Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

Короткий виклад обставин справи [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Холмогорова Лариса Василівна, звернулася до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить надати їй дозвіл на виїзд сина, [PERSON] , [INFO] та доньки, [PERSON] , [INFO] , з метою лікування, навчання, участі дітей в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дітей за кордоном, у тому числі в складі організованої групи дітей до досягнення наймолодшою дитиною 16-річного віку за кордон (за межі території України) до Угорщини, Словаччини, Польщі, Австрії, Німеччини, Іспанії, Італії, Естонії, Латвії, Литви та до всіх інших країн Шенгенської угоди, до Румунії, Болгарії, Хорватії та всіх інших країн світу без дозволу (згоди) та супроводу батька дітей, [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] , [INFO] з [PERSON] , [INFO] , проживала разом до реєстрації шлюбу десять років. Під час спільного проживання у них народився син - [PERSON] , [INFO] та після реєстрації шлюбу у 2016 році народилася донька [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачкою. 08.11.2017 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області шлюб розірвано. 18.11.2020 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області суд ухвалив: позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів - задоволено частково: стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 2200,00 (дві тисячі двісті) гривень 00 копійок на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.07.2020 року (день звернення до суду з відповідним позовом) і до досягнення старшою дитиною повноліття. З інформації наявної в Єдиному реєстрі боржників наявне відкрите виконавче провадження [NUMBER] щодо стягнення аліментів. Через воєнний стан в Україні, постійні повітряні тривоги та ракетні атаки, на даний час, позивачка з дітьми виїхала за межі України та проживає за кордоном в м. Ґаланта, діти з 01.09.2022 року навчаються у початковій школі імені Гейзу Дусіка в м. Ґаланта. Вказано, що старший син [PERSON] , [INFO] хворіє на цукровий діабет, йому потрібен постійний догляд, потреба в інсуліні, спеціальна дієта та контроль цукру в крові. З липня 2013 року він перебуває на спостереженні та проходить лікування з діагнозом Diabetes mellitus 1-го типу у клініці Дитячий діабетичний центр СР при Дитячій клініці ЛФУК та Національного інституту дитячих хвороб діабетична клініка для дорослих з 11.05.2022 року. Призначено інтенсифікований режим інсулінотерапії із застосуванням інсуліну за допомогою інсулінових шприц-ручок у базально-болюсній системі. Окрім введення інсуліну, лікування також включає дотримання суворої, фінансово вимогливої діабетичної дієти та загального режиму, який крім регулярних фізичних вправ, включає щоденний повторний і подальший самоконтроль. [PERSON] є здоровою та дієздатною дитиною. У позові зазначено, що відповідач самоусунувся від виховання дітей, не надає матеріальної допомоги, що підтверджується наявною заборгованістю зі сплати аліментів. Виїзд дітей за кордон на підставі наявної заборгованості у [PERSON] та внесення його даних до Єдиного реєстру боржників не є доступним способом, оскільки, діти наразі перебувають за кордоном з позивачем, для отримання довідки потрібно кожного разу звертатись до органу державної виконавчої служби, при цьому така довідка (розрахунок) дійсна на кордоні лише 1 (один) місяць з дати й видачі. Позивач вважає, що належним способом захисту порушеного права буде надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди батька саме на підставі рішення суду. Процесуальні дії по справі, заяви сторін Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.03.2023 року позовну заяву залишено без руху (а.с.30). Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.06.2023 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі та призначене підготовче засідання (а.с.48). 13.07.2023 від представника позивача поступили додаткові пояснення, в яких серед іншого зазначено, що 29.06.2023 на виконання вимог ст. 157 СК України позивач надіслала заяву засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення на останню відому поштову адресу відповідача, докази додано до пояснень. З інформації наявної на офіційному сайті «Укрпошти» поштове відправлення не вручене під час доставки. Також заначено, що 24.02.2022 року в Україні на підставі Указу Президента У країни №64/2022, введено воєнний стан, у зв?