Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

01 вересня 2022 року представник позивачки звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Форвард», відповідно до якого просила розірвати договір, укладений між [PERSON] та ПАТ «Банк Форвард», про надання та використання платіжної картки № [NUMBER] від 19 липня 2017 року, а також стягнути судові збір та витрати на правову допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 липня 2017 року між позивачкою та відповідачем укладено договір надання та використання платіжної картки, кредитна картка EasyPay кобренд nev, рахунок картки [NUMBER] . Кредитний договір складався з заяви (оферти) № 200049308 від 19 липня 2017 року та додатку до неї Тарифного плана і Паспорту споживчого кредиту (продукт кредитна картка EasyPay кобренд_nev). Окрім того, було укладено Договір добровільного страхування від нещасних випадків та хвороб держателів банківських платіжних карток № 200049308КНСБ. На виконання умов даного договору на ім`я позивача виготовлена банківська картка № [NUMBER] . Весь час позивачка належним чином користувалася послугами наданими відповідачем, а саме користувалася кредитними коштами відповідно до умов та правил банку, вчасно повертала грошові кошти шляхом поповнення банківської картки. Починаючи з січня місяця 2022 року на телефон позивачки почали приходити смс повідомлення, з різних номерів з вимогою погасити заборгованість, суми якої були дуже великі, не зрозумілі позивачці. Спочатку позивачка не придала значення смс повідомленням, потім 24 лютого 2022 року почалася військова агресія РФ і відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку в воєнною агресією Російської Федерації проти України, запроваджено воєнний стан, який наразі продовжено до 21 листопада 2022 року. Спочатку позивачка намагалася сама розібратися з ситуацією, яка склалася з кредитним договором, однак в телефонному режимі представники банку нічого не пояснювали, підвищували тон та погрожували, у зв`язку із чим вона звернулась до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 06 вересня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. 11 жовтня 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з обставин викладених у відзиві, наполягаючи на тому, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки відсутні положення законодавства згідно яких кредитний договір міг би бути визнаний недійсним, неукладеним, а вимоги Позивача про розірвання кредитного договору, визнання недійсним, а також окремих його частин, пунктів або умов є безпідставними; кредитний договір укладений Банком з Позивачем в письмовій формі, в порядку, встановленому чинним законодавством; кредитний договір укладений не шляхом підписання єдиного документу, а його зміст зафіксований в кількох документах, якими обмінялися сторони (у відповідності до ст. 207 ЦК України). Позивачка після отримання картки вчинила дії щодо її активації, користувалась карткою, отримувала кредитні кошти в рамках ліміту з власної ініціативи, продовжує користуватись кредитною карткою. Також, просив у разі задоволення позову застосувати позовну давність відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України. Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 07 лютого 2023 №49-рш/БТ «Про віднесення Акціонерного товариства «Банк Форвард» до категорії неплатоспроможних» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07 лютого 2023 № 155 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Банк Форвард» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» у АТ «Банк Форвард» запроваджено тимчасову адміністрацію. Процедуру ліквідації розпочато на підставі рішення Правління Національного банку України від 07 березня 2023 № 90-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Банк Форвард» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07 березня 2023 № 276 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк Форвард» та делегування повноважень ліквідатора банку». Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 06 квітня 2023 року справа призначена до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивачки - адвокат Манова І.М. вважає, що права позивачки порушуються спірним договором, а тому вона звернулась до суду із вказаним позовом та просила суд задовольнити її вимоги у повному обсязі, з наведених у позовній заяві правових підстав. Позивачка [PERSON] підтримала позицію свого представника, а також зазначила, що вона погоджується з тим, що вона заборгувала, однак вона сплачувала заборгованість та відсотки. Звідки така сума боргу вона не розуміє, вона згодна сплатити тіло кредиту та розірвати договір. Також, позивачка зазначила, що вона зверталась до банку з метою розірвання кредитного договору та отримання інформації про дійсний розмір заборгованості, однак їй було відмовлено. У судовому засіданні представник відповідача Галдецький Я.А. проти позову заперечив із підстав викладених у його відзиві. Також, зазначив, що позивачка не зверталась до банку із заявою з приводу розірвання кредитного договору. Доводи позивачки та її представника зводяться до незгоди із сумою заборгованості. Також, просив застосувати позовну давність. Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу, оцінивши наведені сторонами доводи та заперечення щодо підстав та предмету позову, з`ясувавши фактичні обставини, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони гуртуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі та дійшов до таких висновків. Так, судом встановлено, 19 липня 2017 року між позивачкою та відповідачем укладено договір надання та використання платіжної картки, кредитна картка EasyPay кобренд nev, рахунок картки [NUMBER] . Кредитний договір складався з заяви (оферти) № 200049308 від 19 липня 2017 року. Банк 19 липня 2017 року акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в заяві та уклав із [PERSON] договір про надання та використання платіжної картки № [NUMBER] . Рахунок картки: [NUMBER] . Ставка по ліміту 39% річних. Відповідно до п.1 Заяви (оферти) №200049308, Договір про картку укладений на умовах, викладених в Заяві, Умовах надання та обслуговування платіжних карток ПАТ Банк Форвард та Тарифах за платіжними картками фізичних осіб Банку. Пунктом 1.3. Заяви (оферти) визначено, для здійснення операцій за рахунком картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунку картки, встановити мені ліміт, в межах якого я маю право здійснювати операції з використанням картки за рахунок наданого Банком кредиту під операції з карткою та здійснювати у відповідності до ст.1069 ЦК України кредитування рахунку картки. Складовою та невід`ємними частиною Договору про картку будуть являтися Умови по карткам та Тарифи по Карткам, примірники яких я маю, з якими я ознайомлений, повністю згоден, їх зміст розумію, та положень яких зобов`язуюсь неухильно дотримуватись. Строк дії кредитної лінії під операції з Карткою буде відповідати строку дії Договору про Картку (якщо інше не буде обумовлено в Умовах по Карткам) (п.1.4.1, 1.4.4. Заяви (оферти)). Відповідно до п. 7. п. 8 Заяви, своїм підписом під заявою позивачка розуміє, підтверджує та погоджується з тим, що нею була отримана повна і достовірна інформація про кредити, що надаються банком цією заявою, зокрема про всі виплати - пов`язані із їх наданням; Банк у повному обсязі повідомив її про наявні в банку умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, порядок обчислення процентних доходів, перелік, розмір та базу розрахунку всіх комісій, предмет кожної супутньої послуги, обґрунтування вартості супутньої послуги, правило за яким змінюється процентна ставка за кредитом фінансової умови Договору про карту (включаючи вартість кредиту), які окрім інформаційного блоку цієї Заяви міститься також в умовах по карткам. Також позивачка була ознайомлена із паспортом споживчого кредитування від 19 липня 2017 року. Позивачка в своїх вимогах просить розірвати договір, укладений між [PERSON] та ПАТ «Банк Форвард», про надання та використання платіжної картки № [NUMBER] від 19 липня 2017 року. За ч.1 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі статтею 6, ч.1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (стаття 628 ЦК України). Відповідно до ч.1 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір банківського рахунку укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку у банку на умовах, погоджених сторонами (частина перша статті 1067 ЦК України). Частинами першою, другою статті 1069 ЦК України визначено, що у разі, якщо відповідно до договору банківського рахунку банк здійснює платежі з рахунку клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. За ч.1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як встановлено судом, наслідком акцепту (прийняття) Банком оферти (пропозиції, викладеної в п. 1 Заяви Клієнта, став факт укладення Кредитного договору, умови якого зафіксовані в заяві та Умовах та тафирах по карткам. Тобто, сторонами узгоджено порядок, терміни і розмір платежів, в тому числі платежів за порушення виконання умов договору. Аналіз змісту укладеного між сторонами спору договору свідчить про погодження в ньому умов, характерних за своєю природою для договору банківського рахунку та договору кредиту. Отже, скріпивши своїми підписами наведений договір, сторони фактично погодили, що позивачці як клієнту/позичальнику буде: 1) відкрито банківський рахунок; 2) надано банківську послугу - кредитування рахунка. За ч.1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. За частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Пунктами 2.12. - 2.20 Умов по Карткам встановлений порядок внесення змін до Договору про Картку за ініціативою Банку; п. 2.18 Умов по Карткам встановлений порядок внесення змін до Договору про Картку Клієнтом. Розділами 6 - 9 Умов по Карткам визначені права та обов`язки сторін (Банку та Позивача Договору про Картку. Як вбачається з виписки по особовому рахунку позивачки за період з 19 липня 2017 року по 20 вересня 2022 року рух коштів почався з 19 серпня 2017 року. Відповідно п. 9.16 Умов по карткам, клієнт має право відмовитись від договору протягом 14 (чотирнадцяти) календарних дів з дати його укладення, повідомивши банк у письмовій формі у відділенні банку. Відповідно до п.12.1 Умов по карткам, клієнт має право відмовитись від договору, а саме: відмовитись від використання кратки і розірвати договір. Для цього клієнту потрібно: надати в Банк письмову заяву про припинення дії Договору по формі, встановленій законодавством України, і одночасно повернути в Банк Картку, випущену в рамках Договору. Вказана заява повинна бути надана в Банк не пізніше ніж за 60 (шістдесят) календарних днів до передбачуваної дати розірвання. По спливу вказаного строку Банк повертає Клієнту залишок коштів на Рахунку. Датою надання заяви вважаються дата прийому заяви Банком; погасити Заборгованість перед Банком, в тому числі ту, що виникла впродовж 60 (шістдесяти) днів після подання в Банк заяви про припинення дії Договору. З моменту виконання всіх вищевказаних умов Договір вважається розірваним. При розірванні Договору за ініціативою Клієнта направлення Банком Заключного рахунку-виписки є не обов`язковим. Банк має право відмовитись від Договору у випадках, передбачених Умовами та/або законодавством України (12.2 Умов по карткам). Банк вправі розірвати Договір в односторонньому порядку при відсутності Активації Основної картки протягом 6 (шести) місяців з дня направлення/видачі Банком Основної картки згідно з п. 2.5. Умов, а також при відсутності здійснених операцій за вказаний період (п.12.3 Умов по карткам). Пунктом 12.4 Умов по карткам, передбачено, що відмова будь-якої із Сторін від Договору не означає звільнення її від зобов`язань по раніше виконаним операціям і іншим операціям, в тому числі, від необхідних витрат і виплати винагороди банку згідно Договору (в тому числі Умовами та/або Тарифами). При закінченні правовідносин банк використовує залишок грошових коштів на рахунку для погашення Заборгованості, після чого переказує залишок коштів з рахунку, за їх наявності, за реквізитами, вказаними Клієнтом, або видає їх через касу банку в порядку, передбаченому законодавством України. За частиною першою статті 1075 ЦК України договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час. Банк не має права за заявою клієнта розривати договір банківського рахунку чи вчиняти інші дії, що мають наслідком припинення договору, у разі якщо грошові кошти, що знаходяться на відповідному рахунку, заморожені відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Клієнт не має права без згоди обтяжувача за домовленістю з банком чи односторонньо, у тому числі шляхом односторонньої відмови від виконання зобов`язання, розривати договір банківського рахунку чи вчиняти інші дії, що мають наслідком припинення договору, у разі якщо майнові права на грошові кошти, що знаходяться на відповідному рахунку, є предметом обтяження, якщо інше не передбачено умовами обтяження. Правочини, вчинені з порушенням цієї вимоги, є нікчемними. Подібна умова міститься також у пункті 12.1 спірного кредитного договору. Звертаючись до суду із даним позовом позивачка стверджує, що вона зверталась до відділення банку щодо розірвання кредитного договору. Відповідно до відповіді «Банк Форвард» за вхідним ЕП-1825/23-Вх від 13 листопада 2023 року [PERSON] із заявою про розірвання кредитного договору не зверталась. Станом на день розгляду справи в суді, представник відповідача стверджує, що позивачка має заборгованість, яка не погашена, із заявами про закриття банківського рахунку до банку не зверталась, активно користувалась кредитною карткою. Відповідно до пункту 142 Інструкції № 492 (в редакції, чинній на дату звернення із позовом) банк закриває поточні рахунки клієнтів на підставі заяви клієнта. Пунктом 148 Інструкції № 492 визначено, що поточний рахунок клієнта закривається на підставі його заяви про закриття поточного рахунку, складеної в довільній формі із зазначенням таких обов`язкових реквізитів: 1) найменування банку; 2) найменування клієнта [прізвища, імені, по батькові (за наявності)], коду за ЄДРПОУ [реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії (за наявності) та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті / запис в електронному безконтактному носії або в паспорті проставлено слово "відмова")] власника рахунку; 3) номера рахунку, який закривається; 4) реквізитів рахунку, на який перераховується залишок коштів на поточному рахунку клієнта, або вимоги фізичної особи про видачу залишку коштів готівкою; 5) дати складання заяви. Заява про закриття поточного рахунку фізичної особи, фізичної особи - підприємця та фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, підписується власником рахунку або уповноваженою ним особою. Заява про закриття поточного рахунку може подаватися до банку в електронній формі засобами інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем, якщо це передбачено договором банківського рахунку. Згідно з пунктом 149 Інструкції №492 банк за наявності коштів на поточному рахунку, який закривається на підставі заяви клієнта, здійснює завершальні операції за рахунком [з виконання платіжних вимог на примусове списання (стягнення) коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів згідно із заявою клієнта]. Датою закриття поточного рахунку вважається наступний після проведення останньої операції за цим рахунком робочий день. Датою закриття поточного рахунку є день отримання банком заяви від клієнта, якщо на поточному рахунку власника немає залишку коштів, а заява подана в операційний час банку. В Інструкції про порядок відкриття та закриття рахунків користувачам надавачами платіжних послуг з обслуговування рахунків, затвердженої 29 липня 2022 року, яка набула чинності 01 серпня 2022 року, також передбачено право на подання відповідної заяви. Пунктом 6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору надання споживчого кредиту без пояснення причин. Отже, чинним законодавством, Інструкцією №492 та умовами укладеного між сторонами договору передбачено право клієнта в будь-який час звернутись із заявою до банку про закриття рахунку (за відсутності на ньому заморожених грошових коштів). Таке право клієнта є абсолютним, тобто безумовним та жодним чином необмеженим, в тому числі й наявністю згоди банку на реалізацію клієнтом цього права, окрім необхідності дотримання клієнтом при зверненні з заявою про закриття рахунку Інструкції чинної на дату звернення із відповідною заявою. Доказів звернення позивачки до відповідача з заявою про закриття рахунків, у відповідності з Інструкцією про порядок відкриття та закриття рахунків користувачам надавачами платіжних послуг з обслуговування рахунків матеріали справи не містять. В позовній заяві позивачкою зазначено, що вона в телефонному режимі зверталась до представників банку. У судовому засіданні зазначено, що зверталась у відділення банку, однак доказів зазначеного протягом судового розгляду не надано. Водночас, чинне законодавство, а саме статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно ч. 2 статті 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року № 6-1341цс15. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 сформульовано висновок, що недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. Відповідно до правової позиції викладеної в Постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року № 751/10114/16-ц, в якій зазначено наступне: Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Наведені доводи представником позивача - адвокатом Мановою І.М. значною мірою стосуються порядку виконання зобов`язань за кредитним договором, однак такі доводи не стосуються не відповідності положень договору вимогам закону на момент його укладення. Судом встановлено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивачка на час укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо його умов, не відкликала своєї згоди на укладення кредитного договору, протягом тривалого часу не зверталася до банку з приводу умов кредитного договору, продовжила користуватись карткою на час звернення до суду із даним позовом позивачкою та її представником не надано доказів умисного введення відповідачем її в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Суд також враховує доктрину заборони суперечливої поведінки (venire contra factum proprium), яка ґрунтується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), яка базується на принципі добросовісності. Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17). Тож, позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що договір, укладений між сторонами, є несправедливим щодо неї, а всі твердження позивачки з даного приводу судом розцінюються як її спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить лише від її добросовісної поведінки при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобов`язань. На суд покладено обов`язок вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб. У той же час, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу. Такі правові висновки є усталеними та знаходять втілення, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 908/2637/20, від 29 вересня 2021 року у справі № 910/17079/19, від 16 вересня 2021 року у справі № 922/3059/16, від 26 січня 2021 року у справі № 923/722/19, від 29 жовтня 2020 року у справі № 917/814/16, від 29 січня 2020 року у справі № 904/5265/18, від 28 січня 2020 року у справі № 912/653/19, від 06 листопада 2019 року у справі № 909/51/19, від 25 червня 2019 року у справі № 5023/5836/12, від 19 червня 2019 року у справі № 910/19581/16, від 05 червня 2019 року у справі № 909/452/18, від 18 березня 2019 року у справі № 908/1165/17, від 06 грудня 2018 року у справі № 902/1592/15. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 912/1856/16, від 24 грудня 2019 року у справі № 902/377/19). Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з боржника коштів. Відтак, у даній справі позивачкою не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які вона посилається, підстав для задоволення позовних вимог про розірвання договору. Щодо заяви представника відповідача про застосування позовної давності, то в силу приписів частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи (аналогічний висновок викладений Верховним Судом України у постановах від 09 листопада 2016 року у справі № 6-1457цс16 та від 09 листопада 2016 року № 6-2170цс16). У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропуску (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 жовтня 2022 року у справі №750/11071/20, у справі № 712/19272/12). Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] з мотивів його необґрунтованості, то відсутні підстави для застосування позовної давності у справі. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, у суду відсутні підстави для стягнення із відповідача на користь позивачки судових витрат у порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed