Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

05.07.2023 позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що з 2001 року по 2018 рік працював у шкідливих умовах на наступних підприємствах: ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», стаж 13 років 9 місяців; ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат», стаж роботи 2 роки 10 місяців. 01.02.2018 Позивач звільнився з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» за ст. 38 КЗпП України (у зв`язку із виходом на пенсію), наразі не працює. Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 20.04.2023 року, № 424, виданим ДУ «УКРАЇНСЬКИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ ІНСТИТУТ ПРОМИСЛОВОЇ МЕДИЦИНИ» (Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг) - Позивачу встановлено професійні захворювання: 1. Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації; синдром церебрально- периферичної ангіодистонії з вестибулопатією, синдром полірадикулопатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня), колінних (ПФ другого ступеня) суглобів 2. Пневмоконіоз першої стадії, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої стадії, група А, легенева недостатність першого-другого ступеня; 3. Хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість третього ступеня (з помірним зниженням слуху) за класифікацією [PERSON] та [PERSON])». Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.09.2023 р , а саме у п.п. 17,18 встановлено таке: «Хронічне професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи Позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПРАТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ АБРАЗИВНИЙ КОМБІНАТ» (02 років 10 місяці), на ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» (13 років 09 місяців). Причиною виникнення отриманих Позивачем професійних захворювань є наявність на його робочих місцях на ПРАТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ АБРАЗИВНИЙ КОМБІНАТ» та ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» шкідливих виробничих факторів (перелік яких визначено в пункті 18 цього Акту) та перевищення їх показників по ГДК». Відповідно до довідки огляду МСЕК, серія 12 ААГ №165551 від 12.06.2023 р. позивачу встановлено третю групу інвалідності за професійним захворюванням. Згідно Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серія 12 ААА № 125080 від 12.06.2023 р. - ступінь втрати професійної працездатності Позивача складає 60 (шістдесят) %. Завдану йому моральну шкоду оцінює у 60000,00 грн. та вважає, що саме така сума, буде адекватною тій моральній шкоді, яка була спричинена в результаті професійного захворювання, а також достатньою і справедливою для хоча б часткового відновлення фізичного здоров`я і приведення його морального стану в норму. Просить, з урахуванням часу роботи на підприємствах відповідачів, стягнути з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» 49746 грн., з ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» - 10254 грн., а також судові витрати на правову допомогу в процентному співвідношенні від загальної суми витрат на правову допомогу. Ухвалою суду від 07.07.2023 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання. 26.07.2023 до суду надійшов відзив представника відповідача ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» - адвоката Львова А.Л. на позовну заяву, в якому він позовні вимоги не визнав та зазначив, що за весь період роботи на підприємстві Позивач жодних скарг не заявляв, обов`язкові медичні огляди проходив та за результатами його було визнано здоровим та придатним для роботи, тоді як хронічна хвороба має довготривалий процес. Звільнився за власним бажанням у зв`язку із виходом не пенсію. І лише після виходу на пенсію Позивач раптово виявив у себе цілу низку захворювань. Тому вважає, що до спірних правовідносин необхідно застосувати ч. 2 ст. 1193 ЦК України. Крім того, Законодавством України допускається робота у шкідливих умовах, але праця в таких умовах потребує більше уваги і з від роботодавця, і від працівника, та має наслідком певні пільги. Зі свого боку Відповідач завжди дотримувався покладених на нього обов`язків. Відповідачем застосовуються засоби індивідуального захист, впроваджуються прогресивні технології. Але все це не зможе убезпечити працівника, якщо сам працівник не докладає зусиль до збереження свого здоров`я. Крім того, представник відповідача зауважив, що підприємство є податковим агентом, при виплаті суми відшкодування моральної шкоди самостійно обчислює та утримує суми податків і зборів, тому просив вказати у рішенні, що податки стягуються у відповідності до норм податкового законодавства, чинного на момент виконання рішення. 31.07.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник позивача Біліченко О.О. зауважив, що можлива обізнаність працівника із шкідливими умовами не невілює обов`язки роботодавця щодо створення для працівників безпечних умов праці та нести відповідальність за відсутність таких умов. Той факт, що позивач за весь час роботи на підприємстві жодних скарг не заявляв, обов`язкові медичні огляди проходив, не впливає на чинність та вагомість висновків, встановлених Медичним висновком ЛЕК та актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання. У випадку отримання працівником професійних захворювань, трудового каліцтва - наявність моральної шкоди у працівника презюмується. Також вважає безпідставним твердження про необхідність зазначення у рішенні суду, що податки стягуються у відповідності до норм податкового законодавства, чинного на момент виконання рішення суду, адже позовні вимоги сформовано таким чином, що позивач не прохає враховувати чи не враховувати податки та збори. 29.09.2023 року від представника відповідача ПРаТ «Запорізький абразивний комбінат» - адвоката Нємної Т.І. надійшла заява про визнання позову, у якій зазначила, що позовні вимоги в частині стягнення одноразової грошової суми як відшкодування моральної шкоди у розмірі 10254 грн вважає обґрунтованими. Разом з тим, просила тягар оплати судових витрат на відповідача 2 не покладати у зв`язку із ненаданням можливості врегулювати питання у досудовому порядку. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у відсутності представника. На фіксації процесу не наполягає. Просив позов задовольнити у повному обсязі. Від представника відповідача ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» до канцелярії суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Просив зменшити витрати на правничу допомогу у справі до 1000 гривен. Від представника відповідача ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов в частині стягнення моральної шкоди таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] з 2001 року по 2018 рік працював на наступних підприємствах: ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» - стаж 13 років 9 місяців; ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» - стаж роботи 2 роки 10 місяців. 01.02.2018 Позивач звільнився з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» за ст. 38 КЗпП України (у зв`язку із виходом на пенсію), що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 11-13). Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 20.04.2023 року, № 424, виданим ДУ «УКРАЇНСЬКИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ ІНСТИТУТ ПРОМИСЛОВОЇ МЕДИЦИНИ» (Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг) - Позивачу встановлено професійні захворювання: 1. Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації; синдром церебрально- периферичної ангіодистонії з вестибулопатією, синдром полірадикулопатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня), колінних (ПФ другого ступеня) суглобів 2. Пневмоконіоз першої стадії, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої стадії, група А, легенева недостатність першого-другого ступеня; 3. Хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість третього ступеня (з помірним зниженням слуху) за класифікацією [PERSON] та [PERSON])» (а.с. 14-15). Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.09.2023 р , а саме у п.п. 17,18 встановлено таке: «Хронічне професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи Позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПРАТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ АБРАЗИВНИЙ КОМБІНАТ» (02 років 10 місяці), на ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» (13 років 09 місяців). Причиною виникнення отриманих Позивачем професійних захворювань є наявність на його робочих місцях на ПРАТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ АБРАЗИВНИЙ КОМБІНАТ» та ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» шкідливих виробничих факторів (перелік яких визначено в пункті 18 цього Акту) та перевищення їх показників по ГДК» (а.с. 16-21). Відповідно до довідки огляду МСЕК, серія 12 ААГ №165551 від 12.06.2023 р. позивачу встановлено третю групу інвалідності за професійним захворюванням (а.с. 22). Згідно Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серія 12 ААА № 125080 від 12.06.2023 р. - ступінь втрати професійної працездатності Позивача складає 60 (шістдесят) % (а.с. 23). Відповідно до ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.43 Конституції України, ст. 2 КЗпП України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно зі ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на всіх підприємствах, установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згідно з ст.173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно з ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником чи уповноваженим ним органом моральної шкоди робітнику, що здійснюється у випадку, якщо порушення законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих стосунків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до норм ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, під поняттям «моральна шкода» охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина. Суд наголошує, що моральна, і фізична шкода після нанесення, по суті є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров`я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань,погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З`ясувавши усі обставини справи, оцінивши надані сторонами докази з точки зору їх належності та допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач [PERSON] в період тривалого час роботи на підприємствах відповідачів, через перевищення впливу шкідливих виробничих факторів, отримав ряд професійних захворювань, в результаті чого йому 12.06.2023 р. встановлена 3 група інвалідності з втратою професійної працездатності 60 % безстроково. Також суд вважає встановленим та доведеним спричинення позивачу [PERSON] моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я під час виконання трудових обов`язків, відповідальність за що покладається на відповідачів ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» та ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат». Представниками відповідачів факт встановлення професійних захворювань позивачу [PERSON] внаслідок тривалої роботи в шкідливих умовах праці на їх підприємствах фактично не спростовано. Медичний висновок щодо встановлення професійних захворювань та Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання підприємствами не оскаржувався. Відповідачем 2 позов визнаний. Твердження представника Відповідача 1 про те, що позивач був обізнаний із шкідливими умовами праці, погодися на них добровільно, а також те, що під час роботи на стан здоров`я не скаржився, за результатами періодичних медичних оглядів визнавався придатним для роботи за професією, і фактично приховав погіршення стану свого здоров`я, чим сприяв настанню більш тяжких наслідків, суд відхиляє через те, що добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці та його обов`язок дбати про своє здоров`я жодним чином не знімає з відповідачів обов`язку виконати вимоги ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» щодо забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці та не звільняє від відповідальності за їх невиконання. При цьому, суд враховує, що причиною професійного захворювання позивача є не сама по собі робота в шкідливих умовах, а робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого процесу. Доводи представника Відповідача 1 про здійснення підприємством ряду компенсаційних заходів, не спростовують факту впливу негативних факторів на позивача. Також такі заходи не впливають на право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої у випадку ушкодження здоров`я під час виконання трудових обов`язків. Визначення позивача придатним для роботи за професією за результатами періодичних медичних оглядів жодним чином не виключає наявність у нього хронічних професійних захворювань і, відповідно, відповідальність підприємства за шкоду, спричинену ушкодженням здоров`я. Як встановлено судом та відображено у медичному висновку ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 20.04.2023 року, позивачу встановлений діагноз професійних захворювань. Інвалідом третьої групи із встановленням 60 % втрати працездатності позивач визнаний 12.06.2023 року. Саме з цього моменту у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я. При цьому, враховуючи висновки Конституційного Суду України, викладені в п. 4.1 рішення від 27.01.2004р., справа №1-рп/2004, суд вважає, що вже сам по собі факт ушкодження здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків і встановлення втрати працездатності, незалежно від його ступеня, свідчить про заподіяння позивачу [PERSON] моральної шкоди. Крім того, обставини справи свідчать про те, що позивач не має змоги вести звичайне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку в ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується. Окрім цього, позивач має постійні фізичні страждання, внаслідок вказаних вище професійних захворювань, що спричиняє йому душевні страждання, призводить до хвилювань, депресивного стану. Доводи представника Віідповідача 1 про необхідність застосування до спірних правовідносин вимог ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якою передбачено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується, суд вважає безпідставними. Так, суду не було надано належних та допустимих доказів грубої необережності позивача, яка б спровокувала виникнення захворювання, або призвела до погіршення стану його здоров`я. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд відповідно до ст. 23 ЦК України, враховує характер порушення прав позивача, ушкодження здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків, глибину фізичних і моральних страждань позивача, погіршення його здібностей або позбавлення можливості їх реалізації, зокрема, бере до уваги характер отриманих ним захворювань, внаслідок яких він визнаний інвалідом 3 групи з втратою 60 % професійної працездатності безстроково, йому протипоказана важка фізична праця, статико-динамічні навантаження, вимушений проходити стаціонарне лікування в лікарняних установах, перебуває під спостереженням лікарів та потребує медикаментозного лікування, на що вимушений витрачати як фізичні, так і матеріальні ресурси. Вказані обставини, на думку суду, свідчать про істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача та необхідність докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд також виходить з того, що не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного і душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз і його визначення не піддається математичним формулам. Крім того, розмір моральної шкоди не залежить від розміру майнової шкоди. Суд зауважує що, сам факт втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Суд також враховує значимість здоров`я як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, бере до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, тому, виходячи з вищевказаних обставин, принципу розумності, виваженості і справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача моральну шкоду в загальному розмірі 60000,00 грн., розподіливши її пропорційно до його стажу роботи на вказаних підприємствах. Так, загальний стаж роботи позивача [PERSON] на обох підприємствах із шкідливими умовами праці становить 199 місяців, з них на ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» 165 місяців, що становить 82,91 %, на ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» - 99 місяців або 17,09 %. Відповідно з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» на користь [PERSON] слід стягнути моральну шкоду в сумі 49746 грн. (60000,00 грн. х 82,91 %), з ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» - 10254 грн. (60000,00 грн. х 17,09 %). Такий розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди суд вважає співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачу. На підставі викладеного, позов [PERSON] в цій частині слід задовольнити у повному обсязі. При ухваленні рішення суд відхиляє доводи представника відповідача ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» про необхідність зазначення у рішенні про те, що податки стягуються у відповідності до норм податкового законодавства, чинного на момент виконання рішення суду, виходячи з наступного. Так, згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як в межах заявлених вимог. Позивачем при формулюванні власних вимог не було зазначено про необхідність враховувати податки та збори при обрахування суми моральної шкоди, тому суд не може виходити за рамки заявлених позовних вимог. Як було зазначено раніше, саме загальна сума - 60000 гривень, яка стягується пропорційно з двох відповідачів, співвідноситься із глибиною страждань позивача, тому підлягає стягненню на його користь. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір», пропорційно до розміру стягнутої моральної шкоди. Так, з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 890,12 грн, а з ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» у сумі - 183,48 грн. Представник відповідача ПРаТ «Запорізький абразивний комбінат» просила тягар оплати судових витрат на відповідача 2 не покладати у зв`язку із ненаданням можливості врегулювати питання у досудовому порядку. У зв`язку із тим, що вимога представника відповідача 2 не ґрунтується на нормах чинного законодавства, суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від сплати судових витрат. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу, необхідно зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно положень ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результати розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу надання послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до п. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно до частин 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних і з наданням правничої допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входять до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Вирішуючи це питання, суд виходить з того, що в межах цієї справи позивач [PERSON] отримував правову допомогу адвоката Біліченка О.О. та сплатив за це 13000 грн. з яких: вивчення первісних матеріалів та надання юридичної консультації з приводу предмета спору склало 2000 гривень, складання позову склало 3000 гривень, вивчення відзиву від ПАТ «Запоріжсталь» на позовну заяву склало 1000 гривень, складання відповіді на відзив ПАТ «Запоріжсталь» склало 2000 гривень, вивчення відзиву від ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» на позовну заяву склало 1000 гривень, складання відповіді на відзив ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» склало 2000 гривень, представництво інтересів позивача у суді склало 2000 гривень Вказані обставини підтверджуються наданими суду Договором про надання правової допомоги б/н від 01.07.2023, ордером АР № 1130186 від 01.07.2023 року, Актами приймання виконаних робіт № 1 від 01.07.2023 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру від 01.07.2023 року (а.с. 55-58). Разом з тим, представником відповідача ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» подані заперечення щодо розміру витрат на правову допомогу з посиланням на те, що вони не є співмірними із складністю справи, фактично витраченим адвокатом часом та обсягом відповідних послуг. Суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи, разом із цим, суд дійшов висновку про доцільність стягнення пропорційно з відповідачів на користь позивача понесених позивачем витрат на правову допомогу без врахування 2000 гривень сплачених позивачем за представництво його інтересів адвокатом Біліченко О.О. у суді, оскільки судові засідання за участю представника позивача адвоката Біліченка О.О. не проводилися, рішення ухвалено на підставі наявних матеріалів справи із врахуванням заяви позивача про розгляд справи без його та його представника участі, а також без врахування 3000 гривень за вивчення відзиву від ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» на позовну заяву та складання відповіді на відзив ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат», адже представник відповідач 2 визнав позов у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: partial