Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

Позивачка за допомогою засобів поштового листування 01.04.2023 звернулась до суду із зазначеною позовною заявою, просить розірвати шлюб, укладений із відповідачем, зареєстрований Вознесенівським у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м.Дніпро), актовий запис №16 від 22.01.2020. За змістом позовної заяви сторони перебувають у шлюбі з 22.01.2020, спільних неповнолітніх дітей не мають. Основна причина припинення шлюбу, як зазначає позивач, - відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя, втрата почуття поваги та прихильності. Позивачка стверджує, що примирення та збереження шлюбу неможливе, сторони не проживають разом з 2020 року, шлюбні стосунки припинено. [PERSON] також зазначає, що, оскільки відповідач в категоричній формі відмовляється розривати шлюб у позасудовому порядку, вона змушена звернутися до суду. На підставі наведеного позивачка просить задовольнити позовну заяву. Ухвалою судді від 10.04.2023 у зв`язку із невиконання вимог ст.175, 177 ЦПК України з підстав, врегульованих ч.1,2 ст.185 ЦПК України, позовну заяву залишено без руху для виправлення недоліків із наданням строку для їх усунення в п`ять днів з дня вручення ухвали, шляхом подання до матеріалів справи доказів сплати судового збору у визначеній в цій ухвалі сумі або клопотання для відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру або звільнення від його сплати; позовної заяви, що відповідає ст.175, 177 ЦПК України із наданням відповідних доказів. Ухвалою судді від 01.05.2023 постановлено прийняти позовну заяву про розірвання\~шлюбу до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка 19.09.2023 подала до суду заяву за змістом якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, підтверджує обставини, викладені у позовній заяві, наполягає на задоволенні позову, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Просить після розірвання шлюбу прізвище не змінювати. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце розгляду повідомлялася відповідно до ч.3, 11 ст.128 ЦПК України шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації позивачки, розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та засобами електронного листування, що підтверджено відповідними доказами у справі, про причини неявки суд не повідомив. Контактна адреса електронної пошти для повідомлення відповідача зазначена позивачкою у заяві, адресованій суду, із врахуванням того, що відомо лише останнє місце перебування відповідача, його повідомлення в інший спосіб не є можливим. Копія ухвали суду від 01.05.2023 із копією позовної заяви та доданими документами надіслана відповідачу, що видно з матеріалів справи. Проте, відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ч.1 ст.191, ч.1 ст.278 ЦПК України, до матеріалів справи відзиву на позовну заяву у 15-денний строк з дня отримання ухвали суду не подав. Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку сторони позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст.281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч.1,2 ст.3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України. Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 2 Закону України «Про правовий статус іноземців» іноземцем є особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав. Правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. Ч. 1 ст. 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. У Рішенні Конституційного Суду України від 25.12.1997 № 9-зп роз`яснено, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. П.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави. Ч.1 ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Відповідно до\~ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно з п.7 ч.1 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України. Відповідно ст.\~22\~Договору між\~Україною та\~Сирійською Арабською\~Республікою про\~правові відносини\~і взаємну\~правову допомогу\~в цивільних\~і кримінальних\~справах (Договір ратифіковано Законом №1730-VI (1730-17) від 18.11.2009) будь-яка Договірна Сторона визнає та виконує такі судові рішення, винесені на території іншої Договірної Сторони: a) судові рішення у цивільних справах; b) вироки в частині відшкодування шкоди. Судом встановлено, що згідно із засвідченою копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 22.01.2020 Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), між сторонами у справі 22.01.2020 зареєстровано шлюб вказаним відділом реєстрації, про що зроблено відповідний актовий запис №16 від 22.01.2020. За змістом свідоцтва про шлюб відповідач [PERSON] є громадянином Сирійськоюї Арабської Республіки. Сторони спільних неповнолітніх дітей не мають, не проживають разом за вказаною у позовній заяві адресою з липня 2020 року, спільне господарство подружжя не веде. Про наявність майнового спору між сторонами не зазначено. Доказів протилежного відповідачем суду не надано. За приписами ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За нормою ч.3 ст.56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За змістом ч.2 ст.104, ч.3 ст.105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За наявності законних підстав, судом встановлено, що позов підлягає задоволенню, оскільки збереження сім`ї суперечить інтересам сторін, вжиття заходів щодо примирення подружжя відповідно до ст.111 СК\~України суд не вважає за доцільне. Ст.113\~СК України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідних клопотань відповідачкою до суду не подано. За змістом ч.8 ст.6\~Закону України\~«Про судовий\~збір» розподіл судового збору між сторонами здійснюється відповідно до процесуального законодавства. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведені процесуальні норми, суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивачки з відповідача судового збору у сумі 1 073,60 гривень (за подання позовної заяви до суду), із врахуванням задоволення позовних вимог в повному обсязі. На виконання ч.7 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» №2398VІ від 01.07.2010, ч.2 ст.115 СК України, копію рішення суду, яке набрало законної сили, необхідно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Outcome: approved