію внесено до ЄРДР за №12023105040001198 від 10.08.2023 за ч. 1 ст. 125 КК України). Крім того, відповідно до довідки КМКЛ ШМД від 28.06.2023 [PERSON] встановлено діагноз: ЗТГК. Забій та поверхнева садна задньої стінки грудної клітини справа; забій м`яких тканин обличчя. Травматичний перелом 1-1, 2-1 зубів, гематома обох губ. Згідно висновку експертного дослідження №043-202-2023 від 28.07.2023, складеного на підставі заяви [PERSON] від 28.07.2023, в останній виявлено: в проекції кута нижньої щелепи праворуч 1,5х1 см, на зовнішній поверхні правого передпліччя в верхній третині 1х1,5 см, в середній 2,5х2 см, на зовнішній поверхні лівого передпліччя в верхній третині 2х3 см, на правій боковій поверхні грудної клітки в проекції 3-4 ребер 4,5х5 см, на тильній поверхні правої ступні в проекції проксимального кінця 5 плюснової кістки 2х2,5 см розташовані синці овальної форми синьо-фіолетового кольору з зеленуватим забарвленням по периферії. В лівій підочно-виличній ділянці на фону припухлості м`яких тканин наявний синець овальної форми аналогічних властивостей розмірами 3,5х4 см. На зовнішній поверхні лівого передпліччя в нижній третині 1,5х0,4 см, на внутрішній поверхні лівої кисті в проекції середньої третини 5 п`ясної кістки 1х0,2 см та на тильній поверхні її в проекції проксимального міжфалангового суглобу 2 пальця 0,7х0,5 см, на зовнішній поверхні правого гомілково-ступневого суглобу 0,9х0,7 см розташовані садна подовженої та овальної форми під бурувато-червоними незначно підвищеними кірками. Відмічає біль при пальпації обох нижньощелепних ділянок бокових поверхонь шиї. Характер та морфологія виявлених ушкоджень. Свідчать про те, що вони утворились внаслідок травматичної дії тупих предметів, за давністю можуть відповідати вказаному терміну (26.07.2023 приблизно о 18:00 год.). Згідно термінового заборонного припису стосовно кривдника Серії АА № 312444 від 26.07.2023, 26.07.2023 близько 18:40 год. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , вчинив відносно своєї дружини (цивільної) [PERSON] домашнє насильство та вжиті заходи термінового заборонного припису стосовно кривдника строком на 5 діб з 19:15 26.07.2023 по 19:15 31.07.2023, у вигляді: заборони на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з пунктами 3-6, 8, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються. Відповідно статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Отже, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України). Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Левчук проти України» (заява № 17496/19), в якій визнав порушення ст.8 Конвенції з прав людини (право на повагу до приватного і сімейного життя). Згідно до ст.8 Конвенції з прав людини, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. ЄСПЛ у даній справі вказав, що покладаючись на статтю 8 Європейської Конвенції з прав людини, суди не мають бути надмірно формалістичними у своїх рішеннях, які викликають у особи почуття безкарності та піддають заявника, ще більшому ризику психологічного переслідування та нападу. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 05.09.2019 у справі № 756/3859/19, обмежувальний припис, передбачений вищезазначеним законом, за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм кримінального законодавства), а є тимчасовим заходом, який виконує захисну та запобіжну функцію і направлений на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених цим законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Також Верховний Суд у постанові від 28.04.2020 у справі № 754/11171/19, звернув увагу щодо необхідності оцінки судом пропорційності втручання у права та свободи особи при застосуванні обмежувального припису. Відповідно до практики ЄСПЛ будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, зокрема, заходи втручання мають бути передбачені національним законодавством (дивитись, наприклад, рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» («Shchokin v. Ukraine», заяви № 23759/03 та № 37943/06, п.