Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

17.07.2023 [PERSON] звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. Вказану спадщину прийняли їхні неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , оскільки вона, як їх законний представник, подала відповідну заяву про прийняття спадщини до нотаріального органу - Другої білоцерківської державної нотаріальної контори. З постанови при відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.02.2023 вона, [PERSON] , дізналася, що на майно її покійного чоловіка [PERSON] накладено арешт в межах виконавчого провадження № 55893949 (постанова про накладення арешту на майно боржника державного виконавця Кички Т.В. від 03.05.2018). Коли вона звернулась до Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) то їй повідомили, що її чоловік [PERSON] був боржником за кредитним договором, укладеним з АТ «Ідея Банк», стягнення заборгованості в сумі 96382,87 грн. проводилось на підставі виконавчого напису № 218 від 15.01.2018, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем. Сам виконавчий напис приватного нотаріуса її чоловік [PERSON] при житті не отримував і тому у неї він відсутній. Виконавче провадження № 55893949 04.02.2022 було закінчено згідно п. 3 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» (через смерть боржника). Зі ст. 55 ЦПК України, 1218, 1268 ЦК України, ст. 154 СК України слідує, що її неповнолітні діти прийняли спадщину після смерті батька [PERSON] , до складу якої ввійшло належне йому на момент смерті майно і на яке було накладено арешт в межах виконавчого провадження № 55893949. Таким чином, арештоване майно станом на теперішній час належить її неповнолітнім дітям, але через існування арешту цього майна, вони позбавлені можливості оформити свої спадкові права на це майно, чим порушуються їхні права. З метою захисту порушених прав її неповнолітніх дітей, вона, як їх законний представник, змушена звернутись до суду з цим позовом. Крім того, вона, як законний представник неповнолітніх спадкоємців, вперше довідалася про існування виконавчого напису № 218 від 15.01.2018 після одержання постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.02.2023. Вважає нотаріальний напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки заборгованість в сумі 96382,87 грн. не є безспірною, оскільки вона не визнає існування цієї заборгованості за кредитним договором, укладеним з АТ «Ідея Банк». Крім того, приватним нотаріусом при здійсненні нотаріальних дій, не були дотримані всі вимоги законодавства України. Вона не визнає простроченої заборгованості за кредитом, оскільки AT«Ідея Банк» за життя її чоловіка [PERSON] жодних претензій чи вимог йому не пред`являли, що свідчить, що заборгованість або відсутня взагалі, або не є безспірною. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені у виконавчому написі зроблено відповідачем одноособово без урахування думки та позиції боржника. Тому, вищевикладені обставини призвели до неможливості оформлення спадкових прав її неповнолітніх дітей після смерті їх батька [PERSON] , що свідчать про порушення їх прав на отримання спадщини, а тому відповідно до ст. 16 ЦК України, мої неповнолітні діти мають право на судовий захист своїх прав та інтересів. Враховуючи вищевикладене, позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №218, від 15.01.2018, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Ідея банк» заборгованості в сумі 96382,87 грн. 23.06.2023 судом, після усунення позивачем недоліків позову, постановлено ухвалу, якою відстрочено [PERSON] сплату судового збору, пов`язаного з розглядом справи, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, до ухвалення судового рішення у справі, прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Також, витребувано з Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином завірену копію виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за №218, від 15.01.2018, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея банк» заборгованості в сумі 96382,87 грн. 03.10.2023 представник відповідача, за довіреністю у справі - Михашула Євгенія Іванівна, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що AT «Ідея Банк» не погоджується з даним позовом, вважає його безпідставним та необґрунтованим, натомість виконавчий напис № 218, вчинений 15.01.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., вважає таким, що в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає виконанню, підтвердженням чого є наступне. По-перше, 27.10.2016 між AT«Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Z06.232.72524, відповідно до п.1.1 якого Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 50400,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору. AT«Ідея Банк» належним чином виконано обов`язки згідно з Кредитним договором, а [PERSON] , як позичальник власних зобов`язань не виконував,внаслідок чого станом на 24.11.2017 у нього утворилася заборгованість за таким Кредитним договором у розмірі 94682,87 грн. У зв`язку з вказаним вище на адресу боржника кредитором було надіслано вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань та довідку-розрахунок заборгованості за адресою проживання позичальника, що зазначена ним у кредитному договорі, а саме: [ADDRESS] , які були залишені ним без задоволення. Отже, обов`язок кредитора щодо пред`явлення Боржнику письмової вимоги про усунення порушень кредитних зобов`язань вважається належним чином виконаним з моменту надіслання відповідної вимоги, а не її отримання. До того ж, відповідно до п. 5.8 Кредитного договору всі повідомлення сторін за цим Договором вважатимуться зробленими належним чином, якщо вони будуть здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом або вручені особисто за зазначеними в цьому Договорі адресами Сторін. По-друге,ПАТ «Ідея Банк» надало приватному нотаріусу всі необхідні документи для вчинення ним 15.01.2018 виконавчого напису № 218, у тому числі:заяву AT«Ідея Банк» про вчинення виконавчого напису № 12.4.2/1754 від 09.01.2018;кредитний договір № Z06.232.72524 від 27.10.2016; довідку AT «Ідея Банк» про ненадходження платежів № 12.4.2/1604 від 09.01.2018;вимогу AT «Ідея Банк» до [PERSON] про усунення порушення кредитних зобов`язань № 12.4.2/Z06.232.72524 від 05.12.2017;довідку-розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором № Z06.232.72524 від 27.10.2016 станом на 24.11.2017;список згрупованих поштових відправлень AT «Ідея Банк»;список згрупованих поштових відправлень цінних листів AT «Ідея Банк»; опис вкладення до цінного листа, що підтверджує надіслання на адресу боржника документів, визначених пунктами 4-5 даного переліку, а також фіскальний чек по оплаті вище вказаних послуг поштового зв`язку;виписку по рахунку [PERSON] . Такі документи цілком підтверджували наявність та безспірність кредитної заборгованості,приватним нотаріусом було вчинено оскаржуваний виконавчий напис щодо стягнення з [PERSON] 94682,87 грн. боргу за Кредитним договором та 1 700,00 грн. витрат на його вчинення, разом - 96382,87 грн. По-третє, [PERSON] , законний представник неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , звернулася до AT «Ідея Банк», з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. З вказаної вище позовної заяви AT «Ідея Банк» дізналося, що [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яку прийняли його неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] .Позовна заява [PERSON] , законного представника неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , мотивована тим, що з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтв про право на спадщину за законом) від 23.02.2023, винесеною державним нотаріусом Другої білоцерківської державної нотаріальної контори Юрченко І.О., вона дізналася про те, що на майно її покійного чоловіка [PERSON] накладено арешт в межах виконавчого провадження № 55893949 (постановою Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про накладення арешту на майно боржника від 03.05.2018). Частиною 1 ст. 608 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями ст. 1281 ЦК України визначено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Таким чином, спадкоємці [PERSON] , що прийняли його спадщину, зобов`язані виконати зобов`язання спадкодавця за кредитним договором № Z06.232.72524 від 27.10.2016, на якому приватним нотаріусом було вчинено оскаржуваний Виконавчий напис щодо стягнення з [PERSON] 96382,87 грн. в межах вартості успадкованого майна. [PERSON] , законний представник неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , вважає нотаріальний напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, так як заборгованість в сумі 96382,87 грн. не є безспірною, оскільки вона не визнає існування цієї заборгованості за кредитним договором, укладеним з AT «Ідея Банк». Щодо наявності факту безспірності суми кредитної заборгованості, то по-перше,підписанню кредитного договору передувало ознайомлення та погодження всіх його умов, в тому числі щодо розмірів та строків погашення грошових зобов`язань позичальника, відповідальності за порушення договірних умов кожною із сторін. Підписавши Кредитний договір, боржник погодився із запропонованими банком умовами, зобов`язався дотримуватись таких, а при умові їх порушень - нести відповідальність, зазначену у правочині. Отже, підписавши кредитний договір, позивач взяв на себе зобов`язання виконувати всі його умови та узгодив усі платежі за таким Договором. Разом з тим, [PERSON] оплата здійснювалася з порушенням передбачених графіком термінів та в менший сумі. Відтак, порушивши кредитні зобов`язання, боржник усвідомлював факт виникнення у нього кредитної заборгованості та доцільність негайного погашення такої. Крім того, як уже зазначалося у відзиві, боржнику було відомо про кредитну заборгованість, її розмір та структуру, проте станом на день вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису, чи раніше, ним не було вчинено жодних дій з метою оскарження сум заборгованості в судовому порядку. Щодо вчинення виконавчого напису за договором, який нотаріально не посвідчений. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 затверджений Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів та Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (надалі - Постанова № 662) зазначений Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та пунктом 2 такого змісту:«Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 по справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття Постанову № 662 в частині, в тому числі, пункт 2 вказаного Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Однак, вказаною постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 по справі №826/20084/14, не визначено моменту з якого втрачає чинність Постанова № 662, внаслідок чого така втрачає чинність в загальному порядку, встановленому законом для нормативно-правових актів. Резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 по справі № 826/20084/14 не містить відомостей про те, з якого саме моменту втрачає чинність Постанова № 662, внаслідок чого така, як вже вказувалося, втрачатиме чинність в загальному порядку, а саме відповідно до Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 31.07.2000 року № 32/5. Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2022 № 480 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо діяльності нотаріусів та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану» затверджено «Зміни, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України», згідно з пунктом 1 яких розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», а саме пункт 2 Переліку документів,за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, виключено. Таким чином, спірний виконавчий напис вчинено до втрати чинності Постановою № 662,оскільки така втратила чинність в частині розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» 28.04.2022,тобто з моменту набрання чинності вказаною вище Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2022 № 480.Відтак, виконавчий напис № 218, вчинений 15.01.2018 приватним нотаріусом є законним та вчиненим з додержанням норм чинного законодавства. Також, позивач просить стягнути з AT «Ідея Банк» витрати щодо надання професійної правничої допомоги у розмірі 20000,00 грн, але з такими витратами відповідач не погоджується, і вважає, що їх слід зменшити до нуля гривень та відмовити у задоволенні таких витрат у зв`язку з тим, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, позивач не надав до суду жодних документів та не навів розрахунку таких витрат. Отже, AT«Ідея Банк» позбавлений будь-якої можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу. Також Банк вважає, що вартість заявлених витрат є явно неспівмірною зі складністю спору та витраченим часом, що свідчить про штучне збільшення розміру вартості наданих Адвокатом робіт та послуг. Даний спір є спором незначної складності, аналогічні правовідносини неодноразово досліджувались судом касаційної інстанції, матеріали справи не містять великої кількості документів або розрахунків, розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Таким чином, вартість заявлених витрат є явно неспівмірною зі складністю спору, що свідчить про штучне збільшення розміру вартості наданих адвокатом робіт та послуг. Тому, враховуючи вищевикладене, просила у задоволенні позовної заяви [PERSON] , законного представника неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] до Акціонерного товариства «Ідея Банк», відмовити у повному обсязі. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович копію ухвали про відкриття провадження з пакетом документів отримав 14.09.2023 (а.с. 52), однак, протягом строку, встановленого судом, письмові пояснення щодо спору до суду не подав. Третя особа - Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) копію ухвали про відкриття провадження з пакетом документів отримав 11.09.2023 (а.с. 51), однак, протягом строку, встановленого судом, письмові пояснення щодо спору та витребувані судом документи до суду не подав. Станом на 09.11.2023 клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проживає за адресою: [ADDRESS] , з 28.11.2013 перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який помер [INFO] , та є законним представником неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 7-8, 9-10, 11). З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори від 23.02.2023 (а.с. 12-14) вбачається, що [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , подала заяву про прийняття спадщини (1/2 частина квартири [ADDRESS] ) після смерті їх батька [PERSON] , [INFO] , та державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що на майно [PERSON] , який помер [INFO] , накладено арешт в межах виконавчого провадження №55893949 на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника державного виконавця Кички Т.В. від 03.05.2018. З відповіді Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) від 18.07.2022 (а.с. 15-16) вбачається, що у відділі на примусовому виконанні перебували виконавчі документи про стягнення з [PERSON] заборгованості: 1) ВП №59965306 на користь ГУ ДФС України в сумі 510 грн з 05.09.2019 по 03.02.2022, ВП закінчено згідно п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»; 2) ВП №61545103 на користь держави стягнення штрафу у справі про адміністративні правопорушення в сумі 510 грн з 16.03.2020 по 16.11.2021, повернення ВД стягувачу згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»; 3) ВП №67341837 на користь ГУ ДПС України в сумі 11803,66 грн з 03.11.2021 по 03.02.2022, ВП закінчено згідно п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»; 4) ВП №55893949 на користь ПАТ «Ідея Банк» в сумі 96382,87 грн з 13.03.2018 по 04.02.2022, ВП закінчено згідно п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»; 5) ВП №61302131 на користь ГУ ДПС України в сумі 23785,08 грн з 18.02.2020 по 04.02.2022, ВП закінчено згідно п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Також, позивачу роз`яснено підстави для зняття арешту з майна згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Вищезазначене підтверджується також інформацією з Єдиного реєстру боржників (а.с. 17-19). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 20-21), вбачається, що нерухоме майно (1/2 частину квартири [ADDRESS] ) [PERSON] , який помер [INFO] , накладено арешт (реєстраційний номер запису про обтяження 25983410), що зареєстрований 03.05.2018 Білоцерківським міським відділом ДВС ГТУЮ у Київській області на підставі постанови про арешт майна боржника ВП №55893949 від 03.05.2018, виданої державним виконавцем Кичка Т.В. міським відділом ДВС Білоцерківського МРУЮ. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Згідно статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст. 39 Закону «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України за №282/20595. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно пункту 1.1. вказаної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Як передбачено п.3.1., 3.2. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів, при цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (правова позиція Верховного Суду, яка викладена у постанові від 23.01.2018 року справа № 310/9293/15, № 61-154). Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком можуть бути підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Судом враховується, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Таким чином, слід встановити, чи були надані банком нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року № 6-158цс15. Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 23.06.2020 у справі № 645/1979/15-ц).Водночас, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 21.09.2021 у справі №910/10374/17). В постанові Верховного Суду (справа №310/9293/15ц від 23.01.2018) зазначено, що при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права в аналогічних правовідносинах дійшла Велика палата Верховного суду у постанові від 29.03.2019 у цивільній справі №137/1666/16-ц. В постанові Верховного суду від 29.01.2019 у справі № 910/13233/17 зазначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Відповідач, заперечуючи вимоги позивача, зазначає, що AT «Ідея Банк» належним чином виконано обов`язки згідно з Кредитним договором №Z06.232.72524 від 27.10.2016, а [PERSON] , як позичальник зобов`язань не виконував, внаслідок чого станом на 24.11.2017 у нього утворилася заборгованість за таким Кредитним договором у розмірі 94682,87 грн. У зв`язку з вказаним вище на адресу боржника кредитором було надіслано вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань та довідку-розрахунок заборгованості за адресою його проживання, що зазначена ним у кредитному договорі, а саме: [ADDRESS] , які були залишені ним без задоволення. Також, ПАТ «Ідея Банк» надало приватному нотаріусу всі необхідні документи для вчинення ним 15.01.2018 виконавчого напису № 218, у тому числі: заяву AT«Ідея Банк» про вчинення виконавчого напису № 12.4.2/1754 від 09.01.2018; кредитний договір № Z06.232.72524 від 27.10.2016; довідку AT«Ідея Банк» про ненадходження платежів № 12.4.2/1604 від 09.01.2018; вимогу AT«Ідея Банк» до [PERSON] про усунення порушення кредитних зобов`язань № 12.4.2/Z06.232.72524 від 05.12.2017; довідку-розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором № Z06.232.72524 від 27.10.2016 станом на 24.11.2017; список згрупованих поштових відправлень AT«Ідея Банк»; список згрупованих поштових відправлень цінних листів AT«Ідея Банк»; опис вкладення до цінного листа, що підтверджує надіслання на адресу боржника документів, визначених пунктами 4-5 даного переліку, а також фіскальний чек по оплаті вище вказаних послуг поштового зв`язку; виписку по рахунку [PERSON] .. Такі документи цілком підтверджували наявність та безспірність кредитної заборгованості,приватним нотаріусом було вчинено оскаржуваний виконавчий напис щодо стягнення з [PERSON] 94682,87 грн. боргу за Кредитним договором та 1 700,00 грн. витрат на його вчинення, разом - 96382,87 грн. Однак, суд критично оцінює зазначені твердження та докази, надані відповідачем на підтвердження безспірності заборгованості боржника виходячи з наступного. Детальний розрахунок заборгованості (а.с. 62-63), на думку суду, сам по собі не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, оскільки нічим не підтверджується і його правильність неможливо перевірити. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. За пунктом 62 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України» від 04.07.2018\~ № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №553/1325/14-ц та постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №61-517св18. Виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором (правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц). Однак, виписка за картковим рахунком (по кредитному договору, укладеному з [PERSON] ) до суду не надана. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Так, у нотаріальному процесі при стягненні боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення, надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджує безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 30 вересня 2019 року по справі №357/12818/17, від 01.04.2020 року у справі № 236/2511/17, від 27 серпня 2020 року по справі №554/6777/17, від 09 вересня 2020 року по справі №127/7932/17. Судом встановлено, що АТ «Ідея банк» не довело належними та допустимими доказами отримання [PERSON] до вчинення виконавчого напису (15.01.2018), вимоги про усунення порушень договору, а відтак, і виконання вимог підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Зазначене свідчить про порушення законодавчої вимоги щодо належного повідомлення боржника про борг, адже боржник вважається належним чином повідомленим про вимогу щодо усунення порушень за кредитним договором в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про усунення порушень за кредитним договором, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку. Також, до суду не надано доказів щодо надання АТ «Ідея банк» приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Гуревічову О.М. усіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника за виконавчим написом № 218 від 15.01.2018, а саме [PERSON] , який помер [INFO] . Також, слід зазначити, що відповідно до пункту 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно п. 