Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

Представник КП «Харківські теплові мережі» звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача, в якому в подальшому зменшив позовні вимоги та просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.11.2020 року по 31.03.2021 року у розмірі 13 999,19 грн. та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності відповідачу [PERSON] до 06.09.2021 року на праві приватної власності належало нежитлове приміщення 1-го поверху № 183-1-:-183-9 загальною площею 69,0 кв.м в житловому будинку літ. «А-9» по [ADDRESS] . Вищезазначене нежитлове приміщення розташовано в будинку з централізованою системою опалення, теплопостачання якого здійснює КП «Харківські теплові мережі». Система опалення зазначеного приміщення є невід`ємною частиною централізованої системи опалення будинку в цілому. Відповідач не уклавши договір купівлі-продажу теплової енергії та гарячої води безпідставно споживав її у період з вересня 2019 року по квітень 2021 року. Постачання теплової енергії у житловий фонд на потреби опалення здійснюється на підставі розпоряджень місцевих органів влади про початок та закінчення опалювального сезону, а на потреби гарячого водопостачання протягом року. Факт споживання відповідачем теплової енергії на потреби опалення приміщення підтверджується актами про підключення та відключення опалення на початку та прикінці опалювального сезону до будівлі в цілому. Акти на підключення та відключення опалення підписані та скріплені печатками уповноважених представників КП «Харківські теплові мережі» та балансоутримувача будинку. За період без договірного користування з вересня 2019 року по квітень 2021 року відповідачем безпідставно спожито теплову енергію та гарячу воду на суму 33 999,19 грн. 06.03.2023 року позивач звернувся до відповідача з вимогою сплатити. Однак, відповідач не сплачує рахунки, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21.03.2023 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін). 20.04.2023 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування до спірних правовідносин позовної давності, а також до заяви надала копію квитанції про сплату заборгованості по надані послуги з теплопостачання за період з 28.10.2018 по 09.04.2020 у сумі 10 000 грн. та копію квитанції про сплату заборгованості по надані послуги з теплопостачання за період з 28.10.2019 по 09.04.2020 та з 28.10.2020 по 12.04.2021 у сумі 10 000 грн. 09.08.2023 року на адресу суду від представника позивача КП «Харківські теплові мережі» - Вініцького М.В. надійшли заява про зменшення позовних вимог, згідно якої, останній просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиті послуги з теплопостачання у загальному розмірі 13 999,19 грн. та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві зазначив, що у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та винесення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила. Надала заяву про застосування строків позовної давності та копії квитанцій про сплату заборгованості у загальній сумі 20 000 грн. Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.09.2019 року, відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу належить нежитлове приміщення 1-го поверху № 183-1-:-183-9 загальною площею 69,0 кв.м в житловому будинку літ. «А-9» по [ADDRESS] . Житлове приміщення 1-го поверху № 183-1-:-183-9 загальною площею 69,0 кв.м в житловому будинку літ. «А-9» по [ADDRESS] обладнано централізованою системою теплопостачання, яке здійснює КП «Харківські теплові мережі». Відповідач є споживачем послуг теплової енергії шляхом відкриття особового рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Відповідач отримувала теплову енергію за рахунок позивача, яку позивач подавав у централізовану систему опалення житлового будинку, де розташовано приміщення відповідача. Претензій щодо якості наданих послуг відповідачем не заявлено. Постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , підтверджується актами підключення споживача від 28.10.2019 № 175/22677, 28.10.2020 № 175/26334 та актами відключення споживача від 09.04.2020 № 175/25093, 12.04.2021 № 175/29671. Отже, КП «Харківські теплові мережі» надавало відповідачу послуги з теплопостачання згідно чинного законодавства. За кожний розрахунковий період відповідачу направлялись рахунки-фактури за спожиту теплову енергію, що до цього часу сплачені не в повному обсязі. 20.04.2023 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування до спірних правовідносин позовної давності, до якої нею були долучені копії квитанцій про часткове погашення боргу за послуги з теплопостачання за період з 28.10.2018 по 09.04.2020 у сумі 10 000 грн. та за період з 28.10.2019 по 09.04.2020 та з 28.10.2020 по 12.04.2021 у сумі 10 000 грн. Тобто, 20.04.2023 року відповідачем [PERSON] після подання позивачем позову до суду та отримання відповідачем копії позовної заяви було сплачено КП «Харківські теплові мережі» 20 000 грн. заборгованості за опалення та гарячу воду, про що повідомлено сторону позивача. У подальшому, представником позивача КП «Харківські теплові мережі» - Вініцьким М.В. була подана заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої, останній просить стягнути з відповідача залишок заборгованості за спожиті послуги з теплопостачання у загальному розмірі 13 999,19 грн. та судові витрати. Крім того, до заяви про зменшення позовних вимог представник позивача надав суду уточнений розрахунок, відповідно до якого заборгованість відповідача за отриману теплову енергію станом на 01.06.2021 року складає 13 999,19 гривень. Отже відповідач є споживачем послуг з теплопостачання, однак має заборгованість з оплати послуг теплопостачання, що не спростовано відповідачем. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. КП «ХТМ» надаються послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, а відповідач, в свою чергу, споживала зазначені послуги, що свідчить про наявність між ними взаємних зобов`язань. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до пп. 5 п. 45 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 830, споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором. Порядок формування та затвердження цін і тарифів на житлово-комунальні послуги встановлені Законом України «Про житлово-комунальні послуги». До повноважень позивача не входить зменшення або збільшення тарифів, встановлених для оплати наданих послуг. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Аналогічні висновки викладені і у Постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 712/8916/17 (14-448цс19) від 07.07.2020: «Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).» Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відповідач офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовився від послуг, які надавало йому КП «Харківські теплові мережі», то в нього виник обов`язок сплатити ці послуги. Відповідач належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг не виконувала, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносила. Доказів того, що послуги відповідачу не надавались, що він не користувався наданими послугами і потреби в таких послугах не мав, належними та допустимими доказами не доведено та матеріалами справи не підтверджено. Враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, та надані позивачем розрахунки, суд приходить до висновку, що зроблені позивачем уточнені розрахунки заборгованості є обґрунтованими, та підстав їм не довіряти у суду не має. Що стосується заяви відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до положень ч. 3, ч. 4, ч. 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Так, Постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 встановлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався. В останнє, Кабінет Міністрів України постановою від 23.12.2022 р. № 1423 вніс зміни, зокрема, до Постанови КМУ від 09.12.2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2». Вони передбачають, що продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30.06.2023 року. Згідно із законом від 30.03.2020 № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК доповнено п. 12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, ст.ст. 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Зазначений Закон України від 30.03.2020 № 540-IX набрав чинності 02.04.2020. Пунктом 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції закону № 540-IX перелічені всі статті цього кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину. Отже, відповідно до п. 12 «Перехідних і прикінцевих положень» ЦК України продовжено під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених, зокрема, ст.ст. 257, 258 цього Кодексу. Таким чином, позовна давність для пред`явлення позовних вимог по даній справі призупинена з 12.03.2020 року (на момент встановлення карантину), її перебіг зупинений до кінця дії карантину. Після припинення дії карантину строк, що залишився до кінця спливу позовної давності щодо сплати заборгованості по комунальним платежам продовжив свій перебіг. Перебіг позовної давності щодо позовних вимог підприємства продовжується на строк дії карантину. Отже, суд застосовує позовну давність у три роки до вимог позивача, і вважає, що вимоги заявлені позивачем до 01.04.2017 року подані з пропуском трирічного строку позовоної давності. Враховуючи, що представником позивача було подано заяву про зменшення позовних вимог, був наданий розрахунок заборгованості за період з травня 2021 року по травень 2023 року на суму 13 999,19 грн. то суд вважає, що дані вимоги підлягають задоволенню, оскільки заявлені в межах строку позовної давності та підтверджуються дослідженими судом матеріалами справи. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги у сумі 13 999,19 грн., підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1105,14 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved