Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

30.06.2023 представник позивача, адвокат Турченко Віта Володимирівна, звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що позивачка - [PERSON] являється двоюрідною бабусею неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який є сином відповідача у справі - [PERSON] . 31.07.2013 рішенням Сквирської державної районної адміністрації над малолітнім [PERSON] , [INFO] , як дитиною, що позбавлена батьківського піклування, було встановлено опіку та позивачку було призначено опікуном дитини. Причиною встановлення опікунства стало те, що єдиний близький родич дитини, його батько, тривалий час відбував покарання в місцях позбавлення волі, згідно вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.07.2013, яким відповідача було засуджено за п.2 ч.2 ст. 115 КК України до 11років позбавлення волі. Вказаний злочин, а саме умисне вбивство жінки, яка завідомо для винного перебувала у стані вагітності, [PERSON] скоїв відносно своєї дружини - [PERSON] , матері дітей: [PERSON] , [PERSON] у їх присутності. Протягом десяти років обов`язки по догляду за дітьми виконувала позивачка, оскільки інших близьких родичів у дітей не було, окрім їхньої рідної бабусі - [PERSON] (рідної сестри позивачки), проте остання за станом здоров`я не могла опікуватися дітьми та [INFO] померла. 20.05.2022 [PERSON] звільнився по відбуттю строку покарання з місць позбавлення волі та повернувся до місця свого проживання, проте не виявив бажання проживати із дітьми та опікуватися ними. Відповідач перестав взагалі цікавитися долею дітей, їхніми інтересами,потребами та проблемами, уникає зустрічей з ними, не приймає жодної участі у їх вихованні та житті. Відповідач, повернувшись в с. Пищики Білоцерківського району, де проживає і на даний час, проживаючи в одному населеному пункті зі своїм сином не проявляє будь якого інтересу до нього, не цікавиться його здоров`ям, успішністю у навчанні, його потребами та здобутками. Жодних пропозицій щодо надання матеріальної допомоги синові від відповідача не надходило, будь яких подарунків дитина від нього не отримувала, пропозицій щодо сумісного проведення дозвілля від нього ніколи не надходило. Позивачка неодноразово, для відновлення стосунків батька із сином, пропонувала йому спілкуватися із дитиною, цікавитися його життям, купувати йому одяг і продукти харчування, проводи із ним час, брати іншу участь у його житті та утриманні, але відповідач свідомо нехтує батьківськими обов`язками. Тому, просила у судовому порядку позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 03.08.2023 судом постановлено ухвалу, якою прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та за правилами загального позовного провадження призначено підготовче судове засідання. 13.09.2023 судом постановлено ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, якою закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивачка - [PERSON] та її представник - адвокат Турченко Віта Володимирівна у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та просили позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а судові витрати залишити за позивачем. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позов визнає у повному обсязі та не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] . Представник третьої особи, за довіреністю у справі - Трохименко Світлана Леонідівна, у судовому засіданні позов підтримала. Суд, заслухавши учасників справи, показання свідка, думку неповнолітнього, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст.165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що позивачка - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , на підставі розпорядження Сквирської районної державної адміністрації Київської області від 31.07.2013 за № 243 являється двоюрідною бабою та опікуном [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а проживає за адресою: [ADDRESS] разом з опікуном, що підтверджено матеріалами справи ( а.с.6,8,10,11,23-24,26,27). З матеріалів справи (а.с.9, 11-13,15,25,72-74) вбачається, що батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є відповідач у справі - [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а проживає за адресою: [ADDRESS] , а матір неповнолітнього - [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 27 корів у місті Біла Церква Київської області. Також, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьки неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , з 16 липня 1985 року перебували у зареєстрованому шлюбі ( а.с.25). Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2013 року, у справі № 357/7894/13-к, який набрав законної сили 24.10.2013 (а.с. 16-18), відповідача було визнано винним за п.2 ч.2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді 11років позбавлення волі, з якого вбачається, що [PERSON] вказаний злочин, а саме умисне вбивство жінки, яка перебувала у стані вагітності, скоїв відносно своєї дружини - [PERSON] . Згідно довідки про звільнення серії ЖИТ № 16608 від 20.05.2022 (а.с.21) [PERSON] , [INFO] , місце проживання: [ADDRESS] , засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2013 року, у період з 10.04.2013 по 20.05.2022 відбував покарання в установах Державної кримінальної служби та на підставі ухвали Богінського районного суду м. Житомира від 12.05.2022 на підставі ст. 81 КК України був звільнений умовно - достроково на 1 рік 4 місяці 15 днів. З характеристики наданої Пищиківським старостинським округом № 3 Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 20.06.2023 за № 24/02-33 (а.с.14) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , проживає з 15.05.2022 без реєстрації за адресою: [ADDRESS] разом із батьком, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , має двох дітей: [PERSON] , [INFO] (інвалід ІІ групи) та [PERSON] , [INFO] , матеріально дітей не забезпечує та не бере участі у їх вихованні, про дітей не турбується, поведінка у громадських місцях задовільна, письмових скарг щодо нього до старостинського округу не надходило. 05.09.2023 Служба у справах дітей та сім`ї Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області ухвалила висновок № 70/18-15 (а.с. 44), відповідно до якого, вважають доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 05.09.2023 Виконавчий комітет Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області виніс рішення № 647 (а.с. 78-79), відповідно до якого вирішив затвердити висновок комісії з питань захисту прав дитини щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Неповнолітній [PERSON] , [INFO] , у судовому засіданні пояснив, що проживає разом зі своєю двоюрідною бабою та опікуном - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , навчається у ДПТ НЗ «Білоцерківське вище професійне училище будівництва та сервісу» на кухаря - кондитера 4 розряду. Батько - [PERSON] у його житті та навчанні участі не приймає, матеріально не допомагає, на свята не вітає, не цікавиться ним, хоча вони і проживають в одному населеному пункті. Він підтримує позовну заяву в повному обсязі. Практичний психолог ДПТ НЗ «Білоцерківське вище професійне училище будівництва та сервісу» [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що неповнолітній [PERSON] думку щодо спору висловив вільно без будь якого тиску, його батька - [PERSON] у навчальному закладі ніколи не бачили, він не підтримує зв`язок з педагогами дитини, не підтримує сина у навчанні та не цікавиться його досягненнями. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав показання, що він являється сином позивачки, неповнолітній [PERSON] проживає разом з їх сім`єю з 2013 року, після того як його батько вбив матір хлопця і [PERSON] стала опікуном [PERSON] . Відповідач двічі приходив до них після звільнення з місць позбавлення волі, але навіть гостинця дитині не приніс, він не допомагає матеріально сину, не вітає його на дні народження та інші свята, навіть по телефону. Відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків і живе своїм життям. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права й обов`язки у відношенні своїх дітей. Згідно ст. 154 СК України захист прав і інтересів неповнолітніх дітей належить їхнім батькам. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч.1 ст.164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. У судовому засіданні позивачкою доведено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина - [PERSON] , [INFO] , та відповідач - [PERSON] визнав обставини справи і подав до суду відповідну заяву. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. А відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Європейський суд з прав людини (рішення у справі «Хант проти України» від 07.12.2006, рішення у справі Olsson v. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» мають в Україні значення джерела права. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 27 лютого 1991 р., частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що відповідач - [PERSON] свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків в повній мірі щодо неповнолітнього сина, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідним харчуванням, не займається лікуванням дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу та навчання, кошти на потреби сина не надає. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, однак позивач заявила клопотання про залишення даних витрат за нею без відповідного відшкодування.

Outcome: approved