Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

У лютому 2023 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що його дочка [PERSON] є матір`ю [PERSON] , яку народила [INFO] , при реєстрації народження батько дитини був записаний зі слів матері. З моменту народження і до 2019 року відповідач не виявляла будь-якої турботи про дитину, оскільки була байдужою до дитини. З 2019 року вона взагалі покинула дитину та своє місце проживання. Позивач та його дружина [PERSON] з 2017 року утримують онуку, яка проживає разом з ними, піклуються про неї, забезпечують її всім необхідним, влаштували до дитячого садка. Фактичне місце проживання відповідача їм не відомо, зв`язку з батьками та дочкою відповідач не підтримує, не бере участі в утриманні та вихованні дочки, що суперечить інтересам дитини. Тобто відповідач, яка не піклується про дитину, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, тому має бути позбавлена батьківських прав. Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 15 березня 2023 року було відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 19 травня 2023 року закрито підготовче провадження в цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 04 вересня 2023 року витребувано з органу опіки та піклування Носівської міської ради Чернігівської області висновок про доцільність чи недоцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо її дочки [PERSON] . У судове засідання позивач не з`явився, але подав до суду заяву, у якій указав, що він підтримує свої позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. У судове засідання відповідач не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином шляхом направлення судової повістки про виклик на адресу зареєстрованого місця проживання у відповідності до ч. ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до ч. 10 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки до суду не повідомила, відзиву на позов не подавала, не просила про відкладення розгляду справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, органу опіки та піклування Носівської міської ради Чернігівської області, Пустовгар І.І. у судове засідання не з`явилася, але до початку розгляду справи по суті подала до суду заяву, у якій указала, що вона не заперечує проти задоволення позовних вимог, просить розглянути справу за її відсутності. Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядилися своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За письмовою згодою позивача суд постановив 02 листопада 2023 року ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до ст. 223 ЦПК України. Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши усі докази по справі та оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні, суд робить нижченаведений висновок. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] малолітня [PERSON] народилася [INFO] в м. Носівка Носівського району Чернігівської області, її батьком зазначений [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] (а. с. 8). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] (а. с. 7). Тобто позивач є рідним дідом по лінії матері дитини [PERSON] . Відповідно до копії акта обстеження умов проживання, затвердженого начальником служби у справах дітей Носівської міської ради 25 серпня 2022 року, [PERSON] постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею проживають бабуся [PERSON] , [INFO] , дідусь [PERSON] , [INFO] . Санітарно-гігієнічні умови проживання задовільні, у будинку чисто, будинок умебльований, наявна вся необхідна побутова техніка, продуктами харчування родина забезпечена. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: окреме ліжко, одягом та взуттям забезпечена (а. с. 9). Відповідно до інформації Носівської міської ради Чернігівської області від 07 березня 2023 року № 17-02/621 [PERSON] значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] (а. с. 18). Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Оскільки дитина [PERSON] проживає у родині [PERSON] , то останній має право звертатися до суду із позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав. У ч. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Так, Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27 лютого 1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З висновку Носівської міської ради як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] вбачається, що [PERSON] з моменту народження і до 2019 року не виявляла будь-якої турботи про дитину. З 2019 року вона взагалі покинула дитину, залишивши її на виховання та утримання бабусі [PERSON] та дідуся . Малолітня [PERSON] проживає з бабусею та дідусем за адресою: [ADDRESS] . Відомостей про місце проживання [PERSON] немає. Ніякого зв`язку з дитиною [PERSON] не підтримує, не бере участі в утриманні, вихованні доньки, не допомагає матеріально. Відповідно до довідки № 32 від 06 вересня 2023 року, виданої Носівською гімназією № 3, [PERSON] навчається в 1 класі вищевказаного закладу. З 02 вересня 2020 року [PERSON] булла зарахована дошкільного підрозділу Носівського НВК «ЗНЗ-ДНЗ» І-ІІІ ст. № 3. До введення військового стану [PERSON] регулярно відвідувала старшу дошкільну групу закладу. Опікуються нею [PERSON] та [PERSON] . Виходячи з вищевикладеного та діючи винятково в інтересах малолітньої дитини, орган опіки та піклування зробив висновок, що [PERSON] може бути позбавлена батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON] у зв`язку з ухиленням від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Вищевказаний висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] затверджено рішенням виконавчого комітету Носівської міської ради Чернігівської області від 26 жовтня 2023 року № 515. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач у судове засідання не з`явилася, не надала суду жодних доказів, які б спростовували обставини, викладені у позовній заяві. Отже, вона на власний розсуд розпорядилася наданими їй правами щодо предмета спору, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Також відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження її належної участі у вихованні дитини, що є елементом протиправного невиконання нею передбачених ст. 150 СК України обов`язків щодо виховання та розвитку дитини, яка визначає обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, як зазначалося вище, пунктом 2 частини першої ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Однак, по справі не здобуто доказів, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дочки буде суперечити інтересам дитини, відповідачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів того, що вона спроможна забезпечити необхідні умови для розвитку, виховання, матеріального забезпечення дочки та має бажання це робити. Натомість докази, надані стороною позивача та безпосередньо досліджені в судовому засіданні, підтверджують те, що поведінка відповідача свідчить про її свідоме ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини, нехтування батьківськими обов`язками. Ураховуючи вищевикладене, суд уважає, що позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] є законними, обґрунтованими, не суперечать закону, не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, обставини, на які посилається позивач, доведені в судовому засіданні, тому [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно її дочки, оскільки зазначена міра є виправданою з огляду на необхідність захистити інтереси дитини та забезпечити якнайкращі умови для її розвитку, виховання, навчання, нормального самоусвідомлення. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Статтями 180-181 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, суд робить висновок, що необхідно стягнути з відповідача на користь позивача на її утримання аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved