Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА Державна іпотечна установа звернулася до суду з позовом до відповідачів про стягнення суми 22593,10 гривень (в т.ч. 12 518,57грн - інфляційні втрати;10 074,53грн -3%річних), нарахованих за несвоєчасне виконання рішення суду. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 09.09.2020року, із відповідачки на користь Державної іпотечної установи було стягнуто заборгованість за кредитним договором № №14/PGN6-09-06 від 15.09.2006 року в сумі 227 176,74 грн. Позивач вказує, що відповідач зазначене рішення суду не виконала. З огляду на не виконання відповідачем рішення суду, позивачем нарахована, у відповідності до\~ст. 625 ЦК України, три відсотки річних, що за період із 23.04.2019 р. по 25.01.2021 р. становить суму в розмірі 10074,53 грн. та інфляційні втрати за весь період прострочені у розмірі 12\~518,57 грн., які підлягають стягненню за вимогами закону із відповідачки, в зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧІВ Відповідачка та її представник адвокат Ковальов А.І., належно повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, відзив на позов, інші клопотання та заперечення до розгляду справи не подали. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07.12.2021 року відкрито спрощене провадження у справі. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Як вбачається із описової частини рішення міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.09.2020 року, 15.09.2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 14/PGN6-09-06. Відповідно до умов Кредитного договору Банк на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності (процента ставка 14,5 % річних) позивач надав [PERSON] кредитні ресурси в сумі 175 120,00 грн., які остання зобов`язалася повернути до 14 вересня 2026 року. Відповідно до пункту 3.2 Кредитного договору [PERSON] зобов`язалася щомісячно в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості відповідно по Кредитних ресурсах у складі щомісячного Ануїтетного платежу, розмір якого за цим Договором становить 2 242, 00 грн. У складі Ануїтетного платежу також сплачуються проценти за користування Кредитними ресурсами. Зазначений розмір Ануїтетного платежу може бути змінений за згодою Сторін. Як передбачено пунктом 3.4 Кредитного договору, у випадку несвоєчасного або неповного здійснення зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом або не сплати процентів і комісійної винагороди Позичальником, Банк має право вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів і комісійної винагороди. У пункті 4.2 Кредитного договору вказано, що нарахування процентів здійснюється за період з моменту списання Кредитних ресурсів з Позичкового рахунку Позичальника до моменту повернення Кредитних ресурсів на Позичковий рахунок. Нарахування процентів за день видачі Кредитних ресурсів проводиться як за повний день, а за день повернення не проводиться. Нарахування процентів проводиться один раз на місяць на залишок заборгованості на Позичковому рахунку Позичальника за період з 1 по останнє число місця. Нарахування процентів проводиться по методу «факт»/360 за кожний день користування Кредитними ресурсами. У пункті 4.3 Кредитного договору зазначено, що Позичальник сплачує проценти щомісяця, у строк до 10 числа кожного місяця, у складі щомісячного Ануїтетного платежу, розмір якого встановлений п. 3.2. цього Договору. У зазначений термін сплачуються проценти, нараховані за попередній календарний місяць. Проценти сплачуються шляхом зарахування відповідної суми на рахунок процентів № 22387062482701. Згідно пункту 4.5 Кредитного договору, датою сплати процентів є день зарахування необхідної суми на рахунок, зазначений в п. 4.3 цього Договору. У п. 4.6 вказаного Договору зазначено, у випадку зміни вартості Кредитних ресурсів на ринку позичкового капіталу або інших показників, що характеризують кон`юнктуру фінансових ринків, процентна ставка за користування Кредитними ресурсами підлягає зміні на вимогу Банку. У зазначених випадках Банк вправі змінити розмір процентної ставки, попередивши про це письмово Позичальника не пізніше ніж за 5 (п`ять) днів. У випадку незгоди Позичальника зі зміною розміру процентної ставки, Позичальник зобов`язаний повідомити про це Банк протягом 3 (трьох) днів з моменту одержання повідомлення Банку про зміну процентної ставки та повернути отримані Кредитні ресурси та сплатити всі проценти за чинною ставкою до настання строку набрання чинної нової процентної ставки, зазначеної у повідомлені Банку. При відсутності повідомлення Позичальника про свою незгоду зі зміною розміру процентної ставки, протягом 3 (трьох) днів з моменту одержання відповідного повідомлення, новий розмір процентної ставки вважається прийнятим Позичальником та набирає чинності з моменту, зазначеного в повідомленні. Пунктом 6.1 Кредитного договору встановлено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, [PERSON] повинна сплачувати Банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожень день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення Позичальником строків платежів, передбачених п.3.2., 3.4., 4.3., 4.4., 4.6., 4.7., 4.8. цього Договору, а також будь - яких інших строків платежів, передбачених цим Договором. Сплата пені не звільняє Позичальника від зобов`язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними ресурсами. У пункті 7.6 Договору зазначається - за не виконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність відповідно до діючого законодавства України. 15.09.2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] і [PERSON] був укладений Договір поруки №14/PGN6-P. Пунктом 1.1. Договору поруки передбачено, що Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобов`язань за Кредитним договором №14/PGN6-09-06 від 15.09.2006 року, укладеним між Кредитором та Боржником, відповідно до якого Боржникові наданий кредит у розмірі 175 120,00 (Сто сімдесят п`ять тисяч сто двадцять гривень 00 коп.) гривень, зі сплатою 14,500 % річних. Пунктом 2.1. Договору поруки визначено, що у випадку невиконання Боржником зобов`язань за Кредитним договором, Боржник та Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. Крім цього, як було зазначено вище, одним з видів забезпечення виконання зобов`язань є застава. 15.09.2006 року на виконання умов пункту 5.1 Кредитного договору, між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит»» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір №14/ZGN6-06. За умовами зазначеного договору [PERSON] передає Банку в заставу (іпотеку) наступне нерухоме майно, а саме 4 (кімнатну) квартиру під номером [ADDRESS] . 11.02.2015 року між Державною іпотечною установою та ТОВ Банк «Фінанси та кредит» був укладений Договір відступлення права вимоги №17/4-В. За умовами цього Договору первісний кредитор (Банк) відступає, а новий кредитор (ДІУ, Установа) набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки, тощо), вказаними у додатках до даного Договору, в тому числі як свідчить Додаток №1 до Договору відступлення, права вимоги за Кредитним договором №14/PGN6-P від 15.09.2006року. Пунктом 6.1. Договору про відступлення передбачено, що цей Договір набуває чинності з моменту його підписання його Сторонами та нотаріального посвідчення та діє до повного виконання сторонами своїх обов`язків за цим Договором. Відповідачкою умови кредиту не виконувались у зв`язку з чим, Державна іпотечна установа звернулась в суд про стягнення заборгованості за кредитним договором №14/PGN6-P від 15.09.2006року Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 09.09.2020 року, із відповідачки на користь Державної іпотечної установи було стягнуто заборгованість за кредитним договором № №14/PGN6-P від 15.09.2006року в сумі 227 176,74 грн. Позивач вказує, що відповідач рішення суду належним чином не виконала та заборгованість перед позивачем вже тривалий час не погашає, та доказів зворотному з боку відповідачки суду надано не було. Згідно із розрахунком заборгованості, який було надано стороною позивача, сума трьох відсотків річних та інфляційних втрат за весь період прострочення перед Державною іпотечною установою за час прострочення, та за період невиконання рішення суду, за період із 23.04.2019 р. по 25.01.2021 р. становить суму в розмірі 22593,10 гривень (в т.ч. 12518,57грн - інфляційні втрати;10074,53грн -3%річних). ОЦІНКА СУДУ Відповідно дочастини четвертої статті 82Цивільного процесуальногокодексу України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставини щодо укладання між сторонами кредитного договору, договорів поруки та неповернення коштів не підлягають доказуванню у справі, яка розглядається, оскільки мають преюдиційне значення. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 09.09.2020 року, із [PERSON] на користь Державної іпотечної установи стягнуто заборгованість за кредитним договором №14/PGN6-09-06 від 15.09.2006 p. на загальну суму 227 176 (двісті двадцять сім тисяч сто сімдесят шість) грн 74 коп., з яких: 128 157,28 грн основний борг, 15 055,03 грн інфляційні нарахування, 24 397,63 грн пеня та 59 566,80 грн прострочені відсотки за користування кредитом.. Згідно із розрахунком заборгованості, який було надано стороною позивача, сума трьох відсотків річних та інфляційних втрат за весь період прострочення перед Державною іпотечною установою за час прострочення, та за період невиконання рішення суду, за період із 23.04.2019 р. по 25.01.2021 р. становить суму в розмірі 22593,10 гривень (в т.ч. 12518,57грн - інфляційні втрати;10074,53грн -3%річних). Відповідачка має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили, та докази на спростування доводів позивача в цій частині відповідачем суду надано не було. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою\~статті 625 ЦК України\~сум. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, стороною позивача доведено достатніми доказами підстави, з якими закон пов`язує можливість стягнення із відповідачки на користь позивача 3% річних в порядку\~ст. 625 ЦК України, та доводи позову стороною відповідача спростовані не були, а відтак суд вважає позов обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню. НОРМИ ПРАВА Згідно з ч. 1 ст.4, ч. 1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом статей\~524,\~533-535,\~625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Стаття 625 ЦК України\~розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України, а відтак, приписи розділу І книги 5\~ЦК України\~поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5\~ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5\~ЦК України). У\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних правовідносин, але й з інших підстав. У пункті 45 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Позивачем складено та надано суду розрахунок сума трьох відсотків річних та інфляційних втрат за весь період прострочення перед Державною іпотечною установою за час прострочення, та за період невиконання рішення суду, за період із 23.04.2019 р. по 25.01.2021 р. становить суму в розмірі 22593,10 гривень (в т.ч. 12518,57грн - інфляційні втрати;10074,53грн -3%річних), який стороною відповідача спростовано не було, як і не було надано доказів належного виконання рішення суду. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 750/5104/17 Велика Палата Верховного Суду вирішила відступити від висновків, викладених Верховним Судом України у Постанові від 20.01.2016 в справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані\~Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися вимогистатті 625\~ЦК України\~та у Постанові від 02.03.2016 в справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія\~статті 625 ЦК України\~поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята\~статті 11 ЦК України\~не дає підстав для застосування положень\~статті 625 ЦК України\~у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин, а тому суд приходить до висновку, що на спірні правовідносини поширюються вимоги\~статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на зазначене, у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Положення\~статті 625 ЦК України\~поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Така правова позиція викладена і у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18, провадження № 686/21962/15-ц та Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. За змістом цієї норми закону нарахування на суму боргу трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу. Зазначене також відповідає правовому висновку, наведеному у Постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, Постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи\~статті 625 ЦК України\~поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у Постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі. З огляду на те, що відповідачка порушила грошове зобов`язання з виплати коштів, а тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення 3% річних, відповідно до положень\~ст. 625 ЦК України. Суд при вирішенні даного спору звертає увагу на те, що на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, а тому його невиконання зумовлює застосування положень частини другої\~статті 625 ЦК України. Відповідачка має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили, та докази на спростування доводів позивача в цій частині відповідачем суду надано не було. Зазначений правовий висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року № 6-1946цс15, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою\~статті 625 ЦК України\~сум. Саме такі висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у Постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, стороною позивача доведено достатніми доказами підстави, з якими закон пов`язує можливість стягнення із відповідачки на користь позивача 3% річних та інфляційні втрати за весь період прострочення, та доводи позову стороною відповідача спростовані не були, а відтак суд вважає позов обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно ст.\~133,\~141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 2270,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved