Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд змінити черговість одержання права на спадкування та визнати за нею - [PERSON] право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги за законом [PERSON] після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що спадкодавицю [PERSON] рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 30.12.1999 р. було визнано недієздатною та встановлено над нею опіку. Відповідно до висновку судово - психіатричної експертизи [PERSON] внаслідок виявлених у неї психічних захворювань не могла усвідомліювати значення своїх дій та керувати ними. Опікуном над недієздатною [PERSON] було призначено [PERSON] , відповідно до розпорядження Дарницької районної державної адміністрації м.Китєва №85 вді 18.02.2000 р. Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 22.12.2010 р. у зв`язку з неможливістю виконувати обов`язки опікуна [PERSON] опікуном над недієздатною [PERSON] була призначена [PERSON] . Після призначення [PERSON] опікуном над недієздатною [PERSON] позивач стала проживати зі спадкодавцем в одній квартирі, та здійснювала за останньою постійний догляд. Відповідач по справі [PERSON] є рідним сином спадкодавиці [PERSON] , який не здійснював будь - якого догляду за своєю матір`ю не піклувався про неї та не надавав матеріальну допомогу щодо утримання своєї матері та на даний час визнаний недієздатним. Крім того відповідач [PERSON] коли ще не був визнаний недієздатним мав можливість надавати допомогу своїй матері, але цього не робив, вчинив стосовно своєї матері - спадкодавиці [PERSON] умисний злочин, передбачений ч.1 ст.101 та ст.102 КК України ( ред. 1960 р.), а саме умисне заподіяння тяжких та середньої тяжкості тілесних пошкоджень. Весь тягар догляду за спадкодавцем взяла на себе позивач по справі, так- як спадкодавиця [PERSON] в силу психічного захворювання не могла здійснювати за собою догляд та потребувала постійної сторонньої допомоги . Свої вимоги позивач обгрунтовує посиланням на вимоги ст. 172 СК України, відповідно до якої дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу та частиною 2 статті 1259 ЦК України визначено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. В судовому засіданні позивач та її представник підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі з обставин, що викладені в позовній заяві, наполягаючи на тому, що відповідач [PERSON] коли мав можливість, ухилявся від своїх обов`язків щодо утримання спадкодавця - матері [PERSON] , так -як остання потребувала сторонньої допомоги вказаної, крім того вчинив стосовно спадкодавця умисний злочин з заподіяння тілесних пошкоджень. Також в обгрунтування своїх вимог позивач надала до суду рішення Вишгородського районного суду Київської обл. від 18.11.2022 р. відповідно до якого встановлено факт проживання позивача однією сім`єю зі спадкодавцем [PERSON] з 2010 р. по 28.11.2020 р., а також те, що весь тягар по догляду за спадкодавцем ліг саме на позивача по справі. До суду від в.о. директора КУ «Обласний пансіонат для осіб з інвалідністю та осіб похилого віку» [PERSON] , де проходить лікування та проживає [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого особа, яка має право на представлення інтересів недієздатного [PERSON] заперечувала щодо задоволення позову в повному обсязі, вказуючи на той факт, що вказаний позов не знайшов свого правового обґрунтування та задоволенню не підлягає. Представник третьої особи Виконавчого комітету Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької обл. в зал судового засідання не з`явився, хоча сповіщався належним чином про день, місце та час розгляду справи в суді. Суд, вислухавши пояснення сторін, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, що [INFO] померла [PERSON] , яка за життя рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 30.12.1999 р. було визнано недієздатною та встановлено над нею опіку. Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 22.12.2010 р. у зв`язку з неможливістю виконувати обов`язки опікуна [PERSON] опікуном над недієздатною [PERSON] була призначена [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на частини квартири [ADDRESS] , що належала спадкодавиці на підставі свідоцтва про право власності на житло, інша частини даної спірної квартири належить відповідачу по справі ( а.с.14). Як слідує з матеріалів справи у спадкодавиці [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] - відповідач по справі. Рішенням Новоазовського районного суду м. Чернігова від 6 грудня 2000 р. [PERSON] було визнано недієздатним . Відповідно до довідки виданої Комунальною установою «Обласний пансіонат для осіб з інвалідністю та осіб похилого віку» Вороновицька філія слідує, що [PERSON] перебуває в даному закладі з 8 вересня 2006 року в психоневрологічному відділені є інвалідом ІІ групи з діагнозом F20.00 та повністю перебуває на державному утриманні. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1265 Цивільного кодексу України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. За вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1266 Цивільного кодексу України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Частинами 1,3 статті 172 СК України визначено, що дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. В судовому засіданні була досліджена медична документація щодо спадкодавця [PERSON] та відповідно до якої слідує, що останній за результатами лікування в тому числі рекомендувалося харчування через назогастральний зонд, з чого можна дійти висновку, що спадкодавиця за життя не могла самостійно здійснювати за собою догляд та потребувала сторонньої допомоги, що узгоджується з поясненнями позивача по справі. Частиною 2 статті 1258 ЦК України визначено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Як роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» 30.05.2008 N 7, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Тобто, необхідними умовами для усунення особи від права на спадкування є встановлення факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги й факту перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво й потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Виходячи зі змісту указаної норми закону та відповідно до роз`яснень викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій. Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в ухвалі суду від 15 травня 2017 року у справі № 440/48/16-ц. В судовому засіданні було встановлено, що позивач по справі довготривалий період була опікуном спадкодавця [PERSON] та постійно здійснювала за останньою догляд, лікування, харчування. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, предмет доказування - це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір. Таким чином законодавець встановлює межі доказування. Необхідно врахувати, що обставини, які мають значення для справи, але щодо яких спору немає, не підлягають доведенню, оскільки визнані сторонами. Суд, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення сторін, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, має мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] про усунення від спадкування. Відшкодування судових витрат в порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, не здійснюється.

Outcome: approved