п. 50-51). При цьому таке втручання має забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (дивитись, наприклад, рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява № 4909/04, п. 39). Відповідно до частини першої статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Саме на захист людини, її життя і здоров`я, недоторканості та безпеки спрямоване обґрунтоване застосування обмежувального припису. В свою чергу, згідно із частиною четвертою статті 13 Конституції України держава взяла на себе зобов`язання забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності. Однак частина перша статті 63 Конституції України передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно, враховуючи що найвища соціальна цінність, закріплена у статті 3 Конституції України, переважає над конституційним правом особи, передбаченим частиною четвертою статті 13 Конституції України, що відповідає загальному інтересу суспільства, допускається обмеження останнього на користь першого в межах правил, встановлених законом. У цій справі життя та здоров`я, недоторканність і безпека заявниці, як найвища соціальна цінність, переважають над правом заінтересованої особи на вільне пересування, а тому допускається його обмеження, оскільки втручання держави у це право через механізм обмежувального припису є виправданим, якщо суд встановив підстави для застосування цього обмежувального припису. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У кожному конкретному випадку суд має враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявник має довести факт вчинення фізичного та психологічного насильства відповідно до Закону. Докази, що додають до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. Як докази до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Заявник надала належні докази, зокрема докази прийняття стосовно кривдника термінового заборонного припису, медичну документацію, що підтверджує наявність тілесних пошкоджень у заявниці, у період спільного проживання з заінтересованою особою. При цьому, суд критично відноситься до пояснень заінтересованої особи в частині не здійснення фізичного насильства відносно заявниці, оскільки виявлені в останньої тілесні ушкодження, у період зазначений у довідці КМКЛ ШМД від 28.06.2023 та у висновку експертного дослідження №043-202-2023 від 28.07.2023, їх характер та локалізація, свідчать протилежне, та відповідають обставинам описаним саме заявницею. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що не приймає до уваги пояснення малолітньої дитини [PERSON] , оскільки останні надані суду під явним впливом батька. Так, дитина проживаючи з батьками, беззаперечно мала б бачити наявність на обличчі матері саден та синців, які за медичною документацією утворились у період часу, який дитина описувала, надаючи пояснення суду. В той же час, дитина у своїх поясненнях заперечувала наявність будь-яких побоїв, заперечував вживання батьком алкогольних напоїв, хоча останній і зазначав про це суду, перекладаючи провину конфліктів виключно на матір. Отже, враховуючи наявність конфліктної ситуації між заявницею та заінтересованою особою, наявність дій які свідчать про можливість [PERSON] переслідувати у майбутньому заявницю, суд дійшов обґрунтованого висновку про високий рівень вірогідності повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту [PERSON] необхідно застосувати обмежувальний припис відносно [PERSON] , оскільки заявниця, як жертва домашнього насильства, з урахуванням та оцінкою наявних ризиків, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом, оскільки ігнорування заінтересованою особою застосованих працівниками поліції до нього заходів впливу, дають підстави вважати вірогідним продовження чи повторне вчинення кривдником до заявника психологічного та фізичного насильства. Тому, виходячи із принципу пропорційності, оцінюючи ризики продовження протиправної поведінки [PERSON] та його вплив на заявницю, враховуючи дані про особу [PERSON] , обґрунтованих підстав вважати, що він не здатний повністю контролювати свої дії, неодноразово демонстрував агресивну поведінку відносно [PERSON] , суд вважає, що такі втручання в особисті права [PERSON] , як заборона наближатися на відстань 100 метрів до місця проживання постраждалої особи - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на строк 6 місяців; заборона [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу - [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику та переслідувати її на строк 6 місяців, є пропорційним, доречним та відповідає меті його застосування, та водночас забезпечить дієвий та ефективний захист заявниці від кривдника. Відповідно до частини першої статті 350-6 Цивільного процесуального кодексу України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З огляду на вищевикладене, заява [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] про видачу обмежувального припису, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 350-7 Цивільного процесуального кодексу України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу.

Outcome: approved