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 (справа №826/20084/14), яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 залишена без змін, визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. Також, відповідач зазначає, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 не визначено моменту з якого втрачає чинність постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014, внаслідок чого така втрачає чинність в загальному порядку, встановленому законом для нормативно-правових актів. Визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд визначає, що рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. Зважаючи на те, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 було саме визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014, то вбачається, що така може втратити чинність лише на майбутнє з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття спірного акту. Разом з тим, резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 не містить відомостей про те, з якого саме моменту втрачає чинність постанова Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №662, внаслідок чого така, як вже вказувалося, втрачатиме чинність в загальному порядку, а саме відповідно до Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 31.07.2000 №32/5.Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2022 № 480 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо діяльності нотаріусів та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану» затверджено «Зміни, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України», згідно з пунктом 1 яких розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», а саме пункт 2 Переліку документів,за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, виключено. Таким чином, спірний виконавчий напис вчинено до втрати чинності Постановою № 662,оскільки така втратила чинність в частині розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» 28.04.2022,тобто з моменту набрання чинності вказаною вище Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2022 № 480. Суд критично оцінює зазначене твердження відповідача, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Крім того, відповідно до частин восьмої, одинадцятої ст. 171 КАС України (в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року), суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині. Резолютивна частина постанови суду про визнання нормативно-правового акта незаконним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, і про визнання його нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. У частині п`ятій ст. 254 КАС України (в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року) зазначено, що постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (стаття 255 КАС України). Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Безпосередній правовий ефект створює і судове рішення про визнання незаконним та нечинним нормативно-правового акта: такий акт втрачає чинність з моменту набрання законної сили судовим рішенням. Указане судове рішення не потребує його виконання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 (справа №826/20084/14), яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 залишена без змін, зокрема, зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили та резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року №23 та резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені\~ «Офіційний вісник України» від 24 листопада 2017 року №92. Крім того, не посвідчений нотаріусом кредитний договір не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису (правова позиція Верховного суду, що викладена в постановах від 12.03.2020 у справі №757/24703/18-ц, від 15.04.2020 у справі №158/2157/17 та у постанові Великої Палати Верховного суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17). Позивач - [PERSON] , як законний представник неповнолітніх дітей, обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, зазначає, що її неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] прийняли спадщину після смерті батька [PERSON] , до складу якої ввійшло належне йому на момент смерті нерухоме майно (1/2 частина квартири [ADDRESS] ), але на таке нерухоме майно було накладено арешт в межах виконавчого провадження №55893949 щодо примусового виконання виконавчого напису №218 від 15.01.2018, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., і через існування такого арешту вони позбавлені можливості оформити свої спадкові права на це майно, у зв`язку з цим державним нотаріусом Другої білоцерківської державної нотаріальної контори Юрченко І.О. постановою від 23.02.2023 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії (у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом). Як було зазначено вище у рішенні у Білоцерківському відділі ДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) на примусовому виконанні з 13.03.2018 перебувало виконавче провадження №55893949 щодо примусового виконання виконавчого напису №218 від 15.01.2018, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Ідея Банк» боргу в розмірі 96382,87 грн, в межах якого постановою державного виконавця Кички Т.В. про арешт майна боржника від 03.05.2018 накладено арешт. Однак, постановою від 04.02.2022 виконавче провадження №55893949 закінчено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку зі смертю [INFO] боржника [PERSON] . Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Отже, враховуючи вказані вимоги закону, виконавче провадження №55893949 щодо примусового виконання виконавчого напису №218 від 15.01.2018, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Ідея Банк» боргу в розмірі 96382,87 грн, закінчене та не може бути розпочате знову, оскільки боржник за вказаним виконавчим написом помер, а державний виконавець на виконання вимог ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» мав винести постанову про зняття арешту майна боржника, який помер. Разом з тим, у разі не зняття арешту з майна державним викоанвцем, такий арешт знімається на підставі рішення суду (ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Також, згідно зі ст.608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. У зв`язку зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1281,1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Отже, можна зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише у разі прийняття майна у спадщину, у межах вартості успадкованого майна та у розмірі заборгованості, яка виникла за життя спадкодавця, з урахуванням норм ст. 1281,1282 ЦК України. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, яка полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно положень ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадах. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Звертаючись до суду із даним позовом в інтересах малолітніх дітей, [PERSON] , зобов`язана довести, яким чином вчинення виконавчого напису приватного нотаріуса №218 від 15.01.2018, примусове виконання по якому закінчене у зв`язку зі смертю боржника, зачіпає права та законні інтереси малолітніх дітей на прийняття спадщини, а суд, в свою чергу, має перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів, є обов`язковою передумовою звернення особи до суду за захистом своїх прав; при цьому обов`язком позивача, відповідно до ст. 81 ЦПК України є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів. Так, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16.10.2020 року у справі №910/12787/17. Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Звертаючись до суду з даним позовом в інтересах малолітніх дітей, [PERSON] не довела належними і допустимими доказами порушення їх прав, свобод та інтересів, вчиненням оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса №218 від 15..01.2018. При цьому позивач, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Велика Палата Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 вказала, що ефективний спосіб захисту прав повинен: 1) забезпечити поновлення порушеного права 2) в разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування 3) такий захист повинен бути повним (тобто не частковим) 4) забезпечувати мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії 5) забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту Одне право має захищатися одним позовом. Рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті і захищати порушене право чи інтерес. Якщо для реалізації рішення суду потрібно ще раз звертатися до іншого суду й отримувати ще одне рішення це означає, що обраний спосіб захисту є неефективним. Тому, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19). Предметом спору в даній справі є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису №218, від 15.01.2018, вчиненого приватним нотаріусом Гуревічовим Олегом Миколайовичем, про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Ідея банк» заборгованості в сумі 96382,87 грн. Позовні вимоги заявлено позивачем в інтересах малолітніх дітей з підстав стягнення відповідачем в позасудовому порядку заборгованості за кредитним договором з боржника [PERSON] , який помер [INFO] , шляхом вчинення виконавчого напису приватного нотаріуса №218 від 15.01.2018. Однак, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту\~ є неефективним, оскільки задоволення вимоги про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса №218, від 15.01.2018, про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Ідея банк» заборгованості в сумі 96382,87 грн,таким, що не підлягає виконанню, не може призвести до захисту або відновлення порушеного речового права малолітніх дітей, на оформлення спадкових прав на нерухоме майно після смерті їх батька [PERSON] та не буде підставою для скасування арешту майна у закінченому виконавчому провадженні. Крім того, слід зазначити, що відповідно до чинного законодавства, оскаржити виконавчий напис нотаріуса можливо виключно в судовому порядку і для цього саме боржник має право подати позов до суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, з метою захисту свого цивільного права. А тому, виходячи з обставин цієї справи суд вважає, що належним способом захисту позивача буде звернення до суду з вимогами про звільнення з під арешту нерухомого майна, що накладений у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого напису, який підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, про що зазначалося в ухвалі про залишення позову без руху від 24.07.2023, однак, позивач, заяв про зміну предмету позову в порядку ст. 49 ЦПК України до суду не подала. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постанові від 02.02.2021 у справі №925/642/19). Також, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (постанова Верховного Суду від 15.08.2019 у справі № 1340/4630/18). Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (такі висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 ст. 81 ЦПК України). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Обґрунтовуючи судове рішення, суд\~ приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в\~ рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню. Водночас, ухвалою про відкриття провадження у справі від 23.06.2023 судом відстрочено [PERSON] сплату судового збору, пов`язаного з розглядом справи, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, до ухвалення судового рішення у справі. Станом на 08.11.2023 судовий збір [PERSON] за позовну вимогу немайнового характеру, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в розмірі 1073,60 грн не сплачено, тому, згідно ч. 2 ст. 136 ЦПК України ( якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення), суд стягує з позивача судовий збір в розмірі 1073,60 грн за подачу до суду позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Outcome: approved