Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову. 1.1. В грудні 2022 року Бориспільська міська рада звернулась до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 22 серпня 2022 року було скасовано рішення про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером 3210500000: 10:003:0178 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS] , та витребувано цей об`єкт нерухомого майна з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь Бориспільської міської ради. Позивач позбавлений можливості зареєструвати за собою право власності на земельну ділянку у зв`язку з тим, що 26 липня 2022 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір дарування, за яким вона безоплатно відчужила цей об`єкт нерухомого майна у власність відповідача. Бориспільська міська рада посилається на те, що приватизація земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером 3210500000:10:003:0178 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по [ADDRESS] , відбулась з порушеннями земельного законодавства: зокрема, органом місцевого самоврядування не приймалось рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність, відповідна документація із землеустрою не розроблялась. Крім того, відчуження земельної ділянки відбулось всупереч ухвали Бориспільського міськрайонного суду від 20 жовтня 2020 року, якою був накладений арешт на вказаний об`єкт нерухомого майна. 1.2. Тому Бориспільська міська рада просить суд скасувати рішення про державну реєстрацію за відповідачем права власності на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером 3210500000:10:003:0178 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS] , та витребувати цей об`єкт нерухомого майна з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь позивача. 2. Інформація про рух цивільної справи. 2.1. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 грудня 2022 року (а.с.28) вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим Бориспільською міською радою, була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Борцю Є.О. 2.2. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 12 січня 2023 року (а.с.30-31) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. 2.3. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 16 березня 2023 року (а.с.73) було відмовлено у задоволенні заяви Бориспільської міської ради про забезпечення позову. 2.4. Іншою ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 16 березня 2023 року (а.с.74-75) [PERSON] був залучений до участі у розгляді цивільної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. 2.5. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 5 травня 2023 року (а.с.103-104) було відмовлено у задоволенні заяв представника відповідача [PERSON] про зупинення провадження у цивільній справі. 2.6. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 22 травня 2023 року (а.с.121-122) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. 3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 3.1. 18 вересня 2015 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно №44128397, на підставі якого за ним було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером 3210500000:10:003:0178 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господар-ських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS] . 3.2. 24 жовтня 2019 року [PERSON] , діючи від імені [PERSON] , уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] відчужив у власність [PERSON] спірну земельну ділянку. На підставі цього договору рішенням приватного нотаріуса Бориспільського міського нотаріального округу Лазоренко Л.Є. №49336643 від 24 жовтня 2019 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером 3210500000:10:003:0178 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS] . 3.3. 26 липня 2022 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір дарування (а.с.134-135), за яким вона відчужила придбану нею земельну ділянку у власність відповідача. На підставі цього договору рішенням приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Ткача Є.В. №64300557 від 26 липня 2022 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером 3210500000:10:003:0178 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS] . 3.4. Спірні правовідносини регулюються главою 19 «Набуття права на землю громадянами та юридичними особами» розділу IV «Набуття і реалізація права на землю» ЗК України та главою 29 «Захист права власності» розділу І «Право власності» книги третьої «Право власності та інші речові права» ЦК України. 4. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. а. норми матеріального права та стала судова практика. 4.1. Відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. 4.2. Згідно з ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. 4.3. Відповідно до ч.9 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. 4.4. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивіль-них і кримінальних справ в п.21, п.22 постанови №5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. Однак у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388\~ЦК України. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК України. Зокрема, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК України. У зв`язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. 4.5. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право-чинів недійсними», реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороною недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. 4.6. Згідно з ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене\~власником або\~особою,\~якій він\~передав майно\~у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. б. норми процесуального права. 4.7. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4.8. Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 4.9. Відповідно до ч.1 ст.149, п.1 ч.1 ст.150 та ч.7 ст.153 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що підлягають передачі чи сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Про забезпечення позову суд постановляє ухвалу. 4.10. Згідно з п.7 ч.3 ст.2 та ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого само-врядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. 5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. 5.1. Встановлено, що [PERSON] придбав спірну земельну ділянку шляхом приватизації цього об`єкта нерухомого майна. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 22 серпня 2022 року (а.с.96-97), залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 9 травня 2023 року (а.с.113-118), було скасовано рішення приватного нотаріуса Бориспільського міського нотаріального округу Лазоренко Л.Є. №49336643 від 24 жовтня 2019 року про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером 3210500000:10:003: 0178 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS] ; а також витребувано цей об`єкт нерухомого майна з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь Бориспільської міської ради. Зі змісту мотивувальної частини означених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що Бориспільська міська рада не приймала рішення про передачу спірної земельної ділянки у власність [PERSON] . Крім того, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в його власність не виготовлявся та у встановленому порядку не затверджувався. На підставі ч.4 ст.82 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню та красномовно свідчать про те, що приватизація [PERSON] земельної ділянки була проведена з істотним порушенням порядку, передбаченого ст.118 ЗК України. У зв`язку з цим він не мав права розпоряджатись земельною ділянкою, зокрема відчужувати цей об`єкт нерухомого майна у власність [PERSON] . Тому договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 24 жовтня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] , суперечив ч.1 ст.319 ЦК України, згідно з якою лише власник, а не незаконний набувач, уповноважений на власний розсуд розпоряджатись своїм майном. [PERSON] також не мала права розпоряджатись спірною земельною ділянкою та відчужувати цей об`єкт нерухомого майна у власність [PERSON] . Однак договір дарування земельної ділянки, укладений 26 липня 2022 року між [PERSON] та відповідачем, суперечить не тільки ч.1 ст.319 ЦК України, а також принципу обов`язковості судових рішень, передбаченому п.7 ч.3 ст.2 та ч.1 ст.18 ЦПК України. Адже ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 20 жовтня 2020 року (а.с.16-17) був накладений арешт на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером 3210500000:10:003:0178 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS] . Станом на день безоплатного відчуження цього об`єкта нерухомого майна означений захід забезпечення позову не був скасований. 5.2. Однак, як вбачається з правової позиції, викладеної в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та в п.21, п.22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», єдиним належним способом захисту права Бориспільської міської ради є не оспорювання дійсності договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24 жовтня 2019 року та договору дарування земельної ділянки від 26 липня 2022 року, а витребування цього об`єкта нерухомого майна з чужого незаконного володіння [PERSON] за правилами, передбаченими ч.1 ст.388 ЦК України. Зокрема, відповідач придбав земельну ділянку за безвідплатним договором. Тому він не може бути добросовісним набувачем. У зв`язку з тим, що Бориспільська міська рада не приймала рішення про передання земельної ділянки у власність [PERSON] , вважається, що земельна ділянка вибула з володіння позивача поза його волевиявлення. 5.3. З огляду на це суд вважає, що з метою відновлення законності та порушеного права позивача належить скасувати рішення приватного нотаріуса Бориспільського район-ного нотаріального округу Київської області Ткача Є.В. №64300557 від 26 липня 2022 року про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером 3210500000:10:003:0178 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS] , та витребувати цей об`єкт нерухомого майна з чужого незаконного володіння відповідача на користь Бориспільської міської ради. 6. Розподіл судових витрат. 6.1. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 6.2. Бориспільська міська рада сплатила судовий збір в загальному розмірі 8357 гривень 97 копійок (2481,00 + 5976,97). Ця обставина підтверджується платіжними дорученнями №703 від 28 жовтня 2022 року та №895 від 19 грудня 2022 року (а.с.25-26). Пред`явлений позов задоволений в повному обсязі. 6.3. З огляду на це суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 8357 гривень 97 копійок.

Outcome: approved