Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

Позивач подала до суду вище вказаний позов посилаючись на ті обставини, що має з відповідачем [PERSON] спільну малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . При цьому, відповідач [PERSON] не опікується дитиною, свідомо без яких-небудь поважних причин ухиляється від спілкування з дитиною. У зв`язку з чим позивач пред`явила до відповідача відповідний позов шляхом подання до суду позовної заяви, в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] . 15.09.2023 року ухвалою суду (а.с.17-18) у даній справі відкрито провадження та призначено проведення розгляду в порядку загального позовного провадження. В підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце підготовчого засідання була своєчасно повідомлена належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-6, 8 п.1, 13 ст. 128 ЦПК України та Порядку надсилання повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23.01.2023 року № 28, про що свідчить як розписка про одержання нею 03.11.2023 року безпосередньо в суді судової повістки (а.с.32) так і довідка про доставку 03.11.2023 року судової повістки у вигляді SMS-повідомлення (а.с.35), згідно поданої нею заявки від 20.07.2023 року (а.с.11). При цьому, 13.11.2023 року позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.39), в якій зазначила також про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,- органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської областів підготовче засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце підготовчого засідання третя особа була своєчасно повідомлена належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.1 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить відповідна розписка представника від 03.11.2023 року (а.с.34). При цьому, 13.11.2023 року третя особа в особі служби у справах дітей подала клопотання про розгляд справи за відсутності її представника (а.с.36). Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце підготовчого засідання був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.1 ст. 128 ЦПК України, про що свідчать розписка про одержання ним 03.11.2023 року безпосередньо в суді судової повістки (а.с.33). При цьому, раніше, а саме 24.07.2023 року відповідач подав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.14), в якій зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Згідно ч.1 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Водночас із цим п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України передбачає, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Крім цього, згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе прийняти визнання позову про розірвання шлюбу відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено наступні фактичні обставини Сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , повторно виданого Кодимським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 10.05.2023 року (а.с.6), актовий запис № 30 від 04.04.2012 року, в якому прізвище позивача зазначено як « [PERSON] ». При цьому, 19.06.2018 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виданого Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 19.06.2018 року (а.с.7), актовий запис № 45. Згідно акту про встановлення фактів складеного депутатом Кодимської міської ради Подільського району Одеської області Бобришовою О.В. 19.06.2023 року (а.с.8), із залученням свідків - сусідів позивача - [PERSON] і [PERSON] та зареєстрованого за № 136 від 19.06.2023 року, [PERSON] самостійно виховує сина [PERSON] з 2012 року, при цьому [PERSON] участі у вихованні сина не приймає, з дитиною час не проводить. Крім того, 07.11.2023 року рішенням виконавчого комітету Кодимської міської ради Подільського району Одеської області № 785 затверджено висновок органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області , яким визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , про що свідчить копія відповідного рішення (а.с.37) та відповідний висновок (а.с.38). При цьому, у змісті самого зазначеного висновку зазначено про те, що [PERSON] хоча і сплачує аліменти на утримання дитини, але ніякої участі у вихованні, догляді не приймає, не спілкується з дитиною, таким чином батько і син не підтримують зв`язки, батько не цікавиться життям дитини, не лікує її, не розвиває. Крім того, відзначено, що [PERSON] написав заяву, в якій не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Нормативно-правове застосування: У відповідності до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III, сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч.2 і 5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Схожі за своєю суттю принципи закріплені у пунктах 6-7 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно яких дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. В свою чергу, згідно до пункту 2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Згідно до абзацу другого пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Свідченням втрати відповідачем інтересу до своєї малолітньої дочки є його ігнорування судових засідань, незважаючи на належне повідомлення про час його проведення, та не подання до суду будь-яких заперечень проти позбавлення батьківських прав, які за змістом п.58 рішення Європейського Суду з прав людини, прийнятого у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, могли б бути свідченням її інтересу до своїх дітей. У відповідності до ч.1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Крім того, згідно до положень ч.4-5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч.4 ст. 164 СК України, під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно вимог ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Висновки суду - щодо обґрунтованості пред`явленого позову: Обставини справи свідчать про небажання відповідача [PERSON] займатися вихованням свого сина та його самоусунення від виконання батьківських обов`язків щодо свого сина, тобто наявна підстава для позбавлення батьківських прав, передбачена пунктом 2 ч.1 ст. 164 СК України. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає. Відповідач [PERSON] отримавши судову повістку про його виклики не з`явився в підготовче засідання у даній справі, а також не подав відзиву на позовну заяву та ніякої заяви або клопотання, тобто фактично виявив ігнорування судового розгляду. Ураховуючи встановлені судом фактичні обставини та прийняте судом визнання відповідачем позову про позбавлення батьківських прав суд приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач [PERSON] , як батько, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання свого сина. - щодо розподілу судових витрат: Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При цьому, ч.2 ст. 279 ЦПК України передбачає, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Крім того, приймаючи до уваги, що позивачу [PERSON] ухвалою суду від 15.09.2023 року (а.с.17-18) було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави 50 відсотків судового збору передбаченого в розмірі 1073,6 грн за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру про позбавлення батьківських прав, тобто 536,8 грн.

Outcome: approved