Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

У травні 2023 року неповнолітня [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Лещенко В.А., звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому просила позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач є її батьком. Позивачка проживає зі своєю матір`ю - [PERSON] . Відповідач злісно ухилялася від виконання батьківських обов`язків по утриманню, вихованню, навчанню своєї доньки, не створює належних умов для її проживання, не забезпечує їй фізичного та розумового розвитку, байдуже ставиться до здоров`я дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не цікавиться внутрішнім світом доньки. Крім того, відповідач надав нотаріально посвідчену згоду на позбавлення його батьківських прав відносно доньки. Тому просить задовольнити її позов. Ухвалою суду від 29 травня 2023 року провадження у справі відкрито, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 19 вересня 2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. 09 серпня 2023 засобами поштового зв`язку відповідач надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення вимог позивача (а.с.24). Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги позивача підтримала. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Васильківської селищної ради у судове засідання не з`явився, 18.09.2023 на електронну пошту суду надіслав заяву про розгляд справи за відсутності представника (а.с.38). Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач є батьком позивачки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6). [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить довідка про реєстрацію місця проживання та копія паспорту матері позивачки з відміткою про зареєстроване місце проживання (а.с.4,5 зворот). Згідно з наданою суду Довідкою-характеристикою №4 від 20.04.2023 з місця проживання, [PERSON] проживає за вищевказаною адресою з мамою, сестрою і братом. Батько дитини [PERSON] проживає окремо, вихованням дитини не займається, не цікавиться її життям, не спілкується з дитиною, матеріально не забезпечує (а.с.9). З характеристики навчального закладу від 19.04.2023 вбачається, що [PERSON] з першого класу навчається у Великоолександрівському ліцеї Васильківської селищної ради Дніпропетровської області, за роки навчання зарекомендувала себе як дисциплінована учениця, характеризується виключно з позитивної сторони; мати дитини [PERSON] піклується про доньку, приділяє належну увагу її вихованню, виховує доньку в любові і повазі; батько дитини [PERSON] жодного разу не відвідував школу та батьківські збори, не приділяв увагу вихованню доньки, не цікавився її навчанням (а.с.8). В матеріалах справи наявна копія нотаріально посвідченої заяви батька дитини [PERSON] від 14 січня 2023 року, у якій останній сповістив, що відмовляється від батьківських обов`язків щодо своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.7). 24 серпня 2023 року Службою у справах дітей Васильківської селищної ради складено висновок, у якому вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с.35-36). Як встановлено у ч.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Натомість висновок органу опіки та піклування містить мотиви його прийняття, посилання на обставини справи, норми законодавства, яким керувався орган опіки та піклування та не суперечить інтересам дитини, тому із зазначеним висновком суд погоджується. Оцінюючи наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав суд керується наступними нормами права. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як встановлено у ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилалась на ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п.п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09). Європейський суд з прав людини зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulingerand Shuruk v. Switzerland), (заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року), що інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідність харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (Конвенція ООН про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що відповідач свідомо не бажає піклуватися та займатися вихованням дитини, про що надав нотаріальну засвідчену заяву про відмову від батьківських обов`язків. На думку суду, інтересам позивача не відповідатиме збереження родинних зв`язків з батьком, який цього свідомо не бажає. Крім того, суд приймає до уваги, що у відповідності до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи, дослідивши та оцінивши наявні докази у сукупності, а також враховуючи те, що відповідач визнав позов, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved