Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві посилався на те, що 19 серпня 2008 року [PERSON] уклала з АТ «Альфа-Банк» кредитний договір № 490084637, згідно якого одержала кредит в сумі 67067,19 доларів США, зобов`язалась його повернути та сплатити відсотки за користування кредитом. Цього ж дня між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір поруки №490084637-П. Крім того, як вбачається з анкети [PERSON] на отримання кредиту, вона з 30 квітня 1998 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду. Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» з [PERSON] стягнуто на користь АТ «Альфа-Банк» стягнуто заборгованість по кредитному договору у розмірі 507070,71 грн. по тілу кредиту. Станом на 18 грудня 2020 року розмір заборгованості за кредитним договором становить: 57182,28 дол. США за тілом кредиту, 26813,05 дол. США за відсотками, не включаючи пеню. Проте, АТ «Альфа-Банк» користуючись своїм правом, має намір стягнути частину заборгованості у розмірі 25000 дол. США. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, цивільні права і обов`язки за цим договором виникають в обох з подружжя. За спільними зобов`язаннями подружжя останнє відповідає усім своїм майном. Тому позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» частину заборгованості за тілом кредиту у розмірі 25000,00 дол. США та судові витрати. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2021 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Розпорядженням Голови Верховного Суду від 14 березня 2022 року №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої\~статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ окремих судів Донецької, Запорізької та Харківської областей. Відповідно до даного Розпорядження справи, які перебували в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова та Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, підсудні Київському районному суду м. Полтави. Справа № 642/6319/21 також передана на розгляд до Київського районного суду м. Полтави. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 05 травня 2023 року справу прийнято до свого провадження, розгляд справи вирішено продовжувати у спрощеному провадженні з викликом сторін. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не надав. Третя особа [PERSON] пояснень щодо позовної заяви також до матеріалів справи не долучила. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою про застосування наслідків пропуску позивачем позовної давності. Інші заяви по суті справи або клопотання сторони суду не подавали. В судове засідання представник позивача не з`явився, звернувшись до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи за його відсутності. В клопотанні також зазначив, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явились, будучи у встановленому законом порядку повідомленими про час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомили. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що кредитні правовідносини, що виникли між АТ «Альфа-Банк» (після перейменування АТ «Сенс Банк», що підтверджується витягом з державного реєстру банків а.с. 86), [PERSON] , [PERSON] неодноразово буди предметом розгляду у суді. Відповідно до\~ч.\~4\~ст.\~82\~ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як встановлено\~постановою Харківського\~апеляційного суду\~у цивільній\~справі №642/24/14-ц\~\~за позовом\~Публічного акціонерного\~товариства «Альфа-Банк»\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором,\~від 05\~грудня 2019\~року,\~яка набрала\~законної сили,\~19\~серпня 2008\~року між\~ЗАТ «Альфа-Банк»,\~правонаступником якого\~є ПАТ\~«Альфа-Банк»,\~та [PERSON] \~був укладений кредитний договір № 490084637, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 67 067,19 доларів США зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 18,5 % річних та з кінцевим терміном повернення кредиту 19 серпня 2015 року. Умовами зазначеного кредитного договору передбачено, що [PERSON] зобов`язалась у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 490084637 від 19 серпня 2008 року, укладеним між ЗАТ «Альфа Банк» та [PERSON] , 19 серпня 2008 року між ЗАТ Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки № 490084637-П, відповідно до якого [PERSON] поручився за виконання [PERSON] її зобов`язань за кредитним договором. Також, як вказано у зазначеній постанові, апеляційним розглядом встановлено, що ПАТ «Альфа-Банк» на адресу основного боржника [PERSON] 13.07.2009 було направлено досудову вимогу від 06.07.2009 за № 0420509709334-24.1-б/б, в якій банк повідомив, що загальна сума заборгованості станом на 06 липня 2009 року становить 68 162,30 доларів США, та заявив про необхідність дострокового повернення зазначеної суми заборгованості протягом 30 днів з моменту отримання вимоги. У зв`язку з невиконанням досудової вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитом ПАТ «Альфа-Банк» 29 березня 2010 року звернулося до третейського суду про стягнення заборгованості за кредитом, у тому числі дострокової. Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 13 квітня 2010 року у справі № 537-б/70/10 було стягнуто із [PERSON] , основного боржника, на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі: за кредитом 507 070,71 грн; по процентах 14 332,98 грн; пені 90 582,77 грн. За результатами апеляційного перегляду Харківський апеляційний суд скасував заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2014 року, та позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором залишив без задоволення (а.