Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

18.09.2023 [PERSON] звернулася до суду із позовом, а 20.09.2023 зі зміненою позовною заявою до Акціонерного товариства "Банк Форвард" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Разумова О.І., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. з наступними вимогами: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1930, вчинений 30.08.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою Ольгою Іванівною. В обґрунтування позову вказано, що 30.08.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І. вчинено виконавчий напис про стягнення з боржника, яким є [PERSON] на користь Акціонерного товариства "Банк Форвард", який є правонаступником Публічного акціонерного товариства "Банк Руский Стандарт" заборгованості за кредитним договором № 95052768 від 31.01.2012 за період з 24.10.2017 по 22.01.2018 у загальному розмірі 40 088 грн 84 к. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем Вольф Тетяною Леонідівною 15.11.2019 відкрито виконавче провадження № [NUMBER] про стягнення з [PERSON] на користь АТ "Банк Форвард" заборгованості в 40 088 грн 84 к. Разом з тим позивач стверджує, що ніяких правовідносин саме з відповідачем не мав, будь яких вимог з приводу погашення заборгованості від відповідача, як від кредитора не отримувала. Крім того, позивач зазначає, що зазначена у виконавчому написі сума заборгованості не є безспірною, оскільки позивач не погоджується та вважає не доведеним факт видачі грошових коштів за кредитним договором та правильність нарахування його складових. Позивач вважає, що оскаржуваний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконаю, оскільки був виданий з порушенням вимог Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі вчинених написів нотаріусами, зокрема й з урахуванням того що кредитний договір на підставі якого вчинено виконавчий напис не є нотаріально посвідченим. Так, при вчиненні виконавчого напису нотаріус не перевірив подані документи, зазначені у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі вчинених написів нотаріусами, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. У зв`язку з вищевикладеним позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 21 вересня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 12 жовтня 2023 року, задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 12.10.2023 судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою представника відповідача. 24.10.2023 до канцелярії суду від уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк Форвард" Караченцева А. надійшли письмові пояснення, відповідно до яких останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що між ПАТ "Банк Форвард" та позивачем було укладено кредитний договір шляхом підписання оферти та паспорту споживчого кредиту, кредитний договір підписаний сторонами, які досягла згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, за виконавчим написом нотаріуса з позивача було стягнуто розмір заборгованості за договором відповідно до розрахунку заборгованості у відповідності до умов кредитного договору із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором, яку було надано приватному нотаріусу. Позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог не надано до суду жодних доказів на спростування факту безспірності заборгованості за кредитним договором, не наведено належних доводів щодо неправильності розміру заборгованості, зазначеної у виконавчому написі нотаріуса, не надані належні докази іншого розміру заборгованості, а тому позовні вимоги є повністю безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. 07.11.2023 належним чином повідомлені учасники в судове засідання не прибули. Позивач [PERSON] до канцелярії суду надала заяву відповідно до якої просила проводити розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі. Представник відповідача АТ "Банк Форвард" в судове засідання не прибув, причини своєї неявки не повідомив, будь-яких заяв щодо відкладення розгляду справи від сторони відповідача до суду не надходило. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Разумова О.І. до канцелярії суду надала заяву відповідно до якої просила проводити розгляд справи за її відсутності. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Харківської Міста Києва Вольф (Павелік) Т.Л., причин неявки суду не повідомила, будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань, в тому числі й щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 44 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку: Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 30 серпня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою Ольгою Іванівною вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 1930, про звернення стягнення з [PERSON] , яка є боржником за Кредитним договором № 95052768 від 31.01.2012 укладеним із ПАТ "Банк Руский Стандарт", правонаступником якого є АТ "Банк Форвард", у вказаному виконавчому написі зазначено, що строк платежу за Кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 24.10.2017 по 22.01.2018. Сума повної заборгованості становить 39 238 грн 84 к., в тому числі: заборгованість за сумою кредиту становить 38 111 грн 17 к.; заборгованість за процентами становить 1 127 грн 67 к; плата за пропуск мінімальних платежів становить 00 грн 00 к. За вчинення цього виконавчого напису на підставі статті 31 Закону України "Про нотаріат"отримано плату із стягувача в розмірі 850,00 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна заборгованість Боржника становить 40 088 грн 84 к. (а.с 7, 32). Зі змісту виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні приватний нотаріус керувався статтями 87-91 Закону України "Про нотаріат" та пунктом 2 Переліку документів за, якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. 31 січня 2019 року між Публічним акціонерним товариством "Банк Руский Стандарт" та [PERSON] укладено Кредитний договір № 95052768, відповідно до умов якого сума кредиту становить 3 178 грн 20 к., розмір процентної ставки становить 0.01 % річних, сукупна вартість кредиту 83,91% річних строк кредиту 185 днів, з 31.01 2012 по 02.08.2012, щомісячний платіж становить 667 грн 00 к., останній платіж 664 грн 24 к. (а.с. 9-12, 33-36). Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяною Леонідівною від 15.11.2019 відкрито виконавче провадження № [NUMBER] на підставі виконавчого напису № 1930, виданого 30.08.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І. про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства "Банк Форвард" заборгованості у розмірі 40 088 грн 84 к (а.с. 8). На виконання ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 21 вересня 2023 року в частині витребування доказів приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І. надано матеріали на підставі яких нею 30.08.2019 було вчинено виконавчий напис № 1930. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Тому вчинення нотаріусом виконавчого напису є окремим, самостійним способом захисту цивільних прав серед інших способів захисту цивільних прав та інтересів, визначених главою 3 розділу 1 Цивільного кодексу України. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина 1 статті 39 Закон України "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Відповідно до статті 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до пункту 3.5 Глави 16 Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. За результатами аналізу наведених норм можна дійти висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність в сфері безспірної юрисдикції та не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Таким чином, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо для вчинення виконавчого напису подані документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.6.1999 року № 1172. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно з статтею 50 Закону України "Про нотаріат" нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такий правовий висновок викладений в постанові Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 23 січня 2018 року в справі № 310/9293/15ц. Факт того, що позивач звернувся до суду одразу після того, як йому стало відомо про те, що відносно нього відрито виконавче провадження № 68587841, відповідно до якого з нього стягується заборгованість за виконавчим написом нотаріуса, при цьому із зазначеною заборгованістю позивач не погоджується, свідчить про те, що зазначена заборгованість не є безспірною та є достатньою правовою підставою для визнання даного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а відповідач, у свою чергу, не позбавлений можливості пред`явити свої вимоги в позовному провадженні. Крім того суд зазначає, що належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 310/9293/15, яка має враховуватися судом у порядку виконання судом вимог статті 263 Цивільного процесуального кодексу України. На думку Верховного суду в постанові № 750/1627/18 (провадження № 61-43895св18) від 06.06.2019, розрахунок заборгованості, зроблений стягувачем, з урахуванням положень Переліку документів, не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Відповідачем АТ "Банк Форвард" не надано доказів, які б свідчили, що в даному випадку, при вчиненні виконавчого напису № 1930 від 30.08.2019, нотаріусу разом з відповідною заявою стягувача було надано первинні фінансові документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. При цьому, виписка з рахунку боржника сформована 23.08.2019, яка надана відповідачем приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Разумовій О.І. не є відповідним первинним фінансовим документом, оформленим відповідно до вимог закону, який свідчив би про наявність заборгованості у позичальника. У постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750св20) Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Матеріали справи відомостей про отримання позивачем (боржником) відповідного повідомлення не містять. Також суд враховує те, що ухвалою Вищого адміністративного суду від 01 листопада 2017 року в справі № 826/20084/14 викладено правову позицію та залишено в силі постанову суду апеляційної інстанції, якою визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в тому числі в пункт 2. Тобто, на даний час та на момент винесення оскаржуваного виконавчого напису, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. В матеріалах справи наявна копія Кредитного договору № 95052768 від 31.01.2012 з якої вбачається, що він не є нотаріально посвідченим. Відповідачем доводи позивача про те, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог Закону "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, хоча і заперечив, однак не спростував. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги те, що заборгованість боржника не є безспірною та безспірність заборгованості позивача перед товариством, не спростована відповідачем належним та допустимими доказами, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 1 073 грн. 60 к. сплачених ним при подачі позову до суду, оскільки відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а від так сплачений позивачем судовий збірв розмірі 1 073 грн. 60 к.підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved