Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

21 серпня 2023 року [PERSON] \~звернувся\~до\~суду із\~позовною\~заявою\~до Товариства\~з\~обмеженою\~відповідальністю «Українські\~фінансові\~операції», за участі третіх осіб: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих Олександра Олександровича, приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Голяник Оксани Юріївни, в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №10155, вчинений 15.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., про стягнення з нього, [PERSON] , на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованості в сумі 32676,49 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 06 грудня 2021 року приватним виконавцем Виконавчого округу Полтавської області Голяник О.Ю. на підставі виконавчого напису №10155, вчиненого 15.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., відкрито виконавче провадження №67777569 про стягнення з нього, [PERSON] на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованості в розмірі 32676,49 грн. Вважає, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172. Вказана у виконавчому написі заборгованість не є безспірною, оскільки не визнається ним в повному обсязі. Він ніколи не підписував з відповідачем кредитний договір №2284965 від 08.05.2021 року. Оспорюваний виконавчий напис було вчинено приватним нотаріусом 15.11.2021 року, тобто в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, який не посвідчений нотаріусом. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватися до кредитного договору, укладеного між ТОВ «Маніфою» та ним, оскільки п.2 Переліку з 22.02.2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. За таких обставин до суду було подано позов про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 21.08.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву по розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача ТОВ «Українські фінансові операції» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, не звертався з заявою про відкладення розгляду справи, не надав суду пояснень про причини неявки та відзив на позовну заяву. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Голяник О.Ю. в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст.247\~ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 280 Цивільного процесуального Кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд ухвалив розглянути справу без участі сторони позивача та відповідача, а також третіх осіб, на підставі письмових матеріалів справи, оскільки відповідач та треті особи повідомлялись належним чином про дату, час та місце слухання справи, відповідач не повідомив суд про причини неявки, ним не подано відзив. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно з вимогами статті 55 Конституції України, права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З письмових матеріалів вбачається, що 08 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» та [PERSON] укладено договір позики №2284965, відповідно до умов якого ТОВ «Маніфою» передало [PERSON] грошові кошти (позику) в сумі 12000,00 грн. строком до 23 травня 2021 року, а [PERSON] зобов`язувався повернути таку ж суму грошових коштів, сплатити проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього Договору. 15 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №10155, про стягнення з [PERSON] , який є боржником за Договором №2284965 від 08.05.2021 року, укладеним з ТОВ «Маніфою», правонаступником всіх прав та обов`язків якого за Договором факторингу №10-09/2021 від 10.09.2021 року є ТОВ «Українські фінансові операції», на користь останнього заборгованості за період з 09.09.2021 року по 27.10.2021 року в сумі 31876,49 грн., яка складається з простроченої заборгованості за сумою позики 10899,80 грн., простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування позикою 14976,69 грн., простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за прострочення позики 6000,00 грн., а також за вчинення виконавчого напису в сумі 800,00 грн. Загальна сума стягнення 32676,49 грн. На виконання виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Голяник О.Ю. 06 грудня 2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67777569. Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутній договір відступлення права вимоги за кредитним договором, укладений між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Українські фінансові операції», письмові повідомлення, направлені [PERSON] про відступлення прав вимоги, підтвердження отримання позивачем зазначених вище вимог. Згідно зі статтею 18 Цивільного кодексу України, а також статтями 87, 88 Закону України «Про нотаріат» №3425-ХІІ від 02 вересня 1993 року, вчинення виконавчого напису це форма захисту цивільних прав кредитора, нотаріусом, за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», а також постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №622, якою Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин» та включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що спірний виконавчий напис виданий на підставі пункту 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Водночас, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в тому числі в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року, Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Таким чином, на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус не мав права керуватись розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку та вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору та виписки з рахунку боржника. Крім того, суд вважає, що характер правовідносин, що склались між [PERSON] та ТОВ «Українські фінансові операції» жодним чином не свідчить про безспірність виниклої у боржника заборгованості. У своїй постанові від 11 жовтня 2018 року у справі № 405/1015/17 (провадження 61/1028ск18) Верховний Суд висловив наступний висновок: «Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». Таким чином, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник [PERSON] мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, судом не встановлено факт отримання позивачем повідомлень-вимог про наявність такої заборгованості та повідомлень про зміну кредитора. Не додано розрахунок заборгованості, що унеможливлює встановлення часу її виникнення, а відповідно унеможливлює перевірку звернення до нотаріуса в межах строку позовної давності. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів є: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно статті 12 та статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, оскільки нотаріусу не надано жодних підтверджень щодо наявності безспірної заборгованості позивача перед відповідачем, щодо наявності у відповідача ТОВ «Українські фінансові операції» прав стягнення з позивача [PERSON] заборгованості за кредитним договором №2284965, укладеним 08 травня 2021 року між [PERSON] та ТОВ «Маніфою», щодо стягнення заборгованості в межах строку позовної давності, визначеної законом, і цей договір не посвідчений нотаріусом, тому суд приходить до висновку, що на момент вчинення виконавчого напису нотаріус не мав документів на підтвердження безспірності заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Українські фінансові операції». А тому оспорюваний виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із чим позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на викладене, оскільки позовні вимоги задоволені повністю, а позивач звільнений від сплати судового збору, суд стягує з відповідача ТОВ «Українські фінансові операції» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved