Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом в обґрунтування вимог якого зазначила, що за участю автомобіля під керуванням відповідача відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої їй було завдано значні тілесні ушкодження та пошкоджено належне їй особисте майно. Постановою уповноваженого органу відповідача визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди. У підсумку, посилаючись на відповідні норми матеріального права, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в сумі 25 000 гривень 00 копійок (а.с. 80 - 85). Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 вересня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 124 - 125). Представником відповідача надано відзив на позов у якому він заперечив позовні вимоги та просив відмовити в їх задоволенні у повному обсязі з тих підстав, що позивачка посилається на обставини які не свідчать про завдання їй моральної шкоди (а.с. 110 - 113). 19 вересня 2023 року судом отримано відповідь на відзив у якому представник позивачки викладає свої заперечення на доводи викладені у відзиві та наводить додаткові обґрунтування позовних вимог (а.с. 127 - 128). Представником відповідача подано клопотання у якому він просить відмовити у стягненні судових витрат позивачки на правову допомогу (а.с. 132 - 133). Дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. За змістом постанови судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Перекупки Г.А. від 20.06.2022 року у справі про адміністративне правопорушення № 369/4073/22, [PERSON] 19 квітня 2022 року о 12 годині 25 хвилин, керуючи транспортним засобом марки «Mazda CX-5» державний номерний знак [NUMBER] по автодорозі село Круглик - село Івановичі, перед початкомо бгону не переконався в тому, що смуга зустрічного руху на яку він буде вирушати вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «Skoda Fabia» державний номерний знак [NUMBER] який рухався в зустрічному напрямку руху, що спричинило пошкодженя транспортних засобів, чим порушив вимоги пункту 14.2 (в) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 та вчинив адміністративне правопорушення за яке передбачена адміністративна відповідальність статтею 124 КУпАП; вказаною постановою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП (а. с. 86). Нормою частини 4 статті 61 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Пошкоджений у вказаній ДТП автомобіль марки «Skoda Fabia» державний номерний знак [NUMBER] на праві приватної власності належить позивачці, що підтверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 87). Факт пошкодження належного позивачці автомобіля внаслідок ДТП відображено в постанові від 20.06.2022 року у справі про адміністративне правопорушення № 369/4073/22 та підтверджується доданими до позову фотокартками з місця ДТП (а.с. 88 - 92). Насамперед, на підтвердження своїх вимог щодо завданої їй моральної шкоди позивачкою надано фотознімки роздруковані з мобільного телефону, копію консультативного заключення № 623 від 19.04.2022 року хірурга [PERSON] , копію консультативного заключення № 623 від 19.04.2022 року невідомого лікаря, копію УЗД органів черевної порожнини та нирок від 19.04.2022 року, копію консультативного заключення № 623 від 19.04.2022 року торакального хірурга [PERSON] та копію консультативного заключення № 623 від 19.04.2022 року нейрохірурга [PERSON] (а.с. 93, 95, 96, 97, 98, 99). Зокрема, суд не приймає до уваги та не використовує під час розгляду справи по суті надані позивачкою на підтвердження факту завдання їй тілесних ушкоджень, фотознімки роздруковані з мобільного телефону, оскільки відповідно до вимог статей 77, 78 і 80 ЦПК України, вони не є належними і достатніми для встановлення факту заподіяння позивачці тілесних ушкоджень (а.с. 93). Натомість, факт заподіяння позивачці тілесних ушкоджень внаслідок ДТП має бути підтверджений засобами доказування у вигляді відповідних медичних документів. Також, за змістом позову позивачка зазначає про отримання нею «значних» тілесних ушкоджень (абзац сьомий третьої сторінки позову). Проте, цивільне законодавство не містить визначення понять «значні» й «незначні» тілесні ушкодження. При цьому, суд враховує, що основним нормативом при визначенні ступеня тяжкості ушкоджень яким користуються експерти є «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджені Наказом Міністерства юстиції України № 6 від 17.01.1995 року Відповідно до законодавства, тілесні ушкодження поділяються на легкі, середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження. Відповідно, Кримінальний кодекс України передбачає класифікацію тілесних ушкоджень за трьома видами тяжкості: ст. 125 КК України - легкі; ст. 122 КК України - середньої тяжкості й 121 КК України - тяжкі. Разом із цим, суд вважає, що позивач беззаперечно мав можливість додати до позовної заяви усі докази, що підтверджують обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги. Зокрема, під час розгляду даної справи судом не встановлено обставин які об`єктивно перешкодили чи унеможливили отримання позивачем відповідного висновку щодо ступеню тяжкості тілесних ушкоджень завданих їй внаслідок ДТП. Згідно із частиною сьомою статті 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Воднораз, у суду відсутні сумніви у добросовісному здійсненні позивачем його процесуальних прав і виконання обов`язків щодо доказів, оскільки у даній справі позивачу надано правову допомогу фахівця у галузі права - адвоката. Отже, позивачкою не надано доказів саме про ступінь тяжкості тілесних ушкоджень завданих їй внаслідок ДТП. Однак, суд вважає, що додані до позову копія консультативного заключення № 623 від 19.04.2022 року торакального хірурга [PERSON] та копія консультативного заключення № 623 від 19.04.2022 року нейрохірурга [PERSON] , які містять інформацію про забій грудної клітини праворуч і гострої реакції на стрес у позивачки, доводять обставини отримання позивачкою внаслідок ДТП тілесних ушкоджень у вигляді забою грудної клітини праворуч та перебування позивачки у зв`язку із цим у стресовому стані (а.с. 98, 99). Одночасно, суд не приймає до уваги і відхиляє доводи позивачки стосовно додаткових сімейних витрат на послуги громадського транспорту і таксі (абзац восьмий другої сторінки позову), оскільки в супереч вимогам статей 76 - 84 ЦПК України, дані обставини не підтверджено відповідними доказами та не надано позивачкою ані проїзних документів, ані квитанцій чи фіскальних чеків на оплату послуг таксі. Також, суд не приймає до уваги і відхиляє доводи позивачки стосовно «накопичення негативних психоемоційних та формування несприятливих психоматичних змін, які полягають у: емоційній напрузі, знервованості, пригніченості, нестійкому настрої, плаксивості, підвищеній тривожності, образливості та погіршення сну» (останній абзац третьої сторінки позову), оскільки в супереч вимогам статей 76 - 84 ЦПК України, дані обставини не підтверджено відповідними доказами та не надано позивачкою медичних документів про накопичення у неї негативних психоемоційних та формування несприятливих психоматичних змін, які полягають у емоційній напрузі, знервованості, пригніченості, нестійкому настрої, плаксивості, підвищеній тривожності, образливості та погіршення сну позивачки. Тобто, під час розгляду справи позивачем, не виконано, передбаченого статтею 81 ЦПК України обов`язку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Як наслідок, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12, 13 і 76 - 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, - позивачка не довела ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а саме: обставини накопичення у позивачки негативних психоемоційних та формування несприятливих психоматичних змін, які полягають у емоційній напрузі, знервованості, пригніченості, нестійкому настрої, плаксивості, підвищеній тривожності, образливості та погіршення сну позивачки. Крім того, суд не приймає до уваги і відхиляє доводи позивачки відносно «намірів позивачки виїхати за кордон у раз загострення бойових дій, ракетних обстрілів та ескалації збройної агресії» (останній абзац другої сторінки позову), оскільки вказані обставини які об`єктивно не залежали від суб`єктивних дій позивачки, мають ознаки відносності та не настали в реальному житті позивачки. У зв`язку із цим, суд оцінює доводи позивачки про те, що вона «позбавлена можливості здійснити дані дії» (абзац перший третьої сторінки позову) як передчасні, оскільки позивачкою не доведено той факт, що реально настала передумова для здійснення нею зазначених дій. Одночасно, суд не приймає до уваги і відхиляє викладені за змістом відзиву заперечення представника відповідача відносно відсутності завдання позивачці моральної шкоди внаслідок ДТП, оскільки у позивачки виявлено забій грудної клітини та стресовий стан. Пунктом 3 частини 2 статті 11 ЦК України, передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Норма частини першої статті 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Оскільки факт порушення прав позивача внаслідок ДТП з боку відповідача доведено повністю, суд приходить до висновку, що внаслідок ушкодження здоров`я позивача в ДТП через отримані нею тілесні ушкодження та стресовий стан, останній завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких зазнала позивачка у зв`язку із пошкодженням її майна та ушкодженням здоров`я в ДТП. При цьому, суд враховує, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивачка була змушена вирішувати питання щодо усунення негативних наслідків пошкодження належного їй автомобіля та звертатися до закладів охорони здоров`я з метою обстеження та отримання консультацій і рекомендацій лікарів щодо свого фізичного стану, внаслідок чого безумовно було порушено нормальний спосіб життя позивачки та потребувало додаткових зусиль з її боку. Враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивачки, їх характер, тривалість і обсяг, вид отриманих позивачкою тілесних ушкоджень та ступень вини особи, яка завдала моральну шкоду, позовні вимоги суд задовольняє частково і приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача розміру грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 гривень 00 копійок. Одночасно, при визначенні розміру відшкодування, суд враховує вимоги розумності і справедливості. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є частково обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню у встановленому судом обсязі завданої позивачу моральної шкоди. При цьому, на підставі пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору слід покласти на відповідача (а.с. 1). Одночасно, позивачкою не надано суду відомостей про понесені нею станом на дату постановлення цього рішення інших фактичних судових витрат по справі. Як наслідок, суд не вирішив по суті клопотання представника відповідача про відмову у стягненні судових витрат позивачки на правову допомогу (а.с. 132 - 133). Враховуючи викладене,

Outcome: partial