Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

У липні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми основного боргу (заборгованості за спожитий природний газ) в розмірі 21365 грн. 53 коп. В обгрунтування позову позивач зазначив, що як суб`єкт ринку газу з 01.11.2018 року здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам, які використовують його для власних потреб та є постачальником, на якого покладені спеціальні обов`язки. Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), які є однаковим для всіх побутових споживачів України. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2500 «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання відповідно до ст.ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України, відповідно укладається шляхом заявочного принципу і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Відповідно до вимог Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015 року, акцептуванням публічного договору постачання природного газу побутовим споживачам є повернення споживачем постачальнику підписаної заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем, та та/або сплата/часткова сплата споживачем вартості спожитого природного газу та/або факт фактичного споживання природного газу. Відповідач акцептував договір, фактично споживаючи природний газ та частково сплативши вартість спожитого природного газу. На умовах договору постачання природного газу побутовим споживачам, позивач постачав природний газ, а відповідач отримував його та використовував для власних потреб. Вартість використаного природного газу відповідач зобов`язаний сплачувати щомісячно, відповідно до тарифів, що визначаються нормами чинного законодавства. Відповідачем по об`єкту, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в період з лютого 2020 року по жовтень 2022 року включно було спожито природний газ на загальну суму 21365 грн. 53 коп., вартість якого залишилась не оплаченою споживачем. В порядку досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про сплату заборгованості за спожитий природний газ, яка залишились незадоволеною відповідачем. Постачальник звернувся до Бобринецького районного суду Кіровоградської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, за якою ухвалою суду від 17.11.2022 року по справі №383/1072/22 було відмовлено у видачі судового наказу. Оскільки відповідач у порушення договірних відносин не в повному обсязі сплачував нараховані суми за спожитий природний газ, виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути та судові витрати. 09.05.2023 року відповідач [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Кіровоградгаз» з вимогами про: скасування нарахованої постачальником ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» заборгованості [PERSON] за постачання природного газу в сумі 21365,53 грн. за період лютого 2020 року по жовтень 2022 року; заборони ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» починаючи з 27.04.2023 року на весь період дії Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам здійснювати за даними оператора ГРМ ВАТ «Кіровоградгаз» нарахування [PERSON] будь-яких заборгованостей та нарахування будь-яких оплат за постачання природного газу; заборонити оператору ГРМ АТ «Кіровоградгаз» передавати дані комерційного обліку природного газу до ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» для здійснення нарахувань [PERSON] за постачання природного газу побутовим споживачам. Зустрічний позов з урахуванням заяви про зміну підстав позову (Т2 а.с.3-62) обґрунтований тим, що відповідач зобов`язаний сплачувати за комунальні послуги з постачання природного газу у встановлених законом розмірах та на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам. Надана послуга відсутня. Оператором ГРМ, який діє на території Кіровоградської області на підставі ліцензії є АТ «Кіровоградгаз», а постачальником на підставі ліцензії є ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». Зазначені Оператором ГРМ та постачальник діють на підставі Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам та Типового договору розподілу природного газу, тому вважає підтвердженим прямий зв`язок між Оператором ГРМ та постачальником. З моменту набрання чинності Закону України «Про ринок природного газу» відбулось повне і абсолютне відокремлення сфери розподілу природного газу від сфери постачання природного газу. З 04.07.2017 року по теперішній час постачання природного газу на підставі ліцензії здійснює ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», а з 01.07.2015 року було анульовано ліцензію на постачання природного газу АТ «Кіровоградгаз», тому виключно останнє може здійснювати господарську діяльність з розподілу природного газу. Таким чином, у ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» відсутні об`єкти газової інфраструктури, якими мав безпосередньо постачати природний газ відповідачу, а тому з моменту акцептування абсолютно не виконував договір і не доставив [PERSON] жодного кубометру природного газу. Комерційний приладовий облік за допомогою вузлів обліку природного газу здійснюється в сфері постачання природного газу, яка абсолютно відокремлена від сфери розподілу природного газу. Отже дані, які зібрані за допомогою лічильника газу можуть використовуватись виключно у сфері розподілу природного газу, а не постачання. Оскільки у Оператора ГРМ відсутня ліцензія на здійснення господарської діяльності у сфері постачання природного газу, то не можуть використовуватися дані газових лічильників, які призначені для обчислень у сфері розподілу, для визначення об`ємів (обсягів) природного газу у іншій, відокремленій сфері ринку природного газу якою є постачання. Відтак постачальник не має права здійснювати будь-які правочини, зокрема математичні нарахування у іншій сфері господарювання, відмінній від постачання (Т1 а.с.43-69). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 26.04.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (Т1 а.с.33-34). 25.05.2023 року позивач подав заперечення на зустрічну позовну заяву (Т1 а.с.76-80), згідно яких просить відмовити у прийнятті до розгляду зустрічного позову. Зазначив, що відповідно до вимог ЗУ «Про ринок природного газу», який введено в дію 01.10.2015 року відбулося відокремлення функцій з постачання від функцій з розподілу природного газу. До 31.12.2022 року Оператором газорозподільної системи (Оператором ГРМ) на території Кіровоградської області на підставі постанови НКРЕКП № 849 від 29.06.2017 року «Про видачу ліцензії на розподіл природного газу ВАТ «КІРОВОГРАДГАЗ» було визначено ВАТ «Кіровоградгаз» (код ЄДРПОУ 03365222). Однак, постановою НКРЕКП від 26.12.2022 року №1840 зупинено Акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Кіровоградгаз» (код ЄДРПОУ 03365222) дію ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу з 01.01.2023 року. В свою чергу, постановою НКРЕКП 26.12.2022 року №1839 ТОВ "Газорозподільні мережі України" (код ЄДРПОУ 44907200) видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території Кіровоградської області (крім м. Гайворон), (конфіденційна інформація) Харківської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» з 01.01.2023 року. Натомість, постачальником природного газу є Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (код ЄДРПОУ 40121452) на підставі постанови НКРЕКП № 880 від 04.07.2017 «Про видачу ліцензій з постачання природного газу ТОВ «АГРОСИНТЕЗ ТРЕЙДІНГ», ТОВ «МАРГАЗ», ТОВ «АГРО ГАЗ», ТОВ «ІНТРО ГАЗ», ТОВ «ПОДІЛЛЯГАЗПОСТАЧ», СП ПГНК, ТОВ «ВІЄНА КОНСАЛТ», ТОВ «НАФТОГАЗНАДРА», ТОВ «ГАЗ ТА НАФТОПРОДУКТИ», ТОВ «СТАТУС-ТРЕЙД», ТОВ «ГК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ», ТОВ «АЛЬТАІР-ІНВЕСТ» та ТОВ «ТК ІНДУСТРІЯ». Відповідно до ст.39 Закону України «Про ринок природного газу» Оператор ГРМ не може провадити діяльність з видобутку, транспортування або постачання природного газу. Товариство, як суб`єкт ринку газу, з 01.11.2018 року здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам, які використовують його (природний газ) для власних потреб на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 880 від 04.07.2017 «Про видачу ліцензій з постачання природного газу ТОВ «АГРОСИНТЕЗ ТРЕЙДІНГ», ТОВ «МАРГАЗ», ТОВ «АГРО ГАЗ», ТОВ «ІНТРО ГАЗ», ТОВ «ПОДІЛЛЯГАЗПОСТАЧ», СП ПГНК, ТОВ «ВІЄНА КОНСАЛТ», ТОВ «НАФТОГАЗНАДРА», ТОВ «ГАЗ ТА НАФТОПРОДУКТИ», ТОВ «СТАТУСТРЕЙД», ТОВ «ГК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ», ТОВ «АЛЬТАІР-ІНВЕСТ» та ТОВ «ТК ІНДУСТРІЯ». Розподіл природного газу на газифікований об`єкт Споживача здійснює виключно Оператор ГРМ (до 31.12.2022 року - АТ «Кіровоградгаз», а з 01.01.2023 року - ТОВ «Газорозподільні мережі України») через місцеві (локальні) трубопроводи. Товариство не здійснює експлуатацію об`єктів газорозподільних мереж, та не орендує їх. Отже, Товариство є газопостачальною компанією, а не газотранспортною чи газорозподільною компанією, яке здійснює на ринку природного газу виключно функцію постачання природного газу, а тому, у Товариства відсутнє жодне газотранспортне обладнання та газотрубопроводи. Відповідач акцептував Договір, фактично споживаючи природний газ та частково сплативши вартість спожитого природного газу. Факт постачання ТОВ «ГК «Нафтогаз України» та отримання