язку з чим з 24.02.2022 року, виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України)/документів, України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону. Зазначено, що даний Порядок перетину кордону (без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків) стосується лише того випадку, якщо дитина перетинає кордон саме в супроводі одного з батьків, що виключає випадки перетину кордону дитини у супроводі третіх осіб (уповноваженої особи (родичів, вихователів, тренерів)), у такому разі в Україні необхідне погодження органу опіки та піклування. Просить суд врахувати те, що такі засідання щодо погодження проводяться один раз на місяць, що у більшості випадків не дозволяє вирішити актуальні питання перетину кордону, якщо про поїздку одному з батьків стає відомо менш як за 2 (два) тижні. Вважаємо, що діючий Порядок перетину державного кордону не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки не включає у себе інші випадки перетину дитини у супроводі інших осіб (не одного із батьків), що потребує отримання нотаріально посвідченої згоди обох батьків, також слід врахувати перетин державного кордону не тільки України, але й ряду інших іноземних держав, у яких діє загальне правило перевірки законності перетину кордонів дитиною у супроводі як одного із батьків, так і родичів/вихователів/тренерів. 3 плином часу, в умовах воєнного часу, змінюються Правила перетину кордону, зокрема, в Україні змінилися деякі правила виїзду дітей за кордон у супроводі третіх осіб. Причини неможливості вказівки конкретного періоду і країни виїзду за кордон зазначені та детально описані у попередніх письмових заявах. Крім того, просить суд у даній справі врахувати те, що надання дозволу на тимчасове багаторазове вивезення дітей, за кордон, для навчання, відпочинку та оздоровлення, без дозволу, згоди та супроводу батька відповідатиме найкращим інтересам дітей; надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька без визначення початку і закінчення періоду, країни перебування, не призведе до порушення прав батьківських прав відповідача, оскільки такий повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, зв`язок з ним відсутній. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.08.2023 року закрито підготовче провадження у даній справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання 26.10.2023 не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання, була повідомлена належним чином, заяв про відкладення розгляду не подавала. Представника позивача - адвокат Холмогорова Л.В., в судовому засіданні 26.10.2023 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснення надала аналогічні викладеним у позовній заяві та додаткових поясненнях. При ухваленні рішення просила врахувати хворобу старшого сина сторін, що обумовлює необхідність проводити систематичне лікування та реабілітації в іноземній державі, враховуючи воєнний стан в Україні, а також те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, має заборгованість по сплаті аліментів, а фактичне місцезнаходження відповідача наразі невідоме, що унеможливлює отримання від останнього дозволу на виїзд дітей за кордон та позов задовольнити. Відповідач у судове засідання 26.10.2023 повторно не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки та розміщення оголошення про його виклик на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзиву не подавав. За наведених обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень сторони позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши вступне слово та пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 27 січня 2016 року (виданого повторно) та копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 07 липня 2016 року (а.с.9-10). Копією рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.11.2017 року (справа №308/9555/17) розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , укладений 05 лютого 2016 року та зареєстрований Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом №45. Вказане рішення набрало законної сили 21.11.2017 р. (а.с.11). Відповідно до виконавчого листа у цивільній справі виданого Ужгородським міськрайонним судом 18.11.2020 року суд вирішив: стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2200,00 (дві тисячі двісті) гривень 00 копійок на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.07.2020 року (день звернення до суду з відповідним позовом) і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с.21). Відповідно до копії розрахунку заборгованості по аліментах відносно [PERSON] виконавчий лист №308/7227/20 від 18.11.2020р. виданого державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС Кушнір А.І. №17-[NUMBER] від 01.02.2023 р. заборгованість по виконавчому листі станом на 01.02.2023 року складає 133 278 грн. (а.с.22). Згідно нотаріально-посвідченого перекладу копії Рішення директора навчального закладу Початкова школа ім. Гейзу Дусіка №RRS-223/2022 від 01.07.2022 р. [PERSON] зараховано на навчання до Початкової школи імені Гейзу Дусіка, 92401, м. Галанта, вул. Мієрова, 1454/10 для здобуття базової освіти, починаючи з 01 вересня 2022 року (а.с.12-13). Згідно нотаріально-посвідченого перекладу копії Рішення директора навчального закладу Початкова школа ім. Гейзу Дусіка №RRS-222/2022 від 01.07.2022 р. [PERSON] зараховано на навчання до Початкової школи імені Гейзу Дусіка, 92401, м. Галанта, вул. Мієрова, 1454/10 для здобуття базової освіти, починаючи з 01 вересня 2022 року (а.с.14-15). Відповідно до копії Консультативного висновку від 22.01.2023 р. (переклад якого зроблено перекладачем Хуако Н.А. з словацької на українську мову та засвідчено нотаріально) Дитячого діабетичного центру СР при Дитячій клініці ЛФУК та Національного інституту дитячих хвороб діабетична клініка для дорослих (м. Братислава, вул. Лімбова, 1), серед іншого зазначено, що [PERSON] , [INFO] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , з липня 2013 року перебуває на спостереженні та проходить лікування з діагнозом Diabetes mellitus 1-го типу, у їх клініці з 11.05.2022 року. Призначено інтенсифікований режим інсулінотерапії із застосуванням інсуліну за допомогою інсулінових шприц-ручок у базально-болюсній системі. (а.с.16, 17). Відповідно до копії довідки ЛКК від 13.08.2013 року за №128 [PERSON] має діагноз: цукровий діабет, важка форма, тип І, вказано те, що [PERSON] освідчений як інвалід з дитинства до 18 грудня 2025 року. Згідно копії посвідчення серії [NUMBER] державна соціальна допомога інв. дитина призначена [PERSON] , 2007 р.н. (а.с.18). Відповідно до копії Консультативного висновку (переклад якого зроблено перекладачем Хуако Н.А. з словацької на українську мову та засвідчено нотаріально), виданого [PERSON] , [INFO] зазначено, що була обстежена 17.01.2023 року та є абсолютно здоровою та дієздатною дитиною (а.с.19-20). Додано відповідь на запит адвоката державного виконавця Кушнір А.І. №17-[NUMBER] щодо інформації по ВП [NUMBER] по виконанню виконавчого листа №308/7227/20 виданого 18.11.2020 р. Ужгородським міськрайонним судом та 03.03.2023 відповідь на запит про отримання публічної інформації заступника директора Департаменту охорони державного кордону. Крім того, до матеріалів справи стороною позивача додано копію заяви [PERSON] від 29.06.2023 року яка адресована [PERSON] , у якій вона просить надати дозвіл на виїзд дітей [PERSON] та [PERSON] , з метою лікування, навчання, участі дітей в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дітей за кордоном, у тому числі в складі організованої групи дітей до досягнення наймолодшою дитиною 16-річного віку за кордон (за межі території України) до Угорщини, Словаччини, Польщі, Австрії, Німеччини, Іспанії, Італії, Естонії, Латвії, Литви та до всіх інших країн Шенгенської угоди, до Румунії, Болгарії, Хорватії та всіх інших країн світу (а.с.60-61). Відповідно до копії фіскального чеку вказана заява 29.06.2023 року надіслана [PERSON] за адресою: 88000, м. Ужгород, рекомендованим листом, номер відправлення - 8801902255534 (а.с.62). Згідно витягу із сайту «Укрпошта» за трекінгом відправлення №8801902255534, таке 04.07.2022 року не вручене під час доставки та 05.07.2023 повернення за зворотною адресою: адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.63). Застосовані норми права, позиція суду та оцінка доводів У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 Цивільного кодексу України). У частині 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначено способи захисту цивільних справ та інтересів судом. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального і соціального розвитку. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно частини третьої статті 313 ЦК України фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Згідно положень ч.5 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, не має заборгованості зі сплати аліментів, звертається рекомендованим листом із повідомленням про вручення до того з батьків, з яким проживає дитина, за наданням згоди на виїзд дитини за межі України з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі в складі організованої групи дітей. У разі ненадання тим із батьків, з яким проживає дитина, нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон із зазначеною метою, у десятиденний строк з моменту повідомлення про вручення рекомендованого листа, той із батьків, хто проживає окремо від дитини та у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів, має право звернутися до суду із заявою про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Відповідно до п.3 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Водночас, згідно п.4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем. Тобто у разі наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, той з батьків, з ким проживає дитина, не має жодних перешкод для виїзду разом з дитиною за кордон без згоди іншого з батьків, і звертатися до суду з цього приводу у такому випадку немає необхідності. Лише за відсутності відповідної заборгованості із сплати аліментів та наявності відмови іншого з батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на виїзд, виникає підстава для захисту відповідного права у судовому порядку, і при цьому такий захист відбувається у порядку спрощеного позовного провадження (п.3 ч.4 ст. 19 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідач не виконує обов`язку щодо утримання дітей, вказане підтверджується доданим до матеріалів розрахунком заборгованості по аліментах відносно [PERSON] виданого державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС Кушнір А.І. №17-[NUMBER] від 01.02.2023 р., де заборгованість по виконавчому листі станом на 01.02.2023 року за період з липня 2020р. по січень 2023 р. складає 133 278 грн. За наведеного, на переконання суду, у позивача не має жодних перешкод для виїзду разом з дітьми за кордон без згоди батька. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 звертала увагу на основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі №712/10623/17 (провадження № 14-244цс18) зроблено висновок, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання, та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Також, судом враховано, що при наданні дозволу на виїзд дитини за кордон, такі поїздки можуть мати лише разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі. При цьому, як вбачається із прохальної частини позовної заяви позивачем не зазначено конкретний період, протягом якого вона просить надати дозвіл на виїзд дітей за кордон. Також, не зазначено конкретної країни або країн, в які вона просить суд надати дозвіл на виїзд дітей за кордон, із відповідним обґрунтування вибору відповідної країни. Крім цього, Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», яким введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому воєнний стан в Україні неодноразово продовжено, та діє і на даний час. У відповідності до положень пункту 2-3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану, виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону. При цьому, в разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану рішення щодо надання дозволу на виїзд за межі України особі чоловічої статі, яка супроводжує дитину, яка не досягла 16-річного віку, приймається з урахуванням приналежності супроводжуючої особи до переліку категорій осіб, які звільнені від військової служби та мобілізації, за наявності у неї підтвердних документів. З урахуванням наведеної норми для виїзду дитини за кордон в період з введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року не потрібно нотаріально посвідченої згоди другого з батьків. Крім того, в ході розгляду справи судом встановлено, що неповнолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають за кордоном, з вересня 2022 навчаються в Початковій школі ім. Гейзу Дусіка (м. Галанта) вказане підтверджено доданими до позову доказами та не заперечувалось і представником позивача в судовому засіданні. При цьому, слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 09 грудня 2021 року у справі № 359/1506/21 вважав обґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову про надання дозволу на виїзд дитини з України без згоди батька, у зв`язку із тим, що дитина, як на момент звернення до суду із позовом, так і на час розгляду судами справи фактично постійно перебуває за кордоном, де проживає разом із матір`ю. При цьому Верховний Суд вказав, що оскільки дитина перебуває за межами України, то вирішувати питання щодо надання дозволу на її виїзд можливо лише після її повернення до України, тобто, з визначенням конкретної дати виїзду та повернення до України. Враховуючи наведене, відсутня необхідність у наданні дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди другого з батьків, у випадку коли діти уже проживають за кордоном. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати покладаються на позивача. На підставі наведеного,

Outcome: approved