Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

[PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Богуш В. Д. звернулась до суду із заявою про встановлення факту її постійного проживання на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заяви зазначено, що [INFO] померла мати заявниці [PERSON] , [INFO] . Зареєстроване місце проживання останньої було по [ADDRESS] . Проте, у зв`язку із вторгненням Російської Федерації вона була змушена переміститись та фактично мешкати як внутрішньо переміщена особа у [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно. 07 липня 2023 року заявниця звернулась до Державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори Тернопільської області із заявою про відкриття спадщини, але їй було повідомлено, що вона пропустила шестимісячний строк прийняття спадщини. Крім цього, їй усно повідомлено, що нотаріус не зможе видати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку із тим, що не зможе встановити коло спадкоємців на день смерті. Одразу після смерті матері заявниця не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважала, що на період воєнного стану строк прийняття спадщини продовжено на чотири місяці тобто до десяти місяців. Дані зміни були прийняті постановою КМУ «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», але з 01 липня 2023 року пункт постанови, який продовжував строк на прийняття спадщини, виключено. Ще однією причиною несвоєчасного звернення стало те, що заявниця фактично мешкала та була зареєстрована як внутрішньо переміщена особа разом із своєю матір`ю [PERSON] в [ADDRESS] , що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 01 квітня 2022 року. [PERSON] повторно звернулась до нотаріуса та надала дані довідки, але листом від 20 березня 2023 року їй відмовили у відкриті спадщини у зв`язку із тим, що в довідках відсутня інформація, що вони з матір`ю мешкали разом. Відповідно до витягу виданого Сєвєродонецькою міською радою від 21 вересня 2023 року № 117, станом на 23 лютого 2022 року за адресою: [ADDRESS] , була зареєстрована мати заявниці [PERSON] , жодні особи, яких можна було б віднести до кола спадкоємців за вказаною адресою не зареєстровані. Як вже зазначалось, заявниця разом із матір`ю фактично мешкала як ВПО за адресою: [ADDRESS] , по день смерті останньої. Разом із ними за вказаною адресою мешкав чоловік заявниці [PERSON] , проте він не являється спадкоємцем жодної із черг. Батько заявниці помер [INFO] . Отже, на думку представника заявниці, адвоката Богуша В. Д. [PERSON] фактично прийняла спадщину та вона одна входить до кола спадкоємців, які мають право на спадщину, так як більше ніхто не звертався із заявою про прийняття спадщини. Іншої можливості отримати спадщину, окрім встановлення факту проживання заявниці разом із матір`ю, немає. Ухвалою судді від 05 жовтня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Сєвєродонецька міська військово-цивільна адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області про встановлення факту проживання. Заявниця [PERSON] та її представник, адвокат Богуш В. Д. в судовому засіданні підтримали вимоги заяви, просили задовольнити їх в повному обсязі. Заявниця додатково пояснила, що у зв`язку із веденням активних бойових дій, вона разом із чоловіком та матір`ю були змушені переміститись у м. Тернопіль. [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно. Із заявою про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріальної контори не зверталась, оскільки проживала з нею на день смерті. Представник заінтересованої особи Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області у судове засідання не з`явився із невідомої на те суду причини, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся, про що складено довідку про доставку електронного листа. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , який є сусідом заявниці, суду показав, що проживає постійно з 1962 року за адресою: [ADDRESS] . У квітні 2022 року [PERSON] разом із чоловіком та матір`ю поселились у квартирі [ADDRESS] . Йому відомо, що матір заявниці померла. Весь час вони проживали разом. [PERSON] з чоловіком проживають у вказаній квартирі по даний час. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , який є чоловіком заявниці, суду показав, що проживає за адресою: [ADDRESS] . 01 квітня 2022 року перемістився у м. Тернопіль разом із дружиною та тещею [PERSON] , яка померла [INFO] . Підтвердив, що заявниця проживала разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , до дня смерті останньої - [INFO] . Суд, заслухавши пояснення заявниці та її представника, покази свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи із таких міркувань. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого російською мовою[INFO] , [PERSON] (рос. - [PERSON] ) народилась [INFO] у м. Сєвєродонецьк Луганської області. Мати: [PERSON] (рос. - [PERSON] ). 03 грудня 1983 року [PERSON] (рос. [PERSON] ) та [PERSON] (рос. [PERSON] ) зареєстрували шлюб про що складено актовий запис № 1185; після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] (рос. [PERSON])». Вказане підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , яке заповнене російською мовою. Відповідно до витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 23 лютого 2022 року № 117, який видано 21 вересня 2023 року Сєвєродонецькою міською військовою адміністрацією Сєвєродонецького району Луганської області, за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована одна особа - [PERSON] , [INFO] . Заявниця [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відміткою у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , який видано 21 лютого 2001 року Сєверодонецьким МВ УМВС України в Луганській області. З довідки від 01 квітня 2022 року № 6117-5000647678 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи убачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Також з довідки від 01 квітня 2022 року № 6117-5000648547 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи слідує, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . [INFO] у м. Тернополі померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видано 05 січня 2023 року Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Крім цього, згідно довідки № 295, яка видана 25 жовтня 2023 року ПП «Дружба сервіс-житло І», [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , до смерті фактично проживала за адресою: [ADDRESS] . На момент смерті [PERSON] за вказаною адресою фактично проживали [PERSON] та [PERSON] . На усні звернення [PERSON] 07 липня 2023 року та 20 вересня 2023 року Перша тернопільська державна нотаріальна контора надала відповіді № 1165/01-16 та № 1665/01-16 у яких повідомила, що відповідно до ст. 1269 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно п. 3.22. глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 р. № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Відповідно до довідки про осіб, зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] від 20 вересня 2023 року, дані про реєстрацію [PERSON] за даною адресою, відсутні. [PERSON] роз`яснено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Виходячи з вищенаведеного Перша тернопільська державна нотаріальна контора рекомендувала [PERSON] звернутись до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. За вказаних вище обставин, до виниклих правовідносин підлягають застосуванню наступні норми. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567 цс 18) зроблено висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Отже, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів». Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 23 вересня 2020 року Верховний Суд в рамках справи № 758/7094/19 вважав за необхідне зазначити, що процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість. Щодо спору про право, то суд такого в ході розгляду поданої [PERSON] заяви не встановив, оскільки померла [PERSON] заповітів не складала, а спадкоємці 1, 2 та 3 черг, які б могли спадкувати майно після смерті вказаного спадкодавця та могли б оспорювати право заявниці на прийняття спадщини, встановлені не були. Згідно із статтями 1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу (далі - ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом статей 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України). У статті 1268 ЦК України зазначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання, доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. У відповідності до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Відтак, викладені [PERSON] доводи знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, зокрема з показів свідків та наданих документів слідує, що заявниця є дочкою [PERSON] та на час відкриття спадщини постійно проживала із спадкодавцем, яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . З врахуванням викладеного, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, беручи до уваги відсутність спору про право у виниклих правовідносинах та те, щовиникнення права на спадкування залежить від доведення факту постійного проживання заявниці на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, суд доходить до висновку, що заяву [PERSON] слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved