Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

В липні 2023 р. [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Головного управління національної поліції у м. Києві, Комунального підприємства «Центр організації дорожнього руху», третя особа - Департамент патрульної поліції, про витребування майна, зобов`язання вчинити дії, в якому просив витребувати з чужого незаконного володіння Головного управління Національної поліції у м. Києві та передати власнику [PERSON] транспортний засіб марки ALFA ROMEO, № шасі (кузова, рами) [NUMBER] державний номерний знак [NUMBER] в належному технічно-справному стані, котрий знаходиться на спеціалізованому майданчику для зберігання за адресом: 02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, буд.20-А. Зобов`язати Комунальне підприємство «Центр організації дорожнього руху» шляхом безоплатного доставлення за допомогою евакуатора з спеціального майданчика, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Г. Хоткевича, 20- А відновивши порушене право власності та передати [PERSON] за адресою: [ADDRESS] належний йому на праві власності транспортний засіб марки ALFA ROMEO, № шасі (кузова, рами) [NUMBER] державний номерний знак [NUMBER] в належному технічно-справному стані. Позовні вимоги вмотивовані тим, що [PERSON] є власником транспортного засобу ALFA ROMEO, номерний знак [NUMBER] , № шасі (кузова, рами) [NUMBER] з 30.05.2012. 17 лютого 2020 року о 20 год. 35 хв. за адресом м. Київ, вул. Є Чавдар, 7 Інспектором роти № 1 батальйону № 3 полку 2 УПП у м. Києві ДПП Кулєшовим Євгенієм Віталійовичем прийнято рішення про тимчасове затримання транспортного засобу ALFA ROMEO, державний номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] на праві приватної власності. При цьому, постанови про адміністративне правопорушення, або протоколу про адміністративне правопорушення складено не було. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2022 у справі №761/31779/20 було визнано протиправними дії інспектора роти N 1 батальйону N 2 полку 2 Управління патрульної поліції у м. Києві Кулєшова Євгенія Віталійовича щодо тимчасового затримання шляхом евакуації на спеціальний майданчик за адресою: м. Київ, вулиця Г. Хоткевича, 20А 17 лютого 2020 року належного Позивачу транспортного засобу ALFA ROMEO державний знак [NUMBER] . Позивач зазначає, що транспортний засіб до цього часу йому повернуто не було. Звертає увагу, що відповідачі немають права вимагати оплату платежів за перевезення та перебування транспортного засобу на спеціальному майданчику. Крім цього, позивач є особою з інвалідність третьої групи, а тому його транспортний засіб взагалі не міг бути доставлений для зберігання на спеціальний майданчик. Вказане стало підставою для звернення до суду. У відзиві на позов представник відповідача 1 заперечує щодо його задоволення, зазначає, що транспортний засіб позивача зберігається на території спеціального майданчику ГУНП у м. Києві. За транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці стягується плата. Умовою повернення транспортного засобу є оплата вартості послуги з транспортування та/або зберігання транспортного засобу, а позивач відмовляється оплачувати вказані послуги. Подали клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. У відповіді на відзив відповідача 1 представник позивача зазначає, що адміністративних матеріалів щодо позивача складено не було, не доведено того, що позивач керував транспортним засобом, порушив ПДР, вчинив адміністративне правопорушення 17.02.2020 р. по вул. Є. Чавдар, 7 м. Київ. Вважає відсутні підстави для внесення плати за повернення транспортного засобу, затриманого шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик. В поясненні третя особа зазначає, що процедура повернення тимчасового затриманого транспортного засобу здійснюється відповідно до Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1102. Умовами повернення зазначеним особам транспортного засобу є оплата вартості послуги з транспортування та/або зберігання транспортного засобу, а в разі винесення постанови про накладення стягнення у вигляді штрафу - його сплата. У відзиві на позов відповідач 2 зазначає, що з відповідачем 1 було укладено договір про надання послуг з транспортування №488ВПЗ від 22.08.2019 р., предметом якого є надання послуг з перевезення транспортних засобів, що затримані працівниками поліції. Відповідач 2 здійснив виключно переміщення транспортного засобу ALFA ROMEO, державний номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] , на спеціальний майданчик за адресою: [ADDRESS] . Звертає увагу, що вказаний спеціальний майданчик їм не належить. Жодних протиправних дій щодо позивача не вчиняв, виключно виконував умови договору з транспортування №488ВПЗ від 22.08.2019 р. Крім цього, вважає, що позивачем пропущено строки позовної давності. У відповіді на відзив відповідача 2 представник позивача зазначає, що поліцейські не мали права затримувати та евакуювати автомобіль позивача, а водій, який діяв від імені відповідача 2, не повинен був завантажувати та доставляти до спеціального майданчика автомобіль позивача. Вважає, що відповідач 2 порушив умови договору про надання послуг з транспортування №488ВПЗ від 22.08.2019 р., оскільки здійснив транспортування тимчасово затриманого транспортного засобу без наявності документів, визначених законодавством України для цієї мети. Звертає увагу, що відсутні докази складання протоколу, постанови про притягнення до адімінвідповідальності, де встановлено перешкоджання автомобілем позивача іншим учасника руху, що стало підставою для його евакуації. Просить врахувати обставини встановлені постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2022 у справі №761/31779/20. Вважає відсутні підстави для застосування позовної давності, оскільки позовна давність не поширюється на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження майно, що є триваючим порушенням. Крім цього, у період дії воєнного стану строки позовної давності продовжуються на строк його дії. