Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

\~14.03.2021 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшли матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до ПАТ "Промінвестбанк", в якій просив визнати договір позики, укладений між [PERSON] та ТОВ "Фінансова компанія Є гроші" недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між ним та ТОВ "Фінансова компанія Є гроші" був укладений договір, відповідно до якого він отримав позику. Між ТОВ "Фінансова компанія Є гроші" та ПАТ "Промінвестбанк" було укладено договір відступлення права вимоги за договором, відповідно до якого ПАТ "Промінвестбанк" отримало право вимоги заборгованості за кредитним договором, укладеним між позивачем та ТОВ "Фінансова компанія Є гроші", але ознайомившись зі змістом договору, вважає договір недійсним. Так, фінансову послугу відповідачем було надано шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, але такий договір ним не був підписаний. Вказав, що відповідачем при укладенні кредитного договору були порушені права позивача, як споживача згідно з нормами Закону України "Про захист прав споживачів", Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", Закону України "Про захист персональних даних". Посилаючись на наведене позивач просив визнати укладений між ним та відповідачем договір позики недійсним. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва матеріали справи передано за підсудністю до Заводського районного суду м. Миколаєва. Ухвалою суду від 30.03.2021 року відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого засідання. 05.11.2021 року ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва закрито підготовче судове засідання та призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі за наявними в справі матеріалами. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомлено. Згідно з вимогами статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. У статті 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Як визначено у ч. ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Згідно ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами;\~\~висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ураховуючи викладене, суд зазначає, що на підтвердження заявлених позовних вимог позивач не надав договору, укладеного між ним та ТОВ «Фінансова компанія Є гроші», та на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів запитувані документи не надійшли, а збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами фактів, на які вона посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, відтак позовні вимоги [PERSON] щодо визнання недійсним договору укладеним між ним та ТОВ «Фінансова компанія Є гроші» є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed