Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

У червні 2023 року позивач ПП «Безпека-Шериф» звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 24 жовтня 2017 року між ПП «Безпека-Шериф» та відповідачем було укладено договір № 63310 про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони, відповідно до умов якого позивач здійснює охорону об`єкта, розташованого по вул. Інженерна, 1 в м. Києві. Вартість обраних послуг складає 500 грн. за місяць їх надання. Оплата здійснюється на умовах передоплати і проводиться замовником щомісячно протягом перших п`яти календарних днів місяця в якому надаються послуги. Договір вважається продовженим на той же термін без обмежень кількості разів продовження дії договору, якщо за 15 днів до закінчення дії договору жодна зі сторін не вимагатиме його припинення. З моменту підписання договору відповідачем періодично здійснювалися прострочення по оплаті за надані послуги, а з грудня 2019 року по лютий 2021 року останнім не здійснено жодної оплати. Відповідач міг призупинити або розірвати дію договору, повідомивши виконавця, проте не зробив цього, а також не вжив жодних дій для погашення заборгованості. Станом на дату подачі позову сума заборгованості відповідача за договором надання послуг становить 7500 грн.. Позивач просить суд стягнути із відповідача на користь ПП «Безпека-Шериф» суму заборгованості за договором надання послуг в розмірі 7500 грн. та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 19 червня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 30-31). Відповідачу наданий строк для надання відзиву. В судовому засіданні сторони відсутні, про час і місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог Закону. ПП «Безпека-Шериф» в позовній заяві зазначило, що просить справу розглядати без участі представника, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 1-4). Відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав, з будь-якими іншими клопотаннями до суду не звертався. Судова повістка, направлена судом по місцю реєстрації останнього, повернулася до суду з довідкою, в якій причинами повернення зазначено «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 34) Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. ПП «Безпека-Шериф» є суб`єктом господарювання приватного права, основним видом економічної діяльності якого є діяльність приватних охоронних служб. 24.10.2017 між ПП «Безпека - Шериф» (виконавцем) та [PERSON] (замовником) укладено договір про надання послуг охорони об`єкта, розташованого по [ADDRESS] , предметом якого є охорона об`єкта, реагування на сигнал «тривога», спостереження за об`єктом, а також додаткові послуги: реагування на сигнал «тривога», виїзд інженера для проведення робіт, СМС-інформування, запасний канал зв`язку, послуга «залишаюсь вдома» (а.с. 18-21, 22). За умовами договору вартість послуг виконавця не залежить від фактичного часу охорони та становить 500 грн. в місяць до двох виїздів групи мобільного реагування в місяць, а оплата послуг здійснюється на умовах передплати і проводиться щомісячно, у перші п`ять календарних днів місяця, в якому надаються послуги. Сторони погодили, що Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом календарного року, проте вважається продовженим на один рік без обмеження кількості разі такого продовження, якщо за 15 календарних днів до закінчення його дії жодна зі сторін не вимагатиме його припинення (пункти 8.1., 8.2.). Крім того, відповідно до п. 5.1.1. Договору, що за несвоєчасну оплату або неналежне виконання своїх обов`язків щодо оплати наданих виконавцем послуг, замовник зобов`язується оплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний прострочений день на суму не виконаних зобов`язань. Судом встановлено, що з грудня 2019 відповідач не здійснює оплату послуг за вищевказаним договором, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 7). 22.03.2021 позивач направив відповідачу письмову вимогу про сплату боргу, проте вимоги позивача відповідач не виконав. Також вказаною вимогою повідомлено відповідача про розірвання договору з 26.02.2021. З огляду на загальні ознаки зобов`язань, зафіксовані в укладеному сторонами договорі, які характеризуються особливостями об`єкта цих зобов`язань - наданням однією стороною (виконавцем) послуг за завданням другої сторони (замовника) за плату, суд дійшов висновку, що між ПП «Безпека-Шериф» та відповідачем виникли зобов`язання, що випливають з договору про надання послуг, які врегульовані нормами глави 63 ЦК України, положення якої можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання (частина 2 статті 901 ЦК України). Відповідно до положень статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно статті 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Частиною 1 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За приписом статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з наданими позивачем розрахунком загальний розмір заборгованості відповідача за договором про надання послуг охорони за період з грудня 2019 року по лютий 2021 року складає 7500 грн.. Згідно частин 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідачем, всупереч положенню частини 1 статті 81 ЦПК України, не надано жодних доказів своєчасного та у повному обсязі виконання умов договору, у передбачені договором строки. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні встановлено невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання послуг, а тому позовна заява ПП «Безпека-Шериф» підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2684 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved