Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного 23.02.2018 із [PERSON] , та стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування вимог щодо розірвання шлюбу позивачка зазначила, що через відсутність в сім`ї взаєморозуміння, втрату почуттів та поваги один до одного, подружні стосунки з відповідачем у квітні 2022 року були припинені. Неодноразові спроби налагодити відносини не дали позитивного результату, шлюб носить формальний характер, подружжя проживає окремо, тому збереження сім`ї є неможливим і суперечить її інтересам. Враховуючи викладене позивач просить в судовому порядку шлюб розірвати, судові витрати стягнути з відповідача. Мотивуючи позовні вимоги щодо стягнення аліментів, позивачка зазначила, що з квітня 2022 відповідач повністю припинив надавати будь-яку матеріальну допомогу на утримання спільних дітей, малолітні діти проживають разом з позивачем і перебувають на повному її утриманні. Відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дітей в добровільному порядку. Посилаючись на норми частини п`ятої статті 183 Сімейного кодексу України, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) на кожну дитину. На підставі пунктів 3,4 частини шостої статті 19, частини першої статті 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач не з`явилась, в позовній заяві просила справу розглядати у її відсутності, не заперечила проти прийняття у справі заочного рішення. В телефонному режимі повідомила, що примирення між нею та відповідачем не можливе, наполягала на розірванні шлюбу та стягненні з відповідача аліментів на утримання дітей в частці від доходу відповідача. Належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився, правом подати відзив на позов не скористався. В судовому засіданні 04.10.2023 не заперечив, що подружні стосунки з позивачкою припинені, сторони проживають окремо, діти проживають разом з матір`ю. Враховуючи положення стаття 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось (частина друга статті 247 ЦПК). Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких мотивів. За матеріалами справи сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.02.2018 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане виконавчим комітетом Зеленської сільської ради Ковельського району Волинської області, актовий запис №1). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (серії [NUMBER] від 28.10.2017, серії [NUMBER] від 02.11.2017 відповідно). Сторони проживають окремо, малолітні діти проживають разом з матір`ю, що підтверджено витягами з реєстру територіальної громади № 2023/004982295, №2023/0044981784, №2023/004981633 від 04.07.2023 про зареєстроване місце проживання позивача та дітей, а також відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру щодо відповідача (відповідь №216859 від 07.09.2023). Дані обставини відповідач не заперечив в судовому засіданні 04.10.2023 та не спростував відповідними доказами. При вирішенні позовних вимог щодо розірвання шлюбу суд керується таким. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. В силу статей 24, 56 Сімейного кодексу України (далі СК України) кожен з подружжя вправі припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбу не допускається. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а також, якщо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина третя статті 109 СК України, стаття 112 СК України). У пункті 10 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України "Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя"\~№ 11\~від 21.12.2007 надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд не може примусити позивача зберегти сім`ю, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З позовної заяви вбачається, що сторони проживають окремо, не мають спільного бюджету, не ведуть спільного господарства, а збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. З огляду на позицію позивача щодо неможливості зберегти сім`ю, відсутність мотивованих заперечень від відповідача, суд вважає необхідним шлюб розірвати, не вживаючи заходів примирення. При вирішенні позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей суд керується таким. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з вимогами статті 141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статті 180\~СК України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема по сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними. Однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом. Суд встановив, що сторони проживають окремо, малолітні діти проживають разом з матір`ю, відтак, відповідач не позбавлений обов`язку утримувати своїх дітей. Сторони в добровільному порядку не домовились про участь батька в утриманні дітей. Визначаючи суму аліментів, належну до виплати, суд керується таким. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (стаття 181 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені статтею 182 СК України,\~а саме:\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини, стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів, наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина, наявність\~на праві\~власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав, доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривень. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 ЦПК України). Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Враховуючи обставини справи, положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини пов`язані зі сплатою аліментів, виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітніх дітей, з врахуванням того, що приймати участь в утриманні дітей повинні двоє батьків, беручи до уваги вимоги частини другої статті 182 СК України та частини п`ятої статті 183 СК України, згідно якої рекомендований розмір аліментів на двох дітей становить одну третину заробітку (доходу) платника аліментів, зважаючи на вік дітей, стан їх здоров`я, матеріальне становище сторін, відсутність заперечень відповідача, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення старшою дитиною повноліття. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Визначений розмір аліментів не є надмірним, а є об`єктивним та справедливим з врахуванням наведених вище обставин. Позивач не довела перед судом необхідність стягнення аліментів на кожну дитину по 1/3 частці доходу відповідача. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти призначаються від дня пред`явлення позову, а саме з 06.09.2023. В силу пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з такого. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 гривень, який було нею сплачено при подачі позовної заяви до суду за вимогу про розірвання шлюбу. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути у доход держави судовий збір у розмірі 1073,60 гривень за вимогу про стягнення аліментів, від сплати якого позивачка звільнена.

Outcome: partial