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити. Представники відповідачів та представник третьої особи заперечили щодо задоволення позову. Ухвалою судді від 24.07.2023 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи. Протокольною ухвалою суду від 29.09.2023 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Суд, вислухавши пояснення присутніх представників, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Верховний Суд в постанові від 27.08.2020 р. у справі № 419/2304/18 зазначив, що суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, а, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обгрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обгрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Необхідність цього принципу підтверджена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, (провадження № 14-473цс18), в якій зазначено, що «згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм». З аналізу наведених норм процесуального права убачається, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Судом встановлено, що [PERSON] є власником транспортного засобу ALFA ROMEO, номерний знак [NUMBER] , № шасі (кузова, рами) [NUMBER] з 30.05.2012. 17 лютого 2020 року о 20 год. 35 хв. за адресом м. Київ, вул. Є Чавдар, 7 Інспектором роти № 1 батальйону № 3 полку 2 УПП у м. Києві ДПП Кулєшовим Євгенієм Віталійовичем прийнято рішення про тимчасове затримання транспортного засобу ALFA ROMEO, державний номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] , шляхом доставлення для зберігання на спеціальний майданчик за адресою вул. Гната Хоткевича, 20-Б, м. Київ у зв`язку з суттєвим перешкоджанням іншим учасникам руху. Транспортний засіб було переміщено представниками відповідача 2, які діяли згідно договору про надання послуг з транспортування №488ВПЗ від 22.08.2019 р., укладеного з відповідачем 1, предметом якого є надання послуг з перевезення транспортних засобів, що затримані працівниками поліції. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2022 у справі №761/31779/20 визнано протиправними дії Інспектора роти №1 батальйону №2 полку 2 Управління патрульної поліції у м. Києві Кулєшова Євгенія Віталійовича щодо тимчасового затримання шляхом евакуації на спеціальний майданчик за адресою: м. Київ, вулиця Г. Хоткевича, 20А 17 лютого 2020 року належного [PERSON] транспортного засобу ALFA ROMEO державний знак [NUMBER] . Згідно ст. 82 ч.4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В ході розгляду справи №761/31779/20 встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази складання протоколу, постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, де встановлено суттєве перешкоджання іншим учасникам руху ТЗ, який належить на праві власності позивачу. Інспектори патрульної поліції повинні скласти протокол (винести постанову), в якому повинно чітко бути зафіксовано, яке порушення вчинено водієм (власником) транспортного засобу, а вже в подальшому даний ТЗ підлягає евакуації. Підставою для евакуації транспортного засобу є встановлення адміністративного правопорушення. Вимогами КУпАП чітко передбачає зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) самого порушення та складання протоколу, постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Позивач є інвалідом (підтверджується довідкою МСЕК серія АВ №0082632) та у відповідності до ч. 3 ст. 265-2 КУпАП, такий ТЗ взагалі не підлягає доставці на спеціалізовані майданчики. Судом встановлено та не заперечується відповідачами, що транспортний засіб позивача до цього часу перебуває на спеціальному майданчику Головного управління національної поліції у м. Києві, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Г. Хоткевича, 20- А. Вказані обставини підтверджуються також договором №488ВП3 від 22.08.2019 р. (п.2.2.1), за яким ГУНП у м. Києві, як замовник, зобов`язується приймати транспортні засоби доставлені виконавцем (КП «Центр організації дорожнього руху») на тимчасове зберігання на території спеціальних майданчиків, на підставі акту огляду тимчасово затриманого транспортного засобу та оформлення акту огляду затриманого транспортного засобу, що передається на тимчасове зберігання, і внесення відомостей про них до журналу реєстрації транспортних засобів. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Право володіння чужим майном визначене главою 31 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник майна має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. В п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. №5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено про те, що застосовуючи положення ст. 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Ст. 400 ЦК України передбачено, що недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. Відповідно до ст. 954 ЦК України передбачено зберігання, яке здійснюється на підставі закону. Доводи відповідача 1 щодо неповернення позивачу транспортного засобу фактично зводяться до того, що позивач повинен оплатити витрати, пов`язані з зберіганням транспортного засобу на спеціальному майданчику. Так, правовою підставою для зберігання спірного транспортного засобу є Постанова КМУ від 17.12.2008 №1102 «Про затвердження Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках». Згідно із п. 12 Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого Постановою КМУ від 17.12.2008 №1102 повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, що зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за зверненням відповідальної особи, зазначеної в частині першій статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, або особи, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення правопорушення. Умовами повернення зазначеним особам транспортного засобу є оплата вартості послуги з транспортування та/або зберігання транспортного засобу, а в разі винесення постанови про накладення стягнення у вигляді штрафу - його сплата. Пунктом 13 Постанови № 1102 передбачено, що за транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці справляється плата у встановленому спільним наказом МВС та Мінекономрозвитку розмірі за погодженням з Мінфіном. Відповідно до положень ч. 1 ст. 265-2 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частиною першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, статтями 121-1, 122-5, 126, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник відповідного підрозділу Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля евакуатора. Таким чином, зазначене положення законодавства визначає два самостійних способи затримання транспортного засобу: блокування або доставлення для зберігання на спеціальний майданчик. При цьому обов`язковою умовою для прийняття рішення про доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку є встановлення того, що розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху. Згідно положень Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1102 тимчасове затримання транспортного засобу, що передбачає прийняття уповноваженою особою рішення про доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється у випадку: якщо транспортний засіб створює значні перешкоди дорожньому руху (п. 2 Порядку № 1102). Обов`язок щодо встановлення факту створення значних перешкод дорожнього руху як підстави для прийняття рішення саме про доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик, що робить неможливим рух транспортних засобів проїзною частиною встановлено Верховним Судом в постанові від 11.12.2019 р. у справі №554/10966/15-а. В постанові Верховного Суду від 18.06.2020 р. у справі №686/14075/16-а зазначено, що уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення. З огляду на визнання протиправними дії інспектора роти №1 батальйону №2 полку 2 Управління патрульної поліції у м. Києві Кулєшова Євгенія Віталійовича щодо тимчасового затримання шляхом евакуації на спеціальний майданчик за адресою: м. Київ, вулиця Г. Хоткевича, 20А 17 лютого 2020 року належного [PERSON] транспортного засобу ALFA ROMEO державний знак [NUMBER] , тобто фактичне скасування правових підстав зберігання автомобіля на спеціальному майданчику, відповідач 1, відмовляючи у поверненні транспортного засобу із посиланням на необхідність сплати за тимчасове збереження майна, діяв як недобросовісний володілець, чим порушив законні права позивача, як фактичного володільця, а тому згідно зі ст. 400 ЦК України позивач має право на захист свого права володіння шляхом витребування з чужого незаконного володіння Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь [PERSON] транспортного засобу марки ALFA ROMEO, № шасі (кузова, рами) [NUMBER] державний номерний знак [NUMBER] , без оплати вартості послуг з транспортування та зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику. При цьому, суд позбавлений можливості встановити технічний стан автомобіля, а тому вимога щодо повернення автомобіля в належному стані не підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про зобов`язання Комунального підприємства «Центр організації дорожнього руху» шляхом безоплатного доставлення за допомогою евакуатора з спеціального майданчика, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Г. Хоткевича, 20- А відновивши порушене право власності та передачі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] належний йому на праві власності транспортний засіб марки ALFA ROMEO, № шасі (кузова, рами) [NUMBER] державний номерний знак [NUMBER] в належному технічно-справному стані, то передбаченим Порядком тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого Постановою КМУ від 17.12.2008 №1102, не встановлена вказана можливість. Варто також зазначити, що позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. . Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19). Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19. З огляду на викладене, відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про зобов`язання Комунального підприємства «Центр організації дорожнього руху» вчинити дії. При цьому, спосіб захисту у вигляді витребування з чужого незаконного володіння Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь [PERSON] транспортного засобу без оплати вартості послуг з транспортування та зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику відновить порушене право позивача. Щодо заяви відповідача 2 про застосування позовної давності варто зазначити наступне. У пункті 139 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18) зроблено висновок, що «у спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи заявити про застосування до цих вимог позовної давності». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18) зазначено, що «для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (див. пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц)». З огляду на те, що позовну вимогу до Комунального підприємства «Центр організації дорожнього руху» залишено без задоволення, відсутні підстави для застосування позовної давності. Варто також зазначити, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії (п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України). Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи викладене вище, суд вважає необхідним витребувати з чужого незаконного володіння Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь [PERSON] транспортний засіб марки ALFA ROMEO, № шасі (кузова, рами) [NUMBER] державний номерний знак [NUMBER] , без оплати вартості послуг з транспортування та зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial