Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обґрунтовує тим, що вони з 20 квітня 2019 року перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 20.04.2019 року. Від шлюбних відносин вони мають малолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Ведення спільного господарства та інші шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені про що свідчить рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 28.09.2022 року, яким було встановлено режим окремого проживання подружжю. На теперішній час він проживає разом з іншою жінкою, тому відновлення з відповідачкою шлюбних відносин виключає, бо не має до неї почуття любові та поваги. За даних обставин бажає розірвати шлюб. Ухвалою суду від 06.10.2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, підтримує позовні вимоги про розірвання шлюбу в повному обсязі. Від відповідачки поштовим засобом зв`язку до суду надійшла письмова заява про визнання позову про розірвання шлюбу та розгляд справи за її відсутності датована 10.10.2023 року, до якої суд ставиться критично, оскільки справжність підпису у заяві не засвідчено. Натомість суд приймає до уваги рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, у якому датою 16.10.2023 року було вручено відповідачу, за адресою реєстрації, повістку та копії матеріалів судової справи. Отже, відповідач у встановленому законом порядку була повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, не з`явилася у судове засідання без поважних причин, не повідомила суд належним чином свою позицію щодо позову про розірвання шлюбу, а до письмової заяви від імені відповідача з датою 10.10.2023 року суд поставився критично. Крім того, відповідач повідомлялася про розгляд справи судом на офіційному сайті «Судової влади». Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається зі змісту ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Матеріалами справи доведено, що 20 квітня 2019 року між сторонами укладено шлюб, відповідний запис №192, місце державної реєстрації: Шевченківський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого 20 квітня 2019 року серія [NUMBER] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 28 квітня 2020 року Нововоронцовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23 серпня 2022 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 28.09.2022 року сторонам було встановлено режим окремого проживання. Позивач просить суд розірвати шлюб, посилаючись на те, що довгий час вони не ведуть спільне господарство, фактично припинили шлюбні відносини, і на теперішній час проживає з іншою жінкою. Тобто, фактичні взаємини подружжя на теперішній час не дають підстав зберегти сім`ю. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається\~зі змісту\~ч.\~3\~та 4\~ст.\~56\~СК України,\~кожен з\~подружжя має\~право припинити\~шлюбні відносини.\~Примушування до\~припинення шлюбних\~відносин,\~примушування до\~їх збереження,\~є порушенням\~права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до\~Протоколу №\~7\~до Конвенції\~про захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод зі\~змінами,\~внесеними Протоколом\~№ 11\~-\~стаття 5,\~про рівноправність\~кожного з\~подружжя кожен\~із подружжя\~у відносинах\~між собою\~і в\~їхніх відносинах\~зі своїми\~дітьми користується\~рівними правами\~та обов`язками цивільного характеру,\~що виникають\~зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Отже, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, що має істотне значення. Відповідно зникла можливість бути їхній сім`ї суспільно корисною, і взагалі складовою самого суспільства. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. За таких обставин суд прийшов до висновку про наявність вагомих підстав в даному випадку для розірвання шлюбу.

Outcome: approved