Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-09 00:00:00

20.04.2023 [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (третя особа - [PERSON] ) про визнання незаконними та скасування реєстраційний дій, зобов`язання вчинити реєстраційні дії про поновлення права власності (а.с. 1 6). Ухвалою судді\~Наумової О.С.\~від 25.04.2023\~відкрите провадження\~по \~справі та\~призначено розгляд\~справи в\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~без повідомлення\~сторін,\~за клопотанням\~позивача витребувано від Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради належним чином завірені копії матеріалів реєстраційних справ, заведених на квартиру [ADDRESS] та на квартиру [ADDRESS] (а.с. 32). 01.09.2023 судом позивачеві роз`яснено право на заміну неналежного відповідача на належного (а.с. 157). 13.09.2023 позивачем надана позовна заява, у якій позивач змінив предмет позову, залучив відповідачем [PERSON] , визначивши третьою особою без самостійних вимог на предмет спору Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради та просив витребувати майно із чужого незаконного володіння (а.с. 160 164). В обґрунтування позовних вимог (змінених) позивач посилався на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.09.2020 у справі № 201/335/19 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл - задоволені. Встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] у період з 2004року і по [INFO] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Визнано об`єктами права спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] , зокрема, квартиру [ADDRESS] і квартиру [ADDRESS] . В порядку поділу спільного майна колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] , зокрема, визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Постановою Дніпровського апеляційного суду рішення суду від 18.08.2021 рішення суду першої інстанції залишено без змін. На виконання рішення суду Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради за [PERSON] зареєстровано 07.11.2020 право власності на 182 частки квартири [ADDRESS] , а 15.09.2021 зареєстроване право власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS] . Постановою Верховного Суду від 22.12.2021 рішення суду першої та апеляційної інстанцій скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Верховним Судом питання про поворот виконання рішення суду першої інстанції не вирішувалось, оскільки для цього не було підстав, що відповідає вимогам пунктів 1-4 ч. 1 ст. 444 ЦПК України. В жовтні 2022 року [PERSON] звернулась до суду першої інстанції із заявою про поворот виконання рішення суду першої інстанції. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2022 у задоволенні заяви про поворот виконання рішення суду першої інстанції відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28.02.2023 ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2022 в частині відмови у задоволенні заяви про поворот виконання рішення суду першої інстанції, не змінювалась, адже питання відмови у задоволенні заяви про поворот виконання рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалося. В березні 2023 року позивач випадково дізнався, що 24.01.2023 державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Зубком В.Ю. позивача [PERSON] позбавлено права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . 25.01.2023 державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Бєспечною Г.Ю. позивача позбавлено права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Отже, внаслідок вчинення цих реєстраційних дій позивач позбавлений права володіння нерухомим майном. Так, рішення судів першої і апеляційної інстанцій виконані до винесення постанови Верховним Судом, отже, єдиним правовим механізмом захисту прав відповідача в даному випадку є механізм повороту виконання рішення суду. На даний час здійснюється новий розгляд справи № 201/335/19 судом першої інстанції, підстав для повороту виконання рішення суду, згідно ч. 2 ст. 444 ЦПК України, немає. Більше того, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2022 у справі № 201/335/19 09 відмовлено у задоволенні заяви відповідачки про поворот виконання рішення суду. За наявності виконаного рішення, відмови у повороті виконання рішення суду, звернення за послугою державної реєстрації прав неправомірним. Постанова Верховного Суду не є остаточним рішенням, яке є підставою для державної реєстрації скасування права відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не є рішенням, яке породжує речові права. У порушення вимог ч. 3 ст. 10, ст. 24 Закону: України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державні реєстратори не встановили відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; не перевірили документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та прийняли протиправні рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 387 ЦК України (право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння) власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Тому, з урахуванням парових висновків, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20), вважав, що належним способом захисту є пред`явлення віндикаційного позову до відповідачки, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На підставі викладеного, просив витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] частину квартири [ADDRESS] та частину квартири [ADDRESS] . Відповідачка позовні вимоги не визнала. 02.10.2023 представник відповідачки адвокат Роговська А.О. (діє на підставі ордеру від 28.09.2023 а.с. 187) надала відзив\~на позовну\~заяву (а.с. 183 186), у якому не погодилася із доводами позивача про наявність підстав про витребування майна. Зазначила, що відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 419 ЦПК України, а саме, з моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнані нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають. Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає. Постановою Верховного Суду від 22.12.2021 рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.09.2020 і постанову Дніпровського апеляційного суду від 18.08.2021 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Відповідно до абзацу 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, яка діяла на момент здійснення державної реєстрації, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому п. 1 ч. 7 ст. 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсним чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяження речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі у його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Отже, після скасування документа, на підставі якого позивач набув речове право, а саме, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.09.2020 по справі № 201/335/19, відповідні права були повернуті в стан, що існував до відповідної державної реєстрації. Вважала хибним посилання позивача на норми ч. 1 ст. 387 ЦК України, згідно якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа їм. \~ \~ \~ \~ Вважала невірними твердження позивача про наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, у разі наявності зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, яка діяла 24 січня 2023 року, на момент проведення реєстраційної дії, підставою для відмови в державній реєстрації прав є, зокрема, наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, крім випадків, визначених Законом. Так, згідно з ч. 4 ст. 24 цього Закону відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної в п. 6 ч. 1 цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону державна реєстрація права власності проводиться на підставі, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Аналіз вищенаведених норм права вказує на те, що рішення суду є правовстановлюючим документом, який і був наданий відповідачем державному реєстратору. Отже, в даному випадку, державний реєстратор діяв у межах повноважень та на підставі Закону. З урахуванням викладеного, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи правом на надання пояснень не скористався. Водночас 23.05.2023 на вимогу суду Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради надані належним чином завірені копії матеріалів реєстраційних справ, заведених на квартиру [ADDRESS] та на квартиру [ADDRESS] (а.с. 35 - 141). 13.10.2023 відповідачка ознайомилася із матеріалами справи (а.с. 191). 20.10.2023 позивач також ознайомився із матеріалами справи (а.с. 192). Станом на момент розгляду справи, у межах встановленого судом строку, правом на надання відповіді на відзив не скористався. Враховуючи категорію спору (малозначна справа), наданий відповідачем відзив, надану позивачем відповідь на відзив, надані позивачем заперечення, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін для розгляду малозначних справ відповідно до положень ст. 274 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в сукупності з наданими письмовими доказами, доходжу до такого висновку з таких підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст. 13 ЦПК України). \~ \~ \~ \~ Під час розгляду справи встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.09.2020 у справі № 201/335/19 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл - задоволені. Встановлений \~ \~ \~ \~ факт проживання [PERSON] та [PERSON] у період з 2004 року і по [INFO] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Визнано об`єктами права спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] , серед іншого, квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 423117112101), квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер майна: 23205398). В порядку поділу спільного майна визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] та на 1/2 частку квартири [ADDRESS] (а.с. 37 40). Постановою Дніпровського апеляційного суду рішення суду від 18.08.2021 рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 49 52) . На підставі заяви [PERSON] рішенням державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 27.10.2021 [PERSON] 15.09.2021 за [PERSON] зареєстроване право власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS] (а.с. 95). На підставі заяви [PERSON] рішенням державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Зубка В.Ю. від 12.11.2020 за [PERSON] 07.11.2020 зареєстроване право власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS] (а.с. 135). Постановою Верховного Суду від 22.12.2021 рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.09.2020 та постанову Дніпровського апеляційного суду рішення суду від 18.08.2021 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 63 70). Верховним Судом питання про поворот виконання рішення суду першої інстанції не вирішувалось. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумової О.С. від 13.01.2022 справу прийнято до провадження. Рішення у справі ще не ухвалене. [PERSON] у межах даної справи звернулась до суду першої інстанції із заявою про поворот виконання рішення. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2022 у задоволенні заяви про поворот виконання рішення суду першої інстанції відмовлено (а.с. 10 14). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28.02.2023 ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2022 скасована лише в частині витрат на правничу допомогу, в частині відмови у задоволенні заяви про поворот виконання рішення суду, ухвала не оскаржувалося (а.с. 15-17). 18.01.2023 [PERSON] звернулася до державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради із заявами про вчинення реєстраційних дій, надавши, серед іншого, постанову Верховного Суду від 22.12.2021, якою рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.09.2020 та постанову Дніпровського апеляційного суду рішення суду від 18.08.2021 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 98-99, 137, 138, 140). 25.01.2023 рішенням державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Бєспечної Г.Ю. (індексний номер рішення: 66188909) на підставі постанови Верховного Суду від 22.12.2021 у справі № 201/335/19, частки квартири [ADDRESS] , знову зареєстроване за [PERSON] , припинено право власності [PERSON] (а.с. 23, 100). 24.01.2023 рішенням\~державного реєстратора\~Департаменту адміністративних\~послуг та\~дозвільних процедур\~Дніпровської міської\~ради Зубка\~В.Ю.\~(індексний\~номер рішення:\~66186013)\~на підставі\~постанови Верховного\~Суду від\~22.12.2021\~у справі\~№ 201/335/19,\~ частки\~квартири [ADDRESS] знову зареєстроване за [PERSON] , припинено право власності [PERSON] (а.с. 19, 139). Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції на момент вчинення реєстраційних дій) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення\~державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на\~підставі судового\~рішення державної\~реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових\~прав,\~відповідні права\~чи обтяження\~припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення\~державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на\~підставі судового рішення\~недійсними чи\~скасування на\~підставі судового\~рішення документів,\~на підставі\~яких проведено\~державну реєстрацію\~прав,\~скасування на\~підставі судового\~рішення державної\~реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права\~чи обтяження\~повертаються у\~стан,\~що існував\~до відповідної\~державної реєстрації,\~шляхом державної\~реєстрації змін\~чи набуття\~таких речових\~прав,\~обтяжень речових\~прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону. Відповідно до ст. 31-1 Закону «Особливості проведення реєстраційних дій на підставі судових рішень» реєстраційні дії на підставі судових рішень проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником. Державна судова адміністрація України у день набрання законної сили судовим рішенням, яке передбачає\~набуття,\~зміну або\~припинення речових\~прав на\~нерухоме майно,\~обтяжень таких\~прав,\~внесення змін\~до записів\~Державного реєстру\~прав,\~зупинення реєстраційних\~дій,\~внесення запису\~про скасування\~державної реєстрації\~прав або\~скасування рішення\~державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру прав примірника такого судового рішення. З наведених норм вбачається, що права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, у разі: скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення; випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України; у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав; визнання судовим рішенням речового права, обтяження речових прав. Статтею 31-1\~цього Закону\~обумовлено,\~що реєстраційні\~дії на\~підставі судових\~рішень відбуваються\~за примірником\~судового рішення,\~яке передбачає\~набуття,\~зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону підставами для відмови в державній реєстрації прав, зокрема, є коли заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Закону. Постанова Верховного Суду від 22.12.2021, якою скасовані попередні рішення про визнання права власності за особою і справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції - не відноситься до переліку вищевказаних випадків, коли право повертається у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, адже таке рішення не передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно. По суті,\~ухвалення Верховним Судом постанови від 22.12.2021 на момент оскаржуваної реєстрації, рішення суду першої та апеляційної інстанції втратили законну силу, спір між сторонами не вирішений, тому відповідачка наразі є титульним власником оспорюваного майна, як і була до виникнення спору між сторонами. Так, до подання позову про поділ майна подружжя відповідачка [PERSON] була власником спірних квартир. Квартира за адресою: [ADDRESS] , набута [PERSON] у власність до укладення шлюбу на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 23.04.2010 (а.с. 75 76). Квартира за адресою [ADDRESS] набута [PERSON] у власність у період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.2014 (а.с. 125). Відтак, оспорюване нерухоме майно належить відповідачці, набуте нею на законних підставах і позивачем це не оспорюється Тим більш, вказане майно є предметом поділу між колишнім подружжям, остаточне рішення не ухвалене. Щодо вимог позивача про витребування майна з чужого незаконного володіння. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати\~Верховного Суду\~від 09.11.2021\~у справі\~№ 466/8649/16-ц\~(провадження\~№ 14-93цс20) вказано, що: «відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)». У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Віндикаційний позов це вимога про витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння. Метою позову є повернення об`єкта права власності у володіння власника. Ознаки такого позову: подається власником або титульним володільцем; стосовно індивідуально визначених речей; зміст позову становить вимога про повернення речі; річ перебуває у володінні іншої особи (відповідача); річ знаходиться у чужому володінні незаконно. Суд приходить\~до висновку,\~що обраний\~позивачем спосіб\~захисту не\~ відповідає\~змісту порушеного\~права,\~характеру правопорушення\~і не\~може забезпечити\~поновлення порушеного,\~як на\~його думку,\~права,\~оскільки майно\~не вибувало\~протиправно із\~власності позивача\~і позов\~пред`явлений до\~власника,\~який є\~законним володільцем\~майна.\~Тому \~позовні вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння не підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачеві в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, сплачені при зверненні до суду судові витрати відшкодуванню з відповідачки не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed