Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

Позовні вимоги. [PERSON] звернувся до Галицького районного суду міста Львова з вказаним позовом, у якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 41 від 23.11.2015 року, здійснений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бородіним Ю. Ю., щодо стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості в сумі 177206,50 грн.та вирішити питання про стягнення на користь позивача судових витрат. 28.04.2011 року між Позивачем та ПАТ « Ідея Банк» було укладено кредитний договір № 910.76988. На забезпечення вказаного кредитного договору було укладено договір застави транспортного засобу № 910.76988, посвідченого 08 червня 2011 р. Басай Л.І. приватним нотаріусом Івано - Франківського міського нотаріального округу. В січні 2013 року Позивачем було погашено заборгованість перед Відповідачем по кредитному договору № 910.76988 в повному обсязі. Жодних повідомлень про наявність заборгованості від Відповідача чи від приватного нотаріуса Позивач не отримував. 21.09.2022 року на адвокатський запит адвоката Прохацької Т.О. від 09.09.2021 року на електронну адресу отримано копію постанови про відкриття виконавчого провадження № 68371186 від 26.01.2022 року з ідентифікатором доступу сторін до матеріалів виконавчого провадження. Ознайомившись із матеріалами виконавчого провадження, зокрема копією виконавчого напису № 41 від 23.11.2015 року, що видав Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Бородін Юрій Юрійович, вважаю, що його вчинено з численним порушенням законодавства враховуючи нижченаведене. Згідно вказаного виконавчого напису запропоновано звернути стягнення:-на належний йому транспортний засіб та в подальшому за рахунок коштів отриманих від реалізації зазначеного автомобіля запропоновано задовільнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» за період з 01 квітня 2013 року по 08 жовтня 2015 року включно у розмірі 177 206, 50грн. Позивач зазначає, що в спірному виконавчому написі, всупереч забороні нарахування пені на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року нараховано пеню в розмірі 94 671, 63грн., за період з 08 жовтня 2014 року по 08 жовтня 2015р. Строк платежу за договором, як зазначено у спірному виконавчому написі настав 01 березня 2013р., пеня та проценти нараховано після строку кредитування та їх розмір значно перевищує розмір основного боргу, що зазначений у спірному написі. Рух справи в суді. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 21.11.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Позиція сторін по справі. Представник відповідача подав до суду відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначив, що 28.04.2011 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 910.76988. Оскільки [PERSON] як позичальник взятих на себе зобовязань не виконував станом на 08.10.2015 року у нього утворилась заборгованість в загальному розмірі 175906,50 грн. В подальшому АТ «Ідея Банк» звернулось до приватного виконавця із заявою про вчинення виконавчого напису та надало нотаріусу всі необхідні документи для вчинення такого напису. Окрім того, 8.10.2015 АТ «Ідея Банк» надіслало Позивачу вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, за допомогою якої Позивач був повідомлений про те, що в нього наявна заборгованість згідно Кредитного договору, вказано розмір боргу, а також з чого вона складається. Попереджено також про можливість стягнення боргу шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або іншим способом на власний вибір Відповідача у випадку її непогашення в тридцятиденний строк з дня направлення відповідної вимоги. Після надсилання АТ «Ідея Банк» на ту ж адресу Позивача, котру представник Позивача вказує, як адресу реєстрації [PERSON] , останній жодним чином не висловив заперечень щодо її змісту, хоча з моменту надсилання такої вимоги і до подання даної позовної заяви до суду пройшло більше 7 років. Додатково зазначив, що твердження позивача про погашення ним заборгованості за кредитним договором є безпідставним, оскільки жодних доказів останній до суду не надав. Крім того, 11.01.2023 року від представника відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності посилаючись на те, що виконавчий напис було вчинено 23.11.2015 року, тоді як позивач звернувся до суду 16.11.2022 року тобто з пропуском строку для захисту свого порушеного права в судовому порядку. Треті особи пояснення щодо позову в порядку, передбаченому ст. 181 ЦПК України, не подала. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Встановлені судом фактичні обставини справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 28.04.2011 року між Позивачем та ПАТ « Ідея Банк» було укладено кредитний договір № 910.76988. На забезпечення вказаного кредитного договору було укладено договір застави транспортного засобу № 910.76988, посвідченого 08 червня 2011 р. Басай Л.І. приватним нотаріусом Івано - Франківського міського нотаріального округу 23.11.2015 року Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Бородін Юрій Юрійович було вчинено виконавчий напис №41. Згідно вказаного виконавчого напису запропоновано звернути стягнення на транспортний засіб марки GEELY, модель Л7162, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний державний номер [NUMBER] , що належить на праві власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 26 квітня 2011р. РВ ДДАШ МВС України [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , який народився [INFO] в м. Києві, який проживає за адресою : [ADDRESS] . За рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеного автомобіля запропоновано задовільнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» за період з 01 квітня 2013 року по 08 жовтня 2015 року включно у розмірі: 12 370,77грн. - основний борг; 44 540, 