с. 92-93). На підставі\~викладеного є\~встановленими та\~не підлягають\~доказуванню обставини,\~а саме,\~що 19\~серпня 2008\~року між\~ЗАТ «Альфа-Банк»,\~правонаступником якого\~є ПАТ\~«Альфа-Банк»,\~та [PERSON] \~був укладений кредитний договір № 490084637, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 67 067,19 доларів США зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 18,5 % річних та з кінцевим терміном повернення кредиту 19 серпня 2015 року. Також є встановленою та не підлягає доказуванню обставина, що ПАТ «Альфа-Банк» на адресу основного боржника [PERSON] 13.07.2009 було направлено досудову вимогу від 06.07.2009 за № 0420509709334-24.1-б/б, в якій банк повідомив, що загальна сума заборгованості станом на 06 липня 2009 року становить 68 162,30 доларів США, та заявив про необхідність дострокового повернення зазначеної суми заборгованості протягом 30 днів з моменту отримання вимоги. Як вбачається з п. 2.4. кредитного договору № 490084637, сторони передбачили цільове використання кредитних коштів на придбання транспортного засобу VOLKSWAGEN TOUAREG, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 4). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого 19 серпня 2008 року, власником транспортного засобу VOLKSWAGEN TOUAREG, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] (а.с. 16). Також, як встановлено судом, [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала. У зв`язку з цим рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 13 квітня 2010 року у справі № 537-б/70/10 з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі: за кредитом 507 070,71 грн; по процентах 14 332,98 грн; пені 90 58277 грн. (а.с. 62-65). Звертаючись до суду з позовними вимогами до [PERSON] , позивач посилався на те, що на час укладення кредитного договору [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON] , і договір було укладено в інтересах сім`ї. Тому у [PERSON] виник солідарний обов`язок за зобов`язанням [PERSON] за кредитним договором № 490084637. Відповідно до частини першої\~статті 36 Сімейного кодексу України\~шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї. Статтею 60 СК України\~визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, положення\~статті 60 СК України\~свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено\~статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої\~статті 61 СК України\~кореспондує частині четвертій\~статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (частина третя\~статті 65 СК України). Тлумачення частини четвертої\~статті 65 СК України\~дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньої участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї з набуттям майна у спільну сумісну власність, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на\~солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї (пункт 61). Велика Палата Верховного Суду погодилася з відповідним висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах від 27 квітня 2016 року у справі № 537/6639/13-ц (провадження № 6-486цс16) та від 14 вересня 2016 року у справі № 334/5907/14-ц (провадження № 6-539цс16), про солідарний характер відповідальності подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо інше не передбачене такими правочинами. Судом встановлено, що транспортний засіб [PERSON] придбано безпосередньо після одержання кредиту для зазначеної мети. З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що право користування ним має також [PERSON] (а.с. 16). Таким чином наявні підстави вважати, що кредитний договір [PERSON] укладено в інтересах сім`ї для придбання цінного майна. Відповідно до частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем або третьою особою не надано доказів того, що кредитний договір укладено не в інтересах її сім`ї, а також, що на час укладення даного договору [PERSON] не перебувала у шлюбі з [PERSON] . Тому, розглядаючи справу на підставі наявних у справі доказів, суд встановив, що [PERSON] укладено кредитний договір в інтересах сім`ї з набуттям майна у спільну сумісну власність, у зв`язку з чим цивільні права та обов`язки за цим договором, зокрема щодо сплати заборгованості, виникли в обох із подружжя. Вирішуючи заяву відповідача про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач звернувся до суду з заявою про застосування позовної давності при вирішенні спору (а.с.59-61). Як вже встановлено постановою Харківського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року у справі №642/24/14-ц, ПАТ «Альфа-Банк» 13.07.2009 на адресу основного боржника [PERSON] було направлено досудову вимогу від 06.07.2009 за № 0420509709334-24.1-б/б про стягнення усієї заборгованості станом на 06 липня 2009 року в розмірі 68 162,30 доларів США (а.с. 92-93). Таким чином, банк змінив строк виконання зобов`язання боржником. Відповідно, з 06 липня 2009 року розпочався перебіг строку позовної давності за даним кредитним договором. Позивач з позовом до відповідача звернувся до суду 21 вересня 2021 року. Тобто на час звернення позивача з позовом до суду строк позовної давності за вимогами до позичальника за кредитним договором сплинув. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного суд прийшов до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову у зв`язку з попуском позивачем строку позовної давності при зверненні з позовом до суду. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог. Оскільки судом в задоволенні позову відмовлено, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати.

Outcome: dismissed