Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

21.04.2022 року позивач звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання малолітніх дитей. Позовні вимоги мотивовані наступним. Згідно позовної заяви, 10.11.2017 року між сторонами було зареєстровано шлюб. У сторін народилися двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що з серпня 2020 року [PERSON] участі у вихованні дітей не здійснює, свій обов`язок щодо піклування про їх здоров`я фізичний, духовний та моральний розвиток не виконує. Позивач займається вихованням дітей, піклується про них, про їх розвиток, здоров`я, життя. У зв`язку з вказаними обставинами, з урахуванням, перш за все, інтересів дітей, позивач вважає, що повинно бути визначено та затверджено місце проживання спільних з відповідачем дітей разом з їх батьком. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25.04.2022 року відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04.07.2022 року підготовче провадження у справі закрито та призначено слухання справи по суті. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.10.2022 року залучено до участі у цивільній справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Біляївської районної державної адміністрації Одеської області (код ЄДРПОУ: 04057095, місцезнаходження: Одеська область, місто Біляївка, проспект Незалежності, буд.11). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30.11.2022 року залучено до участі у цивільній справі орган опіки та піклування Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області (код ЄДРПОУ: 04377724, місцезнаходження: Одеська область, Одеський район, с. Дачне, вул. Шахтарська, буд. 8-А) у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. В судове засідання позивач не з`явився, однак представник позивача надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглядати справу без його участі. Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не надавала. Треті особи, які заявляють самостійних вимог на предмет спору у судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце слухання справи належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 10.11.2017 року між позивачем та відповідачкою було зареєстровано шлюб у Київському районному у м. Одесі відділом ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області, про що складено відповідний актовий запис за № 2777. [INFO] у сторін народилася дочка [PERSON] , її народження, у встановленому законом порядку, було зареєстровано Київським районним у м. Одесі відділом ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області, про що 06.12.2017 року складено відповідний актовий запис за №1358 [INFO] у сторін народився син [PERSON] , його народження, у встановленому законом порядку, було зареєстровано Київським районним у м. Одесі відділом ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області, про що 21.03.2019 року складено відповідний актовий запис за №413. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05.04.2022 року, справа №521/3613/22, шлюб між сторонами було розірвано. Судом встановлено, що на сьогоднішній день діти проживають разом із позивачем, відповідачка виїхала за кордон. Відповідачка практично участі у вихованні дітей не здійснює, свій обов?язок щодо піклування про їх здоров?я фізичний, духовний та моральний розвиток не виконує. З висновку органу опіки та піклування Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області від 19.09.2023 року № 287, щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , та малолітнього [PERSON] , [INFO] , вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , разом з їх батьком, [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що позивач працевлаштований, працює на підприємстві АТ «ДТЕК Одеські електромережі» на посаді Електромонтером з експлуатації електролічильників, є платником податків. Позивач отримує постійний стабільний дохід. та має можливість утримувати та матеріально забезпечувати дітей, їх життя, навчання, дозвілля. Вказані обставини підтверджуються Довідкою, що видана АТ «ДТЕК Одеські електромережі» про те що з 05.03.2020 року. Судом встановлено, що позивач має постійне місце проживання, постійно проживає та зареєстрований за постійним місцем проживання у будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві приватної власності його матері, [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області 08.10.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності та Витягом «Про державну реєстрацію прав», виданим КП «Одеське МБТІ та РОН». В цілому вказаний будинок, з господарськими будівлями та спорудами складаються з: житлового будинку «А», що складається: 3-ох житлових кімнат: 1-а кімната площею 11,90 кв.м., 2-а кімната площею 15,8 кв.м, 3-а кімната площею 17,4 кв.м, коридору, площею 14,1 кв.м, санвузла 5,6 кв.м, гардероба площею 4,2 кв.м,, та споруд: літня кухня «Б» площею 60,20 кв.м, котельня «В» площею 2.7 кв.м, сарай «Г» площею 4.5 кв.м, сарай «Д» площею 5.7 кв.м, душова кімната «Ж» площею 2.7 кв.м, вбиральня «З» площею 2.7 кв.м, що підтверджується технічним паспортом Судом встановлено, що в будинку створені для дітей усі необхідні умови проживання. Будинок світлий, чистий, повністю обставлений меблями та обладнаний побутовою та іншою необхідною технікою, з усіма необхідними комунікаціями. Судом встановлено, що [PERSON] має середню освіту, не працює, зареєстрована в однокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності її матері [PERSON] . В квартирі, крім [PERSON] , зареєстровані та проживають її мати [PERSON] та сестра [PERSON] діти сторін, також, зареєстровані у вказаній квартирі. Судом встановлено, що [PERSON] , будучи рідним батьком малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в повному обсязі займається вихованням та утриманням дітей, піклується про їхнє здоров?я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що дочка [PERSON] та син [PERSON] відвідують Одеський заклад дошкільної освіти «Ясла-садок» №222 Одеської міської ради, що підтверджується доповідними від вихователя Одеського ЗДО № 222 Шавловської Є.В. від 29.11.2021 року та відповідями на адвокатські запити №01-14/156 та №01-14/157 від 29.11.2021 року, що надані директором Одеського ЗДО № 222 Іриною Мусляца . У зв?язку вказаними обставинами, суд вважає, що визначення місця проживання дочки [PERSON] та сина [PERSON] разом з їх батьком, в першу чергу відповідає їх інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім?я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом положень ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11. 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов?язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до ч. 2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов?язків щодо дитини. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім?ї разом з батьками або в сім?ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов?язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов?язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов?язані піклуватися про здоров?я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України батьки зобов?язані поважати дитину. Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно, як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. За змістом статті 31 ЦК України, малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Також, із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч,4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров?я, в якому вона проживає, Отже, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Частинами 1,2 стаття 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов?язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров?я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі №6-1945цс17). Таким чином, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що вимоги про визначення місця проживання дітей разом з батьком підлягають задоволенню.

Outcome: approved