Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~08.09.2023 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, мотивуючи свій позов тим, що її батьками були: мама [PERSON] , яка померла [INFO] , батько [PERSON] , який помер [INFO] . \~ \~ \~ \~Після смерті \~ \~ \~ \~ [PERSON] . Лосіч залишилося спадкове майно: - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , рік побудови 1969, загальною площею 93, 3 м2, житловою площею 72, 1 м2; - земельна ділянка площею 0, 2500 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - земельна ділянка площею 0, 6000 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: село Підгірне Луцького ( до [INFO] - Рожищенського) району Волинської області. \~ \~ \~ \~Земельні ділянки належали [PERSON] , спадкоємцем якого була його дружина [PERSON] , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових справ на дане майно. \~ \~ \~ \~Позивач вказує, що є спадкоємцем першої черги за законом і спадщину після смерті [PERSON] прийняла шляхом спільного постійного проживання разом із спадкодавцем на день її смерті. \~ \~ \~ \~Відповідачі, які є її рідними сестрами і також є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] , спадщину не прийняли. Постановою приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу С.П. Матвійчук позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, земельні ділянки, та відсутністю правовстановлюючих документів, що посвідчують речове право (свідоцтво про право на спадщину) на ім`я спадкодавця [PERSON] . \~ \~ \~ \~Враховуючи вищенаведене, з посиланням на норми чинного законодавства, що регулює спірне питання, позивач просить визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] . \~ \~ \~ \~Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2023 року, справа передана на розгляд головуючому судді Н.В. Шептицькій ( ас 28), яка ухвалою від 12.09.2023 року прийняла до розгляду позовну заяву, відкрила загальне позовне провадження, призначила підготовче засідання, витребувала матеріали спадкових справ ( ас 29-30). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 03.10.2023 року підготовче засідання відкладено на 20.10.2023 року ( ас 79-80), в якому оголошено перерву до 23.10.2023 року. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 23.10.2023 року підготовче провадження закрито і справа призначена до судового розгляду по суті на 13.11.2023 року ( ас 114-115). \~ \~ \~ \~Учасники справи в судове засідання не з`явилися, але подали суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності: позивач та її представник позовні вимоги підтримують повністю, просять позов задовольнити ( ас 123), відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає, просить розглядати справу у її відсутності ( ас 48), відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає, просить розглядати справу у її відсутності ( ас 74). \~ \~ \~ \~Суд увалив розглядати справу у відсутності учасників справи, згідно частини 1 статті 223 ЦПК України. \~ \~ \~ \~У відповідності до вимог частини 2\~статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частин 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення ( виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Датою прийняття рішення у цій справі є 13.11.2023 року - дата складення повного судового рішення. У судовому засіданні всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд встановив наступне. В судовому засіданні встановлено, що батьками позивача [PERSON] були: мама [PERSON] , яка померла [INFO] , батько [PERSON] , який помер [INFO] . \~ \~ \~ \~Після смерті \~ \~ \~ \~ [PERSON] . Лосіч залишилося, крім іншого, наступне спадкове майно: - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , рік побудови 1969, загальною площею 93, 3 м2, житловою площею 72, 1 м2; - земельна ділянка площею 0, 2500 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - земельна ділянка площею 0, 6000 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: село Підгірне Луцького ( до [INFO] - Рожищенського) району Волинської області. \~ \~ \~ \~Житловий будинок і земельні ділянки належали [PERSON] , спадкоємцем якого була його дружина [PERSON] , яка спадщину прийняла, але не оформила всіх своїх спадкових прав. \~ \~ \~ \~Позивач є спадкоємцем першої черги за законом і спадщину після смерті [PERSON] прийняла шляхом спільного постійного проживання разом із спадкодавцем на день її смерті. \~ \~ \~ \~Відповідачі, які є рідними сестрами позивача і також є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] , спадщину не прийняли у встановленому законом порядку та строки. \~ \~ \~ \~Крім того, спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Лосіч була [PERSON] , яка померла [INFO] , і яка також спадщину після смерті [PERSON] не прийняла у встановленому законом порядку та строки. Постановою приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу С.П. Матвійчук позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на частину спадщини за законом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, земельні ділянки, та відсутністю правовстановлюючих документів, що посвідчують речове право (свідоцтво про право на спадщину) на ім`я спадкодавця [PERSON] . Дані обставини підтверджуються дослідженими безпосередньо в судовому засіданні письмовими доказами: паспортом позивача ( ас 6-7), свідоцтвом про смерть [PERSON] ( ас 9), витягом з погосподарської книги № 5 за 1996-2000 роки від 24.01.2023 року ( ас 10), архівним витягом з рішення сесії Березолуківської сільської Ради народних депутатів Рожищенського району від 17.05.1996 року № 7/6 ( ас 11), свідоцтвом про смерть [PERSON] ( ас 12), постановою приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу С.П. Матвійчук від 24.08.2023 року ( ас 13-14), свідоцтвом про народження [PERSON] ( ас 15), свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] і [PERSON] ( ас 16), довідкою Копачівської сільської ради Луцького району Волинської області від 07.09.2023 року ( ас 17), Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 26.08.2021 року ( ас 18), свідоцтвом про одруження [PERSON] і Н.П. дунай ( ас 19), інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 14.09.2023 року ( ас 43), матеріалами спадкової справи № 150/2021, заведеної після смерті [PERSON] ( ас 55-71), матеріалами спадкової справи № 16, заведеної після смерті [PERSON] ( ас 90-99). Надаючи правову оцінку встановленим у підготовчому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права. Згідно статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно частини 1\~статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно частини 3 статті\~1223, частини 1 статті\~1220, частини 1 статті 1270\~ЦК України, здійснення права на спадкування, право на спадщину виникає у день її відкриття. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини 1\~статті 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259\~цього Кодексу. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням. Так, не можна прийняти лише якусь частину майна, що входить до складу спадщини, а від іншої частини відмовитися взагалі чи прийняти її під якоюсь умовою. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. В судовому засіданні встановлено, що спадкове майно, яке належало на день смерті [PERSON] , її дочка [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, прийняла шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на день її смерті і подачі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом ( спадкова справа № 150/2021, ас 55-71). Також в судовому засіданні встановлено, що спірне спадкове майно належало на день його смерті [PERSON] , яке у встановленому законом порядку та строки прийняла у власність його дружина [PERSON] , проте свідоцтво про право власності на спадкове майно за законом не отримала, у зв`язку із відсутністю у спадкодавця правовстановлюючих документів на житловий будинок і земельні ділянки ( спадкова справа № 16, ас 90-99). Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до частини 1\~статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно\~статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до пункту 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2002 року № 5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що з урахуванням положень частини першої статті\~15\~та статті\~392 ЦК України\~власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Судом встановлено, що позивач належним чином зареєструвати право власності на спадкове майно, яке вона прийняла в порядку спадкування за законом, належним чином немає можливості через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельні ділянки та відсутністю документів, що посвідчують речове право (свідоцтва про право на спадщину) на ім`я спадкодавця [PERSON] , про що приватним нотаріусом винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Згідно з частиною третьою\~статті 3 ЦПК України\~провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. До 19 січня 1996 року, згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року Міністерством комунального господарства УРСР, не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, розташовані в населених пунктах. Обов`язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об`єкти нерухомості введено лише з 29 червня 1998 року. Саме цього дня набрала чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09 червня 1998 року №121. Відповідно до частини 3\~статті 3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV\~права\~на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації ( зокрема й право власності на нерухоме майно - частина 1 статті 4 Закону). Згідно із частиною 4 статті 3 вищезазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Крім того, Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та втратила чинність згідно наказу Держжитлокомунгоспу N 56 від 1З грудня 1995 року. Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах ( пункт 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади ( публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Пленум Верховного Суду України у п 9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Вказаною інструкцією обов`язковою була реєстрація права власності на житлові будинки в органах БТІ лише у містах і селищах міського типу, однак не у сільській місцевості. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 31 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п 43 Постанови КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127 « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: - документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; - виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Дані нормативно-правові акти та встановлені у судовому засіданні обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , рік побудови 1969, побудований відповідно до діючого на час його будівництва законодавства і право власності на нього належним чином було зареєстровано органом місцевого самоврядування, згідно запису в погосподарській книзі № 5 за 1996-2000 роки по селу [PERSON] ( до 01.01.2021 року Рожищенського) району Волинської області за [PERSON] ( ас 10). Крім того, згідно витягу з рішення сесії Березолуківської сільської Ради народних депутатів Рожищенського району від 17.05.1996 року № 7/6, [PERSON] надано у власність безоплатно земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства: 0, 25 га для обслуговування житлового будинку, 0, 60 га для ведення підсобного господарства ( ас 11). Згідно листа № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року « Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз`яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до статті 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на придбане, побудоване до набрання чинності Законом України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Аналогічну правову позицію було висловлено ВСУ у постанові від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12, яка є обов`язковою для врахування судами України. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи вищенаведене у сукупності, а саме, що [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] , яка вчасно і належним чином прийняла спірну спадщину після смерті [PERSON] , але [PERSON] , яка вчасно і належним чином прийняла спадщину після смерті [PERSON] , належним чином зареєструвати право власності на спадкове майно немає можливості з незалежних від неї причин, то суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення і слід визнати за позивачем право власності на спірне спадкове майно. Судові витрати слід залишити за позивачем, враховуючи заяву її представника ( ас 123).

Outcome: approved