Відповідачем природного газу є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно статей 11, 202, 509, 526, 527 Цивільного кодексу України, і згідно статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами. Відсутність укладеного між Постачальником та Споживачем письмового договору на постачання природного газу не є підставою для відмови судом у задоволені позивних вимог. Крім того, відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до норм чинного законодавства, споживачі зобов`язані оплатити житловокомунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Визначення об`ємів (обсягів) споживання природного газу проводиться Оператором ГРМ згідно вимог Кодексу ГРМ. Відповідно до пункту 2 глави 7 розділу XIІ Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП № 2493 від 30.09.2015р. (далі - Кодекс ГТС) «2. У точках виходу до газорозподільної системи з метою проведення остаточної алокації щодобових відборів/споживання, що не вимірюються щодобово, оператор газорозподільної системи до 08 числа газового місяця (М+1) надає оператору газотранспортної системи інформацію про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово. У випадку якщо комерційний вузол обліку обладнаний обчислювачем (коректором) з можливістю встановити за результатами місяця фактичне щодобове споживання природного газу, така інформація додатково надається в розрізі газових днів газового місяця (М).» Крім того, відповідно пункту 1 глави 4 розділу IX Кодексу ГРМ «1. Визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ». Також, відповідно пункту 4 глави 4 розділу IX Кодексу ГРМ: - побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу. - у разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу ГРМ. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань. Таким чином, коригування об`ємів (обсягів) спожитого газу у минулих періодах не передбачено Кодексом ГРМ. Згідно Кодексу ГРМ Оператор ГРМ має право формувати об`єм розподілу і споживання природного газу по об`єкту споживача тільки поточним місяцем, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника газу, або у якому були своєчасно надані показники лічильника газу споживачем. Якщо споживачем природного газу порушуються вимоги Кодексу ГРМ, в частині передачі Оператору ГРМ щомісяця з 01 по 05 число фактичних показників лічильника газу станом на 01 число місяця, об`єм розподілу та споживання природного газу за розрахунковий період буде визначатися Оператором ГРМ відповідно до вимог Кодексу ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що і буде вказано в рахунках на оплату послуг з газопостачання. Так, згідно даних про фактичний місячний відбір/споживання природного газу, що надається Оператором ГРМ, через інформаційну платформу по особовому рахунку № [NUMBER] в період з лютого 2020р. по жовтень 2022р.(включно) Відповідачем було спожито в об`ємі 4033,00 куб.м. природного газу на загальну суму 21 365,53 грн. Товариство здійснює нарахування вартості природного газу, спожитого Споживачем згідно вимог чинного законодавства, - на підставі даних Оператора ГРМ, наданих останнім до 08 числа місяця наступного за звітним. 20.06.2023 року ухвалою суду зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом об`єднавши вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом, продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовче судове засідання, встановлено строки для подання відзиву, відповіді на відзив, за клопотанням відповідача витребувано докази (Т1 а.с.117-120). 01.08.2023 року позивачем до суду направлено письмові пояснення на ухвалу суду від 20.06.2023 року про витребування доказів (Т1 а.с.138-148). 16.08.2023 року відповідач подав клопотання про повернення позовної заяви (Т1 а.с.156-230) та заяву про зміну підстав позову (Т2 а.с.1-62). 16.08.2023 року ухвалою суду в задоволенні клопотання про повернення позовної заяви відмовлено, позовну заяву залишено без руху (Т2 а.с. 65-67). 23.08.2023 року на виконання ухвали суду від 16.08.2023 року позивачем направлено до суду клопотання про долучення доказів (Т2 а.с.94-115). 05.09.2023 року відповідач подала клопотання про закриття провадження у справі (Т2 а.с.118-119). 05.09.2023 року ухвалою суду продовжено розгляд справи зі стадії підготовчого судового засідання, в задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі відмовлено (Т2 а.с.121-124). 05.09.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (Т2 а.с.125-126). 15.09.2023 року відповідач подала клопотання про закриття провадження (Т2 а.с.145-151). 06.10.2023 року позивач направив до суду заперечення на клопотання про закриття провадження у справі (Т2 а.с. 164-169). 06.10.2023 року ухвалою суду в задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі відмовлено (Т2 а.с. 170-171). 12.10.2023 року позивач направив додаткові пояснення (Т2 а.с.193-196). Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов з підстав, зазначених в позовній заяві та заперечила проти задоволення зустрічного позову, оскільки позивач не отримував компенсацію вартості спожитого відповідачем газу, а заборгованість відповідача не є безнадійною чи сумнівною. Відповідач в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог первісного позову та підтримала зустрічний позов з підстав, зазначених в заяві про зміну підстав позову. Стверджує, що послуга з газопостачання не надавалась, так як у позивача відсутнє жодне газотранспортне обладнання та газотрубопроводи, не здійснює експлуатацію об`єктів газорозподільних мереж, та не орендує їх. Позивачу заборонено звернення до суду з позовом відповідно до положень абзацу 5 частини 2 статті 1 Зкону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» № 2479-IX від 29 липня 2022 року. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог первісного позову та підтримав зустрічний позов з підстав, зазначених в заяві про зміну підстав позову. Стверджує, що послуга з газопостачання не надавалась, так у позивача відсутнє жодне газотранспортне обладнання та газотрубопроводи, не здійснює експлуатацію об`єктів газорозподільних мереж, та не орендує їх. Позивачу заборонено звернення до суду з позовом відповідно до положень абзацу 5 частини 2 статті 1 Зкону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» № 2479-IX від 29 липня 2022 року. Відповідач за зустрічним позовом Відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Кіровоградгаз» про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник якого в судове засідання не з`явився. Відзив не подав. Суд, заслухавши пояснення відповідача та представників сторін, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідіуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. Згідно з частиною першою статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2496 (далі - Правила), постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2500. Відповідно до пунктів 1.1, 2 Типового договору, договір постачання природного газу побутовим споживачам є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу як товарної продукції постачальником. Умови цього договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природнього газу» та Правил постачання природного газу та є однаковими для всіх побутових споживачів України і не можуть бути змінені згідно з частиною 2 статті 633 ЦК України. Позивач як постачальник надає споживачам виключно послуги з постачання природного газу, тобто, забезпечує споживачів ресурсом природного газу, а інші послуги, зокрема, облік газу, своєчасне технічне обслуговування газопроводів, газових приладів і пристроїв, лічильників газу та технічні види робіт з підключення, обмеження, локалізації і ліквідації аварійних ситуацій тощо, здійснює оператор газорозподільних систем. Відповідно до пункту 1.3 Типового договору (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Типовий договір), цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк шляхом приєднання Споживача до умов цього Договору. Фактом згоди Споживача про приєднання до умов цього Договору є отримання Постачальником поданої Споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам (далі - заява-приєднання) за формою, встановленою у додатку 1 до цього Договору, та/або сплачений Споживачем рахунок (квитанція) Постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника, на якого в установленому чинним законодавством порядку покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу побутовим споживачам, - факт споживання природного газу відповідно до вимог Правил постачання та за умови, що у Споживача відсутній інший діючий постачальник (для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання разом із супровідним листом за формою, встановленою у додатку 2 до цього Договору). Відповідно до ч. 1статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Частиною 1 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статей 641, 642 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору(відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Згідно ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, і яке, згідност.11 Цивільного кодексу України, виникає в тому числі і з договорів. Згідно ч.1 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до пункту 5 розділу І Правил ЕІС-код (Energy Identification Code) це персональний код ідентифікації споживача