70грн. - прострочений борг; 168,08грн. - строкові проценти; 24 155, 32грн. прострочені проценти; 94 671, 63грн. пеня за період з 08 жовтня 2014 року по 08 жовтня 2015р.; 0,00 грн. (Нуль гривень.00 копійок) - дебіторської заборгованості; 0,00грн. (Нуль гривень 00 копійок) - інші штрафні санкції; 1300,00 грн. (одна тисяча триста гривень 00 копійок)- плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 177 206, 50грн. (Сто сімдесят сім тисяч двісті шість гривень 50 копійок). Дарницьким РВ ДВС у м. Києві головного територіального управління юстиції у м. Києві на підставі вказаного виконавчого надпису 11.01.2016 року було відкрито виконавче провадження № 49690772. Постановою старшого державного виконавця РВ ДВС у м. Києві головного територіального управління юстиції у м. Києві у межах вказаного виконавчого провадження було повернуто виконавчий документ стягувачу. 26.01.2022 року державним виконавцем Костянтинівського ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на підставі виконавчого напису № 41 від 23.11.2015 року було відкрито виконавче провадження № 68371186 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» боргу в розмірі 177206,50 грн. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно із статтею 88 Закону України «Про нотаріат», у редакції, чинній на час вчинення спірних правовідносин, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Процедуру вчинення виконавчого напису врегульовано у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява (підпункт 2.1пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5), а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (стаття 88 Закону України "Про нотаріат", підпункти 3.1, 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України , яка міститься у постанові від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком № 1172, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. У постанові Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі № 6-27цс15 зазначено, що наявність спору про розмір заборгованості у суді на час вчинення виконавчого напису спростовує висновок суду про безспірність заборгованості боржника. Аналогічні правові висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14 та від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Так, у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 міститься правовий висновок про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17). При цьому лише та обставина, що у виконавчому написі зазначено більшу суму заборгованості за кредитом, ніж у повідомленні, не свідчить про наявність спору про розмір заборгованості (постанова Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15). Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Судом встановлено, що позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . В зв`язку із тим, що на території Донецької області, зокрема міста Костянтинівка проводилася антитерористична операція, позивач переїхав в село Кашперівка, Білоцерківського району Київської області, де з лютого 2019 року зареєстрований, як внутрішньопереміщена особа. На підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України « Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція від 30 жовтня 2014р.№ 1053-р., Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція від 02 грудня 2015р.№ 1275-р місто Костянтинівка (Костянтинівська міська рада) Донецької області визначена, як населений пункт на території якого здійснювалася антитерористична операція. Відповідно до статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (в редакції станом на дату вчинення спірного виконавчого напису), на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. В спірному виконавчому написі, всупереч забороні нарахування пені на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року нараховано пеню в розмірі 94 671, 63грн., за період з 08 жовтня 2014 року по 08 жовтня 2015р. Таким чином, суд приходить до переконання, що зазначена у виконавчому написі № 41 від 23.11.2015 року [PERSON] по кредитному договору №910.76988 року не є безспірною, а відтак вказаний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Статтею 18 ЦК України встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на оскарження до суду нотаріальної дії особою, прав та інтересів якої стосуються такі дії, передбачене статтею 50 Закону України «Про нотаріат». З урахуванням положень статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому сам по собі факт додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем нотаріусу документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів, передбачених Порядком № 26/5, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, якщо судом буде встановлено, що на момент вчинення нотаріусом цього напису боржник не мав безспірної заборгованості перед стягувачем у тому розмірі, як зазначено у виконавчому написі. Зазначене повністю узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 486/388/16-ц. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Що стосується заяви відповідача про застосування строку позовної давності то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Встановлено, що виконавчий напис № 41 був вчинений приватним нотаріусом ЛМНО Бородіним Ю.Ю. 23.11.2015 року. Позивач звернувся до суду 16.11.2022 року, однак зазначив, що матеріалів виконавчого провадження не отримував, про наявність відкритого щодо нього виконавчого провадження дізнався лише у лютому 2022 року з реєстру боржників. З копією постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ознайомився лише 21.09.2022 року. Вказаного відповідачем не спростовано, а тому застосування строку позовної давності в даному випадку не вбачається за можливе. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 992,80 грн. за подачу позовної заяви до суду.

Outcome: approved