Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований 06.10.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Добропіллю Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області за актовим записом №193. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що протягом останнього року шлюбні відносини з відповідачем поступово погіршилися через відсутність взаєморозуміння, постійні сварки, різні погляди на життя та виховання дітей, від початку 2023 року проживають окремо, спільне господарство не ведеться. Позивач вказує, що збереження шлюбу суперечить її інтересам, сім`я розпалась остаточно, у зв`язку з чим звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу з відповідачем та просила та визначити місце проживання малолітніх дітей з нею. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.10.2023 року було відкрито спрощене позовне провадження, призначено справу до судового розгляду, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. В строк, встановлений судом, відзиву на позовну заяву до суду не надійшло. Сторони в судове засідання не з`явились. Позивач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій просила її вимогу про визначення місця проживання малолітніх дітей залишити без розгляду, позовну вимогу про розірвання шлюбу підтримує, просить її задовольнити, спроб до примирення робити не бажає, строк на примирення не потрібен. Від відповідача [PERSON] також до суду надійшла заява з проханням розглянути справу без його участі, не заперечує проти розірвання шлюбу, зазначив, що спроб до примирення робити не бажає, строк на примирення не потрібен. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про прийняття заяви відповідача про визнання відповідачем позовних вимог. Суд, розглянувши цивільну справу, з урахування заяви позивача про залишення без розгляду вимогу про визначення місця проживання малолітніх дітей, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 06.10.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Добропіллю Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області було зроблено відповідний актовий запис №193 від 06.10.2012 року та Добропільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повторно видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 04.07.2023 року. (а.с.5) Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується долученими до матеріалів позову копіями свідоцтв про народження. (а.с.10,11) Стаття 21 Сімейного кодексу України визначає, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до частини другої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Статтею 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно статті 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Сторони у своїх заявах просили строк на примирення не надавати. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Згідно частини другої ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги фактичні взаємини подружжя, причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. Суд вважає за необхідне також роз`яснити сторонам, що згідно з абз.2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, щодо розподілу між сторонами судових витрат. Частиною першою статті 142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн. (а.с.4) Таким чином, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги про розірвання шлюбу в повному обсязі до початку судового розгляду по суті, суд приходить до висновку, що 50 відсотків сплаченої суми підлягають поверненню позивачу з державного бюджету, інші 50 відсотків від сплаченої суми слід стягнути з відповідача на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: partial