Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 23 серпня 2013 року, про що у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, зроблений актовий запис за № 241. Сторони мають спільних дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] звернулась в Берегівський районний суд Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей зазначивши, що спільне життя з відповідачем не склалося, у них різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства. Крім того, позивачка зазначила, що за її інформацією у відповідача виникли психічні розлади, пов`язані із захопленням ігроманією, фактичні шлюбні відносини між сторонами припинено, спільне господарство не ведуть, шлюб між сторонами існує лише формально, тому його слід розірвати. Також, позивачка просить суд прийняти рішення щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно і до досягнення ними повноліття. Зазначивши при цьому, що у відповідача інших осіб на утриманні не має, він є працездатним, стан його здоров`я дозволяє йому працювати, а тому має змогу сплачувати аліменти на утримання дітей в мінімально визначеному законом розмірі. Крім цього, при поданні позовної заяви, позивачка заявила клопотання про звільнення її від сплати судового збору у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, оскільки має статус тимчасово переміщеної особи, наразі не має стабільного заробітку та вимушена разом з дітьми жити лише на соціальні виплати та допомоги. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 1 ст. 278 ЦПК України, відповідач відзив щодо позову не подав. Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 27 червня 2022 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 01 березня 2023 року надано повторно сторонам [PERSON] та [PERSON] шестимісячний строк для можливого примирення подружжя, тобто по 01 вересня 2023 року. 12 вересня 2023 року ухвалою суду було відновлено провадження у справі у зв`язку із закінченням строку наданого сторонам на примирення. Так, на призначену дату розгляду справи до Берегівського районного суду Закарпатської області заяв від позивача чи відповідача щодо примирення сторін, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, не надходило. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим та суперечить їх інтересам та інтересам їх дітей. За таких обставин позовну заяву [PERSON] \~до [PERSON] про розірвання шлюбу слід задовольнити. Судом встановлено, що сторони мають спільних дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 27 цієї Конвенції визначає, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років встановлений в розмірі з 1 січня - 2833 гривні 50% = 1416,50 гривень. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (тобто на час розгляду справи 1416,50 гривні). Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (тобто 2833,00 гривень). Відповідно до абз. 4 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Таким чином, враховуючи, що позивачці потрібно утримувати неповнолітніх доньку та сина, яким виповнився 9 та 6 років, а відповідачем не спростовано належними і допустимими доказами неспроможність сплачувати аліменти у розмірі заявленому позивачкою, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги позивачки задовольнити повністю та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення ними повноліття. Крім того, суд констатує, що ч. 1 ст. 191 СК України визначено наступне: аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Щодо звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви, суд враховує наступне. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, заява відповідно до статті 257 цього Кодексу залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати. Статтею 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. Так, позивачкою [PERSON] було заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору у зв`язку з її скрутним матеріальним становищем. Разом з цим, до вказаного клопотання та до часу розгляду справи по суті, останньою так і не було подано до суду належних і допустимих доказів щодо вказаних у клопотанні обставин. При цьому, питання щодо звільнення від сплати судового збору є правом суду, а не його обов`язком. Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що судовий збір за подання позовної вимоги про розірвання шлюбу слід стягнути з позивача на користь держави.

Outcome: approved