Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] 13.10.2021 р. звернулася до Московського районного суду м. Харкова із вищевказаним позовом. В заяві вказала , що 27.05.2005 р. вони зареєстрували шлюб. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06.10.20201 р. шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO] . Дитина проживає разом з матір`ю та має всі умови для повноцінного життя дитини. Відповідач не надає грошових коштів на потреби дитини та ухиляється від своїх прямих обов`язків. Прохала визначити місце проживання дитини [PERSON] [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . 18.10.2021 р. по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 13.12.2021 р. до суду надійшов відзив на позов. Відповідач зазначив , що його син мешкає разом з ним та позивачкою у квартирі , що належить їм на праві спільної часткової власності. Син [PERSON] перебуває на їх спільному з позивачкою утриманні . Він сплачує аліменти на утримання дитини, працює . Позивачка створює його негативний образ перед судом. Вважає, що він добросовісно виконує обов`язки відносно сина. Вважає , що він не створює ніяких перешкод у проживанні сина та не розуміє для чого необхідно визначати місце проживання дитини. 21.12.2021 р. до суду надійшла відповідь на відзив. Позивач зазначила , що сторони разом не проживають, тому місце проживання дитини визначити необхідно. Позивач не заперечує проти спілкування сина з батьком. Щодо фінансування дитини , то вважає, що воно було недостатнім. Дитиною повністю займається позивач , приводить дитину до гімназії , забирає , водить на гуртки , допомогає з домашнім завданням. На підставі розпорядження голови Верховного Суду від 08 березня 2022 року № 2/0/9-22 « Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану « цивільну справу № 643/14639/21 було направлено до Октябрського районного суду м. Полтави за підсудністю. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави 28 квітня 2023 року прийнято вказану справу до провадження суду за правилами загального повного провадження. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 20.06.2023 р. до участі в справі залучена в якості 3-ї особи , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Службу у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації , оскільки дитина разом з матір`ю є внутрішньо переміщеними особами та зареєстровані у м. Києві. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов. Відповідач позов не визнав та прохав закрити провадження по справі , посилаючись на відсутність спору між сторонами стосовно місця визначення проживання дитини. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації прохав розглянути справу без їх участі та при постановленні рішення виходити з інтересів дитини. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи , вважає, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке. Судом встановлено , що перебували в шлюбі з 27.08.2005 р. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06.10.2021 р. шлюб між сторонами розірваний . Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] [INFO] , який проживає разом з матір`ю. На даний час позивачка разом з сином мешкає у м. Київ. [PERSON] навчається в спеціалізованій школі № 43 « Грааль» з 1.09.2022 р. та характеризується позитивно . Мама , [PERSON] постійно перебуває на зв`язку з класним керівником та цікавиться навчанням дитини . Відповідно до висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації малолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю за адресою [ADDRESS] та відповідно до акту обстеження умов від 15.08.2023 р. , складеного працівником служби у справах дітей та сім`ї , створені належні умови для проживання , розвитку та відпочинку дитини. Під час бесіди зі співробітником Служби 15.08.2023 р. [PERSON] повідомив , що йому подобається жити з матір`ю , вона забезпечує його потреби , бажає надалі проживати з матір`ю. Даніїл повідомив , що батько вкрай рідко з ним спілкується по телефону. [PERSON] працює , житлом забезпечена .Виходячи з наявних матеріалів справи , вважають за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] 2011 р.н. разом з матір`ю [PERSON] . Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Статтею 153 Сімейного кодексу України, передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини перша, друга статті 155 СК України). Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Принцип 2 Декларації прав дитини 1959 року, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, та Конвенції про права дитини 1989 року визначають, що дитина повинна перебувати під особливим захистом, їй повинні бути надані всі можливості та умови для фізичного, психічного та соціального розвитку. За приписом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Отже, сімейне право закріплює в обов`язковому порядку, що місце проживання дитини визначається тільки виходячи з її інтересів. Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. В матеріалах справи відсутні докази того, що проживання неповнолітнього [PERSON] разом із матір`ю шкодить інтересам дитини , її здоров`ю, розвитку тощо, у зв`язку з чим їм слід проживати разом з батьком. Так, стосовно матері (позивача по справі) відсутні дані про зловживання нею спиртними напоями та вживання наркотичних засобів, а також належні та допустимі докази того, що своєю поведінкою вона може зашкодити здоров`ю та розвитку дитини . Позивач працює , забезпечує дитину , приділяє увагу розвитку дитини. Таким чином, враховуючи всі обставини справи в сукупності, діючи винятково в інтересах малолітньої дитини , беручи до уваги особисті якості матері та батька, їх ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, безумовну необхідність забезпечення дитини турботою, суд вважає [PERSON] необхідно залишити проживати разом з матір`ю. Відповідач позов не визнав , а разом з тим наполягав на закритті провадження по справі у зв`язку із відсутністю предмету спору. Однак , закриття провадження -це форма закінчення розгляду цивільної справи у зв`язку з виявленням після порушення провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. В даному випадку не заперечення проти проживання дитини разом з матір`ю може свідчити про визнання позову , а не про відсутність предмету позову.

Outcome: approved