Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-02 00:00:00

[PERSON] \~через свого\~представника адвоката\~Кушнаренка Д.В.\~звернулася до\~суду із\~позовною заявою\~до [PERSON] \~про зміну\~розміру стягнення\~аліментів на\~утримання неповнолітніх\~дітей.\~Свої вимоги\~мотивувала тим,\~що [PERSON] та [PERSON] є батьками спільних дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вінницьким міським судом Вінницької області 27 листопада 2020 року було ухвалено рішення по справі №127/11490/20, яким зобов`язано [PERSON] до сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей у фіксованій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень на кожну дитину. [PERSON] є громадянином російської федерації та має посвідку на постійне проживання, водійські права та нерухоме майно у Естонській республіці. Відповідач проживає понад півтора року у країні Європейського Союзу з розвинутою економікою і відповідно має кошти для існування, а розмір оплачуваних аліментів не відповідає потребам неповнолітніх дітей у країні з військовим станом. [PERSON] самостійно виховує двох неповнолітніх дітей, розмір аліментів, враховуючи інфляційні зміни, є абсолютно не відповідним потребам дітей та рівню доходів відповідача. Крім того, на момент ухвалення рішення по справі №127/11490/20 позивачка мала постійне місце роботи та відповідний дохід, що міг забезпечувати повноцінний розвиток дітей, проте з грудня 2022 року позивачка є безробітною, що свідчить про суттєве погіршення матеріального стану отримувача аліментів у відповідності до положень ст. 192 Сімейного кодексу України. Враховуючи викладене, позивач просила змінити встановлений рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2020 року по справі № 127/11490/20 розмір стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з 1500,00 грн на 8000,00 грн на утримання кожної дитини. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.08.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Вказану ухвалу разом із копією позовної заяви з додатками було надіслано відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу його зареєстрованого місця проживання (2105025385326). Однак, поштове відправлення повернуто підприємством поштового зв`язку на адресу суду 07.09.2023, без вручення адресату, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Також на офіційному веб-порталі судової влади України було розміщено оголошення-повідомлення, однак відповідач відзив на позов не надав, будь-які інші клопотання від відповідача на адресу суду не надходили. 28.08.2023 на офіційну електронну пошту суду надійшло клопотання представника позивача адвоката Кушнаренка Д.В. про долучення до матеріалів справи доказів, а саме квитанції про оплату комунальних послуг на підтвердження наявності нерухомого майна та проживання відповідача в Естонії (а.с. 33-37). 11.10.2023 на адресу суду надійшли, подані представником позивача адвокатом Кушнаренка Д.В., додаткові пояснення (вх. №82091), в яких останній вказав, що позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на погіршення свого майнового стану, що зумовлено відсутність доходу, та покращенням майнового стану відповідача, що підтверджується знаходженням у власності останнього нерухомого майна за кордоном та його постійним проживанням в країні ЄС Естонській республіці, враховуючи, що витрати на комунальні послуги за кордоном становлять приблизно 200 євро на місяць. Зазначає, що витрати на їжу, аптеку, шкільній товари, предмети побуту, дозвілля за місяць для двох дітей склали 16528,00 грн, заняття з англійської мови 5600,00 грн, відвідування басейну 1000,00 грн на місяць за одну дитину. Загалом щомісячні обов`язкові витрати складають 23128,00 грн на утримання двох дітей. Також позивач вказує про купівлю для старшої дитини вживаного ноутбуку для навчання, вартістю 15000,00 грн, та оплату поїздки дітей на відпочинок до Болгарії, вартістю 44242,00 грн. Зауважив, що деякі перерахунки здійснюються від імені теперішнього чоловіка позивачки [PERSON] , при цьому наголосив, що ця обставина не звільняє батька дітей від виконання ним обов`язку утримання його неповнолітніх дітей. Крім того, позивач, з урахуванням положень статті 83 ЦПК України, просив суд поновити строк на подання доказів у зв`язку з тим, що квитанція на комунальні послуги відповідача надійшла за вересень місяць і не могла бути долучена до справи разом з позовною заявою, також фіскальні чеки та квитанції були отримані лише у вересні та жовтні, що унеможливило їх подачу разом з позовною заявою. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дитину і його виконання та можливості зміни розміру аліментів в разі виникнення істотних юридичних обставин. Судом установлено,\~що сторони\~в справі,\~ [PERSON] та\~ [PERSON] ,\~є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 11.11.2020 позивач [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] (а.с. 45). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.11.2020 у справі №127/11490/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, позов задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. (одну тисячу п`ятсот гривень) на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку починаючи з 29.05.2020 року і до досягнення дітьми повноліття, в решті позовних вимог відмовлено (а.с. 9). За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, інформація з якого є відкритою та знаходиться у загальному доступі, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27.11.2020 у справі №127/11490/20, яке залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 02.03.2021, набрало законної сили 02.03.2021. Діти [PERSON] та\~ [PERSON] зареєстровані\~та проживають разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить довідка вих. №3729, видана 16.08.2023 ТОВ «Житлово-експлуатаційне об`єднання» (а.с. 25). Згідно довідки КЗ «ВЛ №26 ім. Героя Укоаїни Д. Майбороди» №02-37/230 від 27.09.2023 [PERSON] навчається у 3-В класі комунального закладу «Вінницький ліцей №26 ім. Героя Укоаїни Д. Майбороди» (а.с. 46). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя,\~суд захищає\~права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Таким чином, поставивши перед судом питання про зміну способу стягнення раніше присуджених аліментів з частки від заробітної плати (доходу) платника на тверду грошову суму, позивачу належить доводити факт зміни тих обставин, які свідчили б про необхідність зміни саме способу стягнення аліментів, що мали місце за період з часу ухвалення судового наказу про стягнення аліментів та станом на час звернення до суду з даним позовом. Зокрема, зміну у платника аліментів обставин, що вказували б про доцільність такої зміни насамперед в інтересах дитини: втрату ним постійного заробітку, доходу, зменшення і несистематичність його отримання, тощо. Зважаючи на те, що зміна способу може тягнути і зміну розміру таких аліментів належало доводити й обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, ст. 192 СК України, зокрема, зміну матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Звертаючись до суду із даним позовом, як підставу для збільшення розміру стягнення аліментів, позивач посилалася на інфляційне збільшення рівня цін, а також те, що її майновий стан погіршився, що зумовлено відсутністю доходу у зв`язку з її безробіттям, так як з грудня 2022 року позивач звільнена з постійного місця її роботи, при цьому майновий стан відповідача покращився, оскільки останній має у власності нерухоме майно за кордоном. Разом з тим, у обґрунтування потреб дітей позивачкою надано ряд чеків (а.с. 47-48), абонемент №641/8 від 30.08.2023 басейн КСК «Маяк» [PERSON] (а.с. 49), товарний чек № 25 від 27.09.2023 про відвідування спортивної секції з плавання басейн КСК «Маяк» (а.с. 50), платіжні інструкції АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 51-57), товарний чек №5 від 19.09.2023 про придбання ноутбуку (а.с. 58), договір №2644 про надання туристичних послуг від 17.07.2023 (а.с. 59-65). Як вбачається до трудової книжки серії [NUMBER] [PERSON] 13.08.2021 було внесено запис №15 на підставі наказу №43/06 від 13.08.2021 про звільнення з посади головного спеціаліста з питань діловодства та контролю Центрально-західного міжрегіонального ТУ ААМА за угодою сторін (ч. 2 ст. 86 ЗУ «Про державну службу») та припинено контракт про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої вірусом SAR-COV-2 від 21.12.2020 №1 (в редакції додаткової угоди від 12.02.2021 №1) (п. 1 ст. 36 КЗпПУ). Згідно запису №16 від 15.12.2022 Вінницького міського центру зайнятості розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до ст. 22, 23 ЗУ «ЗДССВБ» на підставі наказу №211221 від 21.12.2021 (а.с. 24-28). Зазначені вище записи вчинено 16-19 сторінках трудової книжки, копії наступних сторінок позивачем не додано. При цьому жодних доказів на підтвердження погіршення майнового стану зумовленого саме відсутністю доходу позивач суду не надала. Як зазначено вище, отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Разом із цим, кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог (частина перша статті 81 ЦПК України). Проте у позові [PERSON] не навела обґрунтованих обставин, які з того часу змінились і свідчили б про зміни матеріального становища платника аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін та інших випадків, передбачених статтею 192 СК України, що обумовлюють можливість зміни визначеного судом розміру аліментів, які стягуються на утримання дітей, а також не надала доказів щодо цього. Доводи позивача щодо наявності у відповідача на праві власності нерухового майна належним чином не підтвердженні, нарахування комунальних послу на ім`я відповідача жодним чином не свідчить про право власності на те майно, за встановлених судом обставин вказані позивачем доводи є припущеннями, наразі судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Разом із тим, слід зазначити, що посилання позивачки на обставини збільшення своїх витрат на утримання, розвиток, освіту дітей, на відвідування ними гуртків, додаткових занять, відпочинку, а також придбання техніки, не є підставою для зміни саме розміру стягнення аліментів, а можуть розцінюватись як можливість для стягнення з відповідача додаткових витрат на дітей. Слід звернути увагу, що позивач в разі наявності для того підстав не позбавлена права звернутися до суду відповідно до положень ст.185 СК України щодо участі відповідача у додаткових витратах. Отже судом не встановлено, а позивачем не доведено обставин, визначених ст.192 СК України, які є підставою для збільшення розміру аліментів. Жодних належних, допустимих та достовірних доказів щодо цього позивачем не надано. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Таким чином, суд, оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, в їх сукупності, враховуючи викладені вище обставини, дійшов висновку, що відсутні достатні підстави для зміни розміру аліментів, визначеного рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.11.2020, шляхом збільшення їх розміру, а тому позов не підлягає задоволенню. Суд також звертає увагу сторін по справі, що ухвалення цього рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, судом встановлено, що позивач на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, суду не надано.

Outcome: dismissed