Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

04 травня 2023 року [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, яким просив визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] ; стягнути з відповідіча понесені судові витрати. Вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними\~будівлями та\~спорудами,\~який знаходиться\~за адресою\~:\~ [ADDRESS] .\~25\~грудня 1991\~року [PERSON] \~склала заповіт,\~яким все\~своє майно\~заповіла [PERSON] .\~Позивач у\~встановлений законом\~строк звернувся\~до нотаріальної\~контори із\~заявою про\~прийняття спадщини.\~Інших спадкоємців\~після смерті\~ [PERSON] \~немає. У видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок позивачу нотаріусом відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на вказане майно. З цих підстав позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх спадкових прав. Ухвалою суду від 08 травня 2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. Відповідач своїм процесуальним правом подати відзив на позов не скористався. Заяв чи клопотань на адресу суду не направив. Згідно ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 28 липня 2023 року ухвалою суду підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті з викликом і повідомленням сторін. В судове засідання сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, не з`явились. Від позивача надійшла заява з проханням слухати справу без його участі, позовні вимоги повністю підтримав та просив задовольнити. Від відповідача Бориспільської міської ради Київської області надійшла заява, якою просили розгляд справи проводити без участі їхнього представника, прийняти рішення за наявними матеріалами справи. Також просили відмовити у задоволенні позову щодо стягнення з відповідача судових витрат, оскільки в позовах щодо спадкування, дій або бездіяльності відносно позивача Бориспільська міська рада не вчиняла. Дослідивши подані заяви та матеріали справи з наявними в ній доказами, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Приписами ч. 1, 3\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 3,\~4\~ст.\~12\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обґрунтовуючи судове рішення, суд також приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року (серія А, № 303А, п. 2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Наведене підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 11 квітня 1995 року Рогозівською сільською радою Бориспільського району Київської області. Родинні відносини між спадкодавцем [PERSON] та позивачем [PERSON] підтвердь-жуються копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 25 грудня 1963 року Рогозівсіль ЗАГС Бориспільського району Київської області. На випадок своєї смерті [PERSON] , 1920 року народження склала 25 грудня 1991 року заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON] , 1963 року народження. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою : [ADDRESS] . У встановлений законом строк позивач звернувся до Бориспільської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де була заведена спадкова справа №31/2021. Наведене підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №63414812 від 03 лютого 2021 року та копію спадкової справ № 31/2021. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, докази протилежного в матеріалах справи відсутні. 03 лютого 2021 року державним нотаріусом Бориспільської районної державної нотаріальної контори Скрипкою А.О. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою : [ADDRESS] , що належав [PERSON] , яка померла [INFO] . Вказана відмова обґрунтована відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на житловий будинок. Згідно довідки про право особистої власності робітника або службовця на жилий будинок, що видається у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину на будинок або його частину №403 від 27 вересня 1995 року, згідно з записом в погосподарській книзі виконавчого комітету Рогозівської сільської ради народних депутатів за №614 померлій [PERSON] належить на праві особистої власності жилий будинок з надвірними будівлями , який розташований на земельній ділянці Рогозівської сільської ради народних депутатів розміром 0,25 га і знаходиться в [ADDRESS] . Також, відповідно рішення про оформлення права власності на будинок, що знаходиться в селі Рогозів Бориспільського району Київської області № 45 виданого 28 вересня 1995 року виконкомом сільської ради, встановлено, що було вирішено оформити право власності на житловий будинок [ADDRESS] на померлу [PERSON] 28\~вересня 2020\~року КП\~БРР БР\~БТІ на\~ім`я [PERSON] \~виготовлено технічний\~паспорт на\~житловий будинок,\~який розташований\~за адресою\~: [ADDRESS] , з якого вбачається, що будинок побудований в 1968 році. З наявних в матеріалах справи документів встановлено, що спору про спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , немає. Доказів протилежного до суду не надано. Щодо розбіжностей в написані по батькові померлої [PERSON] , судом встановлено, що експертом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський експертно-дослідний центр» проведено лінгвістичне дослідження з доданими документами, а саме: копією свідоцтва про народження [PERSON] ; копія довідки про право особистої власності, у якій наведено відомості про [PERSON] ; копію заповіту [PERSON] ; копію витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, у якому наведено відомості про [PERSON] . Так, імена по батькові [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] лінгвістично ідентичні, оскільки утворені від різних варіантів того самого імені : Олисей, Єлесей, Елесей, Єлисей відповідно. Згідно із чинним українським правописом, нормативною формою цього імені по батькові жіночого роду є Єлисеївна. Вказане підтверджується висновком експерта Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський експертно-дослідний центр» №15891 від 19 квітня 2023 року. Спірні правовідносини регулюються книгою 6 Цивільного кодексу України «Спадкове право». Як вбачається із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст. 1220, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За змістом ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як встановлено ч.1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1, 2 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. За змістом абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно ч. 3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. У частині 4 ст. 3 наведеного Закону вказано, що права на нерухоме майно, які виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Відповідно вказаних нормативних актів передбачалась державна реєстрація будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року. Таким чином, судом встановлено, що у відповідності до законодавства, яке діяло на момент закінчення будівництва житлового будинку та регулювало відносини пов`язані із виникнен-ням права власності на споруджений житловий будинок у спадкодавця [PERSON] виникло право власності на вказаний житловий будинок. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] , який прийняв спадщину після смерті [PERSON] , в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, набув право власності на дане майно в порядку спадкування з моменту відкриття спадщини. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення право-відношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання не законними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин 2 - 5 статті 13 цього Кодексу. Зважаючи на вказане, суд вважає доведеними обставини, зазначені в позовній заяві, а відтак наявні підстави для її задоволення. У частині 1 ст. 133 ЦПК України вказано, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. При зверненні до суду з даним позовом [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 13420 грн. 20 коп.. Наведене підтверджено квитанцією № 4 від 04 травня 2023 року. Оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 13420 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved