Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

16.01.2023 року вказана позовна заява надійшла до Шевченківського районного суду м. Києва. В своїх вимогах позивач просить: - визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; - стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини доходів [PERSON] , але не менше 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Вимоги позову обґрунтовані тим, що у сторін під час перебування у шлюбі народилась донька, яка після припинення спільного проживання сторін, залишилась проживати з матір`ю, однак з листопада 2022 року донька проживає з батьком. Як зазначає позивач, визначення місця проживання доньки з батьком буде відповідати інтересам дитини, оскільки він сприяє всебічному та гармонійному розвитку останньої. Також для захисту прав дитини та належного її матеріального забезпечення позивач просить стягнути з відповідача аліменти. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду із заявою про слухання справи в її відсутність. Крім того, відповідач направила до суду заяву про визнання позову. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. А тому суд на підставі положень статті 223 ЦПК України ухвалив про подальше слухання справи у відсутність відповідача та представника третьої особи, які не з`явились у судове засідання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши позивача, його представника, свідків, врахувавши думку [PERSON] та заяву [PERSON] про визнання позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, за наступних підстав. У відповідності до ч. 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.03.2016 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26.09.2019 року (справа №761/22056/19) шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили. Від шлюбу у сторін [INFO] народилась донька [PERSON] , . В судовому засіданні встановлено, що після припинення спільного проживання сторін, дитина залишилась проживати з матір`ю та з кінця листопада 2022 року проживає з батьком. Свідок [PERSON] (бабуся відповідача) в судовому засіданні підтвердила, що дитині краще проживати з батьком. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З матеріалів справи не вбачається між батьками конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків по відношенню до дитини та їх реалізації. За змістом статті 6 СК України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Мати дитини не надала доказів, що визначення місця проживання доньки разом з батьком буде суперечити її інтересам. В той же час мати не заперечувала проти визначення місця проживання доньки з батьком. [PERSON] в судовому засіданні повідомила суд, що вона бажає проживати разом з батьком. Згідно з висновком Служби у справах дітей та сім`ї Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області від 27.04.2023 року, рекомендовано визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з батьком - [PERSON] . Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме інтересам дитини, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність доньки до батька, вік дитини, а також те, що в даному випадку відповідач не надала доказів, що визначення місця проживання дитини з батьком буде суперечити інтересам дитини, не заперечувала щодо визначення місця проживання доньки з батьком, суд приходить до висновку про визначення місця проживання доньки на даний час разом з батьком. Щодо вимог позивача про стягнення аліментів необхідно зазначити наступне. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Стаття 183 СК України визначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1). Відповідно до положень ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що [PERSON] знаходиться на утриманні позивача, стан здоров`я дитини (суду не було надано доказів, що дитина перебуває на обліку та потребує постійного лікування), також судом встановлено, що відповідач є працездатною та має можливість отримувати дохід, а тому суд визначає аліменти в розмірі 1/4 частини доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 27 грудня 2022 року і до досягнення [PERSON] повноліття. Крім того, на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави та позивача підлягають стягненню судові витрати. Враховуючи положення ст. 430 ЦПК України, суд вважає за доцільне допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved