Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-26 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ» звернулось до Подільського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у порядку регресу у розмірі 26727 грн. 61 коп. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 13 липня 2020 року о 02 годині 30 хвилин в м. Києві на перехресті вулиць Кирилівської, 26/2 та Оболонської, 2 відповідач керуючи автомобілем «Skoda Oktavia», д.н.з. [NUMBER] , не був уважним, при здійснені повороту ліворуч, не дотримався безпечного бокового інтервалу, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Mitsubishi ASX», д.н.з. [NUMBER] , який був припаркований, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Постановою Подільського районного суду міста Києва від 10 вересня 2020 року відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 1224, ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «УСГ». Позивач прийняв на себе майнову відповідальність за протиправні дії відповідача і здійснив виплату страхового відшкодування за механічні пошкодження автомобіля «Mitsubishi ASX», д.н.з. [NUMBER] , у загальному розмірі 26727 грн. 61 коп. З огляду на зазначені обставини, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу виплачене страхове відшкодування в порядку регресу. Позивачем на адресу відповідача направлено претензію з вимогою в добровільному порядку сплатити суму страхового відшкодування, яка відповідачем залишена без задоволення, в зв`язку з чим позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 лютого 2023 року, головуючим суддею у справі визначено Анохіна А.М. 10 квітня 2023 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку з повідомленням (викликом) сторін, яку сторони отримали в установлений законом строк, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки, не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах справи доказами та ухвалити заочне рішення. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 8 серпня 2019 року між сторонами укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-179107439, за умовами якого застраховано цивільно - правову відповідальність водія при експлуатації транспортного засобу «Skoda Oktavia», д.н.з. [NUMBER] . Ліміт відповідальності за Полісом страхування - 100000 грн., франшиза - 0 грн. Строк дії договору - 29.08.2019 по 28.08.2020. Так, 13 липня 2020 року о 02 годині 30 хвилин, [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Skoda Oktavia», д.н.з. [NUMBER] , на перехресті вулиць Кирилівської, 26/2 та Оболонської, 2 в місті Києві, не був уважним, при здійсненні повороту ліворуч, не дотримався безпечного бокового інтервалу, в результаті чого здійснив зіткнення з припаркованими автомобілями «Mitsubishi ASX», д.н.з. [NUMBER] , та «Toyota Yaris», д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. При цьому, водій [PERSON] , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди місце події залишив, чим порушив п.п. 2.3 (б), 2.10, 13.1 ПДР України. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 10 вересня 2020 року винним у дорожньо-транспортній пригоді визнано відповідача, за що останнього притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Внаслідок дорожньо - транспортної пригоди власнику автомобіля «Mitsubishi ASX», д.н.з. [NUMBER] , було завдано матеріальної шкоди. ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» здійснило виплату страхового відшкодування за механічні пошкодження автомобіля «Mitsubishi ASX», д.н.з. [NUMBER] , у загальному розмірі 26727 грн. 61 коп., що підтверджується калькуляцією № ДКЦВ-20433, протоколом узгодження від 30 липня 2020 року та платіжним дорученням № 19203 від 04 серпня 2020 року. 17 червня 2021 року позивачем на адресу відповідача направлено претензію № 44641 з вимогою в добровільному порядку сплатити суму страхового відшкодування у розмірі 26727 грн. 61 коп., яка останнім залишена без задоволення. Вирішуючи позовну заяву по суті, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1188 ЦК України при взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Страховик, який виплатив страхове відшкодування, згідно із законодавством має право пред`явити грошову вимогу до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Тобто, позивач має право зворотної вимоги до відповідача, з вини якого завдано матеріальної шкоди страхувальнику, якому позивач виплатив страхове відшкодування. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що, відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Таким чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає. Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. ч. 16, 17 статті 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»). Згідно ст. 4 Закону України «Про страхування», страхування транспортного засобу належить до майнового страхування. За змістом п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно зі статтею п.п.в) п. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю, самовільно залишив місце пригоди або відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку, огляд щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. При застосуванні наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону № 1961-IV, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Отже, відносини між ПрАТ «СК «УСГ» та [PERSON] у цій справі регулюються правилами статті 1191 ЦК України та статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивач як страховик винуватця дорожньо - транспортної пригоди виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, в порядку регресу. Таким чином, до ПрАТ «СК «УСГ» перейшло право вимоги до відповідача на підставі ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - в порядку регресу. Згідно із ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у порядку регресу задовольнити у повному обсязі. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2684 грн., що підтверджено платіжним дорученням № 4724, яка міститься у матеріалах справи. Отже, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2684 грн.

Outcome: approved