Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Дулик Мирослава Богданівна, Публічне акціонерне товариство «Банк Петрокоммерц-Україна», в інтересах якого діє Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, який здійснює безпосереднє виведення Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» з ринку, про витребування майна з чужого незаконного володіння. Свої вимоги мотивує наступним. 19.09.2005 року між Закритим акціонерним товариством «Банк Петрокомерц - Україна» в особі керуючого Львівським відділенням № 1 Закритого акціонерного товариства «Банк Петрокомерц - Україна» гр. [PERSON] та [PERSON] було укладено іпотечний договір посвідчений Пелех О.З. нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області та зареєстрований в реєстрі за № 4441. Згідно вказаного договору в іпотеку було передано квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві приватної власності. Позивач зазначає, що з метою перевірки стану іпотечного майна квартири за адресою: [ADDRESS] було сформовано витяг з Єдиного державного реєстру права власності на нерухоме майно, а також на адресу Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» було скеровано адвокатський запит щодо надання інформації з приводу права власності на вищевказану квартиру. За результатами витребування вказаної інформації [PERSON] дізнався, що на підставі іпотечного договору, посвідченого Пелех О.З. нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області та зареєстрованого в реєстрі за № 4441, було здійснено незаконну перереєстрацію права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за Закритим акціонерним товариством «Банк Петрокомерц - Україна». 15 листопада 2012 року, Закрите акціонерне товариство «Банк Петрокомерц Україна» на підставі договору купівлі-продажу від 15 листопада 2012 року, посвідченого Грищенко Н.О., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстрованого у реєстрі № 2164, відчужило вказану квартиру [PERSON] . 24 листопада 2017 року [PERSON] на підставі договору дарування від 24 листопада 2017 року, посвідченого Дулик М. Б., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстрованого у реєстрі № 2983, відчужила вказану квартиру на користь [PERSON] . Позивач вказує, що станом на сьогодні останнім набувачем вказаної квартири є [PERSON] . Рішенням Галицького районного суду міста Львова у справі № 461/2451/22 від 30 червня 2022 року, позов [PERSON] до Закритого акціонерного товариства «Банк Петрокомерц - Україна», задоволено. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.02.2008 року, та державну реєстрацію права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за Закритим акціонерним товариством «Банк Петрокомерц-Україна», реєстраційний номер 1691351; номер запису: 18478 в книзі 19, проведену на підставі договору іпотеки № 4441 від 19.09.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пелех О.З.; Р. № 5143 від 07.11.2006 року, договору про внесення змін та доповнень до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пелех О.З.; Р. № 3112 від 14.07.2006 року, договору про внесення змін та доповнень до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пелех О.З. Позивач стверджує, що Закрите акціонерне товариство «Банк Петрокомерц - Україна» в установленому законом порядку право власності на спірне майно не набувало, а отже, Закрите акціонерне «Банк Петрокомерц-Україна» не було законними власниками квартири за адресою: [ADDRESS] , та незаконно розпорядилося майном шляхом передачі його у власність іншим особам. Закрите акціонерне товариство «Банк Петрокомери - Україна» набуло та зареєструвало право власності на спірну квартиру у спосіб, не передбачений діючим законодавством. Така реєстрація в подальшому була скасована рішенням Галицького районного суду міста Львова у справі № 461/2451/22 від 30 червня 2022 року. Тому банк та наступні набувачі ( [PERSON] та в подальшому [PERSON] ) не були законними власниками квартири і не мали законних прав розпоряджатися нею. Таким чином, у відповідності до вимог ст.ст. 330, 387, 388, 658 ЦК України, право власності на майно, яке було передане поза межами волі власника не набувається у тому числі, і добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути в нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. На наявність права власника на майно не впливає також і та обставина, що воно було предметом угод відчуження, укладених іншими особами, оскільки дійсний власник не був стороною цих угод, а ст. 346 ЦК України не передбачає припинення права власності дійсного власника, в зв`язку з реєстрацією договорів купівлі продажу за іншими особами під час його неодноразового перепродажу, що відбувалося без участі та поза межами волі дійсного власника. Таким чином, враховуючи те, що спірна квартира вибула з власності та володіння [PERSON] поза його волею, була відчужена особою, яка не мала права її відчужувати - на підставі незаконної реєстрації, яка скасована рішенням Галицького районного суду міста Львова у справі № 461/2451/22 від 30 червня 2022 року, а тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом витребування від [PERSON] квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] . Тому просить позовні вимоги задовольнити та витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта 1399883146101, номер об`єкта в РПВН: 1691351. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 11.04.2023 року у справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та залучено до участі у цивільній справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Публічне акціонерне товариство «Банк Петрокоммерц-Україна». Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10.04.2023 року у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Дулик Мирослава Богданівна про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено. 07.06.2023 року на адресу Галицького районного суду м. Львова надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач просить відмовити у задоволенні позову з огляду на таке. 19.09.2005р. між ЗАТ «Банк Петрокоммерц - Україна» (правонаступник ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» перебуває в стані ліквідації) та ТзОВ "Метрополь" (товариство ліквідовано, єдиним засновником (учасником) та директором ТзОВ "Метрополь" до його ліквідації був позивач) був укладений кредитний договір №422-09-05. 19.09.2005 року між банком та позивачем був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Пелех О.3. та зареєстрований в реєстрі за № 4441. Згідно вказаного договору в іпотеку було передано належну позивачу (на той момент) квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підставі кредитного договору банк відкрив ТзОВ "Метрополь" кредитну лінію в сумі 300 000 дол. США та надав відповідні кошти. Свої зобов`язання боржник перед банком своєчасно не виконав та не погасив заборгованість по кредиту у сумі 200 000 тис. доларів США. Тому банк, в порядку ст. 6 іпотечного договору, звернув стягнення на предмет іпотеки та зареєстрував 11.02.2008 р. право власності на квартиру за собою. В подальшому банк продав квартиру за договором купівлі-продажу від 15.11.2012 р. [PERSON] , яка, в свою чергу, згідно договору дарування квартири від 24.11.2017р. подарувала цю квартиру дочці - [PERSON] . Відповідач зазначає, що на момент купівлі квартири в банку [PERSON] (станом на 15.11.2012р.) за відплатним договором та отримання квартири у власність [PERSON] (станом на 24.11.2017р.) в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні відомості щодо обтяжень нерухомого майна (спірної квартири), тому зазначені особи не знали і не могли знати, що це майно вибуло з власності позивача поза його волею і банк не мав право його відчужувати та набули право на квартиру вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Під час придбання майна як [PERSON] , так і [PERSON] правомірно очікували, що вони мають право ним розпоряджатися та мирно володіти. 23.06.2023 року на адресу Галицького районного суду м. Львова надійшла відповідь на відзив, з якого вбачається наступне. Укладення іпотечного договору є способом забезпечення виконання зобов`язання, а не відчуження майна. Тому твердження відповідача, що з укладенням іпотечного договору майно вибуло з володіння власника за його згодою є безпідставним, так як укладення іпотечного договору не зумовлює перехід права власності та не припиняє володіння майном. Незаконно, на підставі вищевказаного іпотечного договору, без відома та без згоди позивача Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 11.02.2008 року було здійснено державну реєстрацію права власності на вищевказану квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за Закритим акціонерним товариством «Банк Петрокомерц - Україна». Рішенням суду від 30.06.2022 року у справі 461/2451/22 встановлено, що Закрите акціонерне товариство «Банк Петрокомерц - Україна» недобросовісно використало своє право звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру та поспішно вчинив дії щодо переходу права власності. Суд також встановив доведеність факту порушення належного позивачу права власності на квартиру. Вказана квартира вибула з власності [PERSON] поза волею власника та може бути витребувана у [PERSON] як у добросовісного набувача. Тому позивач просить позовні вимоги задовольнити. 03.07.2023 року на адресу Галицького районного суду м. Львова надійшли заперечення на відповідь на відзив. Відповідач зазначає, що позивач добровільно передав спірну квартиру у іпотеку банку. В подальшому саме дії позивача, як єдиного учасника та директора ТзОВ "Метрополь" (боржника) призвели до невиконання умов кредитного договору щодо повернення кредиту та виникнення в банку права на звернення стягнення на предмет іпотеки (спірну квартиру). Рішенням апеляційного суду Львівської області від 29.12.2008р. (у справі за позовом [PERSON] до ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», третя особа ОКП ЛОР "БТІ та ЕО") та заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 12.03.2009р. у справі №2-529 встановлені наступні обставини: позивач не спростував підставність, обґрунтованість і послідовність дій відповідача в реалізації прав останнього, відповідно умов договору іпотеки (Рішення апеляційного суду Львівської області від 29.12.2008р.); позивач належним чином оформив своє право власності на вищезгадану квартиру... (Заочне рішенням Галицького районного суду м. Львова від 12.03.2009р.). Зазначеними рішеннями суду встановлено належне оформлення банком права власності на спірну квартиру - дотримання ним при перереєстрації предмета іпотеки вимог чинного законодавства. Право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежить не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Вказує, що пред`явити позов до попереднього набувача квартири про відшкодування збитків не може, оскільки [PERSON] померла [INFO] . Отримати будь-яке відшкодування з ЗАТ "Банк Петрокоммерц-Україна" не можливо, так як юридична особа фактично ліквідацію. Отже, задоволення позову призведе до покладення на добросовісного набувача індивідуального і надмірного тягаря. Тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 06.07.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті з викликом учасників справи. В задоволенні клопотань представника відповідача про залишення позову без руху суд відмовив. 19.09.2023 року на адресу Галицького районного суду м. Львова надійшли письмові пояснення представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який здійснює безпосереднє виведення Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» з ринку, відповідно до яких представник третьої особи зазначає, що про відсутність порушеного права позивача, тому у задоволенні позову слід відмовити. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив, просить позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, так як відповідач є добросовісним набувачем, майно не може бути витребувано. Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Дулик Мирослава Богданівна у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Представник Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна», в інтересах якого діє Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, який здійснює безпосереднє виведення Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» з ринку, у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом скерування судової повістки на електронну адресу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 20.10.2023 року. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин, суд розглядає справу за відсутності такого учасника. Суд вважає, що справу можливо слухати у відсутності представників третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступне. 19.09.2005 року між Закритим акціонерним товариством «Банк Петрокомерц - Україна» в особі керуючого Львівським відділенням № 1 Закритого акціонерного товариства «Банк Петрокомерц - Україна» [PERSON] та [PERSON] був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Пелех О.3. та зареєстрований в реєстрі за № 4441. Згідно з договором предметом іпотеки є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить на праві приватної власності [PERSON] . З вимоги про усунення порушень кредитного договору № 1.10/2104 від 17.09.2007 р. голови Правління ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», скерованої [PERSON]., вбачається, що позивач свої зобов`язання перед банком своєчасно не виконав та не погасив заборгованість по кредиту у сумі 200000 доларів США. Зазначено про необхідність усунути порушення кредитних зобов`язань та сплатити заборгованість по кредитному договору у сумі 217 284,76 доларів США протягом 30 днів з моменту направлення вимоги. У разі невиконання вимоги та непогашення вказаної заборгованості протягом визначеного строку попереджено про те, що банком будуть вжиті заходи по зверненню стягнення на предмет іпотеки. Згідно з повідомлення про продаж квартири, яка є предметом іпотеки № 1.10/2105 від 17.09.2007 р. голови Правління ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», скерованого [PERSON] , вбачається, що позичальник прострочив сплату процентів, порушив графік погашення кредиту, заборгованість по кредитному договору становить 217 284,76 доларів США. Позивача повідомлено, що у разі непогашення суми боргу до 12.10.2007 року, буде реалізовано предмет іпотеки. Відповідно до відповіді Львівського відділення № 1 Банку Петрокомерц-Україна Вих. 29-1522 від 08.02.2008 року станом на 10 вересня 2007 р. у зв`язку з простроченням сплати боржником процентів за користування кредитними коштами, порушенням графіку погашення кредиту виникла заборгованість по кредитному договору. Відповідно до п. 6.4. іпотечного договору банк має право у випадку невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, від власного імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, та за рахунок виручених від реалізації предмета іпотеки коштів переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки відшкодуванням збитків, завданих порушенням зобов`язань, а також витрат, пов`язаних з реалізацією предмета іпотеки. Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 17689364 11.02.2008 Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» зареєструвало право власності за ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» на підставі договору іпотеки №4441 від 19.09.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пелех О.З., договору про внесення змін та доповнень до іпотечного договору № 5143 від 07.11.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пелех О.З., договору про внесення змін та доповнень до іпотечного договору № 3112 від 14.07.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пелех О.З. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 29.12.2008р. апеляційну скаргу ЗАТ «Банк Петрокомерц Україна» задоволено. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 20.10.2008 року скасовано та ухвалено нове рішення. Відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до ЗАТ «Банк Петрокомерц Україна» про скасування державної реєстрації договору іпотеки № 4441 від 19.09.2005 р. та скасування запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.02.2008 р. № 17686539 і відновлення попереднього запису про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за позивачем [PERSON] . Ухвалою Верховного суду України від 24.11.2009р. касаційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення апеляційного суду Львівської області від 29.12.2008р. залишено без змін. Вказаними рішеннями суду, які набрали законної сили, встановлено належним чином оформлене право власності банком на спірну квартиру. Таким чином, у зв`язку з невиконанням позивачем належним чином зобов`язань, взятих на себе згiдно з умовами кредитного договору, ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» скеровував на адресу позивача відповідну вимогу про усунення порушення кредитного договору, яка залишились без виконання позивачем. Тобто ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» було доведено до відома позивача суму заборгованості, вiдповiдні умови договору іпотеки у разі неусунення кредитних зобов`язань, а також попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак вимога банку не була виконана позивачем. У зв`язку з чим ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» було прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку. Відтак, ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» у відповідності до умов договору іпотеки набув право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому чинним законодавством та іпотечним договором. Згідно з договором купівлі-продажу квартири № 2164 від 15.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грищенко Н.О., ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» продало, а [PERSON] купила нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав № 36344844 21.11.2012 року Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» зареєструвало право власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 2164 від 15.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грищенко Н.О. 24.11.2017 року був укладений договір дарування квартири, зареєстрований за № 2983, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дулик М.Б. Відповідно до договору [PERSON] передає безоплатно у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 319312966 право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] . Актом № 29 від 09.05.2023 року підтверджується факт проживання [PERSON] разом з [PERSON] , [PERSON] проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] з 2016 року. Положеннями ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист порушеного цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності застосуванням передбачених законодавством заходів. Регулювання, наведене в Главі 29 Цивільного кодексу України, передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності, як витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) й усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов). Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Таким чином, предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. З аналізу змісту даної норми випливає, що право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-54цс17). За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно). Як вбачається з матеріалів справи, для забезпечення повного і своєчасного виконання зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору, позивачем було надано в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Іпотечним договором № 4441 від 19.09.2005 року було передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки. Тобто позивачу було відомо, що у разі невиконання умов кредитного договору та неусунення порушення кредитних зобов`язань, банком будуть вжиті заходи по зверненню стягнення на предмет іпотеки. Відповідно, як було встановлено судом, 11.02.2008 року було зареєстровано право власності за ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна». 15.11.2012 року згідно з договором купівлі-продажу квартири № 2164 від, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грищенко Н.О., ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» продало [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 за змістом частини п`ятої статті 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 визначено, що якщо спірне майно є об`єктом нерухомості, то для визначення добросовісності його набувача крім приписів статті 388 ЦК України слід застосовувати спеціальну норму пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.11.2017 року № 105075827 були відсутні відомості щодо обтяжень нерухомого майна, а сааме квартири за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, відповідач, добросовісно покладаючись на ці відомості, є добросовісним набувачем, оскільки не знала і не мала знати про існування таких обтяжень на нерухоме майно. Так як на момент купівлі квартири в банку та на момент отримання квартири у власність за договором дарування у Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не було відомостей щодо обтяження нерухомо майна. Під час придбання майна відповідач як добросовісний набувач правомірно очікувала, що має право розпоряджатися та мирно володіти спірним майном. Пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року в справі № 461/12525/15-ц передбачає, що розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном, а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 725/1824/20 зроблено висновок, що конструкція, за якою добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар. За таких обставин апеляційний суд зробив правильний висновок про неможливість витребування спірних нежитлових приміщень у особи, оскільки задоволення позову про витребування майна в цій справі матиме наслідком покладення на добросовісного набувача індивідуального й надмірного тягаря». Відтак, витребування майна у відповідача порушить "справедливий баланс" та матиме наслідком покладення на відповідача як добросовісного набувача індивідуального й надмірного тягаря, що призведе, в свою чергу, до порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції. Перший протокол до Конвенції ратифікований Законом України 17 липня 1997 року .№ 475/97-ВР й з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права. Згідно практики ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року та інші) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач є добросовісним набувачем спірної квартири за адресою: [ADDRESS] . Так як на момент набуття права власності на вказане нерухоме майно ані [PERSON] , ані [PERSON] не знали і не могли знати про існування обтяжень на зазначену квартиру, оскільки жодних обтяжень на це нерухоме майно на той момент не було зареєстровано в Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Посилання позивача на рішення Галицького районного суду м. Львова від 30.06.2022 року у справі 461/2451/22, яким скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.02.2008 року, та державну реєстрацію права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за Закритим акціонерним товариством «Банк Петрокомерц-Україна» не доводять право власності [PERSON] на спірну квартиру, оскільки дане рішення оскаржено в апеляційному порядку за апеляційною скаргою [PERSON] , тобто це рішення не набрало законної сили. При цьому, рішенням апеляційного суду Львівської області від 29.12.2008 р., заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 12.03.2009 р. у справі №2-529, що набрали законної сили, встановлено належне оформлення банком права власності на спірну квартиру, дотримання ним при перереєстрації предмета іпотеки вимог чинного законодавства. Відтак, позивачем не доведено суду, що відповідач заволодів спірною квартирою незаконно, без відповідної правової підстави, що [PERSON] є незаконним набувачем спірної квартири. Суду не надано належних та допустимих доказів того, що майно вибуло з володіння позивача поза його волею. Таким чином, враховуючі встановлені обставини справи, суд,

Outcome: dismissed