як суб`єкта ринку природного газу або його точки комерційного обліку (за необхідності), присвоєний в установленому порядку Оператором ГРМ (по споживачах, які підключені до газорозподільної системи) або Оператором ГТС (по споживачах, які підключені до газотранспортної системи); об`єкт побутового споживача це територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня, літня кухня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування. Відповідно до пункту 1.4 Типового договору ЕІС-код - персональний код ідентифікації Споживача як суб`єкта ринку природного газу, присвоєний йому в установленому порядку Оператором ГРМ, до газових мереж якого підключений об`єкт Споживача; Судом встановлено, що відповідач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією Бобринецької міської ради та копією паспорта відповідача (Т1 а.с.32, 67) та є побутовим споживачем природного газу за вказаною адресою, що підтверджує відкритим на її ім`я особовим рахунком споживача № [NUMBER] та ЕІС-код [NUMBER] (а.с. 20, 21, 22, 142) та заявою-приєднанням до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) від 07.09.2019 року (Т1 а.с.135). Крім того, відповідач [PERSON] до виникнення спірних правовідносин з позивачем споживала природний газ за вказаною адресою на підставі договору №109000467 від 12.07.2016 року, укладеного з Бобринецьким управлінням по експлуатації газового господарства Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Кіровоградгаз» (Т1 а.с.132-134). З відомостей оператора ГРМ - Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Кіровоградгаз» (Т1 а.с.21) та довідки про фінансовий стан споживача (Т1 а.с.22, 142) судом встановлено, що відповідач не тільки споживала, але і періодично частково оплачувала спожитий газ також 18.03.2020 року в сумі 976,88грн., 16.04.2020 року в сумі 1007,97 грн., 18.05.2020 року в сумі 269,31 грн., 06.06.2020 року 220 грн., 06.01.2021 року в сумі 1000 грн., 28.01.2021 року в сумі 490 грн., 03.02.2021 року в сумі 800 грн., 13.03.2021 року в сумі 1300 грн., що свідчить про укладення нею з Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, який є публічним шляхом приєднання до нього в цілому. Згідно довідки про фінансовий стан споживача [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , по особовому рахунку № [NUMBER] (ЕІС-код [NUMBER] ) за адресою: [ADDRESS] , у відповідача за період з лютого 2020 року по жовтень 2022 року включно наявна заборгованість з газопостачання в сумі 21365 грн. 53 коп. (Т1 а.с.22, 142). Отже, відповідач належним чином свого обов`язку з оплати поставченого природного газу не виконала. ТОВ Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на адресу відповідача направлялась вимога за №119/4.3-11736-2022/209000467 від 12.08.2022 року про сплату заборгованості за спожитий природний газ станом на 12.08.2022 року в сумі 20561 грн. 89 коп., яка підлягала до сплати не пізніше 31.08.2022 року (Т1 а.с.24). Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин, на які посилаються сторони, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно із ст.68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Частиною першою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 09.11.2017 року №2189-VIII, який введений в дію з 01.05.2019 року, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст.530 ЦК України). Оплата побутовим споживачем за надані послуги з газопостачання може провадитися: за квитанціями абонентської книжки постачальника; за платіжними документами, які виписуються постачальником. Порядок оплати за поставлений газ визначається в заяві-приєднанні. Споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за договором на постачання природного газу через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу постачальника та в інший не заборонений законодавством спосіб (п. 12 Розділу ІІІ Правил). Періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання побутовим споживачем є календарний місяць. При розрахунку за квитанціями абонентської книжки постачальника споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його постачальнику не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. При розрахунку за платіжними документами (рахунками постачальника) оплата за послуги з газопостачання має бути здійснена споживачем у терміни, визначені в рахунку, який не може бути меншим п`яти робочих днів з моменту отримання споживачем цього рахунку (п. 14 Розділу ІІІ Правил). Припинення газопостачання не звільняє побутового споживача від обов`язку сплатити заборгованість за фактично спожитий природний газ (п. 19 Розділу ІІІ Правил). Відповідно до підпункту 1 пункту 5.2 розділу V Типового договору Споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату послуг Постачальника згідно з умовами цього Договору. Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 6.1 розділу VI Типового договору постачальник має право отримувати від Споживача плату за поставлений природний газ; укласти в установленому порядку договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ для набуття права правомірного відбору газу із газорозподільної системи та фізичної доставки газу до межі балансової належності об`єкта Споживача. Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Проаналізувавши у сукупності норми законодавства та матеріали справи, суд дійшов висновку, що наявність правовідносин між позивачем і відповідачем з кореспондуючими цим правовідносинам правами та обов`язками підтверджується діями сторін: позивач здійснював надання житлово-комунальних послуг до помешкання відповідача (газопостачання), а відповідач отримував і користувався даними послугами. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказані висновки узгоджуються з постановою Верховного Суду від 10.12.2018 року по справі №638/11034/15-ц. Враховуючи те, що відповідач не сплатила заборгованість за спожитий природний газ позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, тобто з [PERSON] підлягає стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» сума основного боргу за спожитий природний газ в розмірі 21365,53 гривень. Відповідач та її представник заперечуючи проти позову посилається на встановлену у абзаці п`ятому частини другої статті 1 Зкону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» № 2479-IX від 29 липня 2022 року (далі - Закон №2479-IX) імперативну заборону подання позову щодо стягнення заборгованості та відповідно неможливість задоволення позовних вимог. Так, згідно абзацу п`ятого частини другої статті 1 Зкону №2479-IX, протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, постачальнику природного газу забороняється здійснювати будь-які дії щодо примусу побутового споживача до оплати заборгованості (у тому числі включати заборгованість у рахунок на оплату, подавати судові позови, проводити стягнення заборгованості у примусовому порядку, вчиняти заходи з припинення газопостачання у зв`язку з наявністю заборгованості тощо), яка врегульовується відповідно до абзацу другого частини третьої статті 2 цього Закону. Абзацом другим частини третьої статті 2 цього Закону визначено, що постачальникам природного газу компенсуються: заборгованість побутових споживачів, що врегульовується згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу". Згідно сатті 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» 14 липня 2021 року №1639-IX (далі - Закон № 1639-IX), дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання видів заборгованості (грошових зобов`язань), визначених у статті 1 цього Закону, суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру. Статтею 1 Закону №1639-IX визначений чіткий перелік заборгованості (грошових зобов`язань) суб`єктів ринку природного газу, що підлягає (підлягають) урегулюванню відповідно до цього Закону, серед яких єдиною заборгованістю, що стосується побутових споживачів, є безнадійна та сумнівна дебіторська заборгованість побутових споживачів, що обліковується у постачальників природного газу станом на розрахункову дату, у тому числі заборгованість у розмірі вартості обсягів приведення обсягів споживання до стандартних умов та вартості обсягів, які виникли у зв`язку з визнанням судом незаконними та нечинними актів Кабінету Міністрів України про затвердження норм споживання природного газу населенням без лічильників у період з 1 жовтня 2014 року до розрахункової дати, не сплачена станом на розрахункову дату; розрахункова дата - 31 грудня 2020 року (крім випадків, якщо дата або підстава виникнення заборгованості (грошових зобов`язань) визначена цим Законом для виду заборгованості). Пунктом 4 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 10 "Дебіторська заборгованість" , затвердженого наказом Міністерства фінансів України 08.10.99 року №237, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 1999 року за №725/4018 (із змінами) визначено, що безнадійна дебіторська заборгованість це поточна дебіторська заборгованість, щодо якої існує впевненість про її неповернення боржником або за якою минув строк позивної давності; сумнівний борг це поточна дебіторська заборгованість, щодо якої існує невпевненість її погашення боржником. Представником позивача стверджується, що заборгованість відповідача не є безнадійною чи сумнівною, що не спростовано відповідачем. Суд зазназначає, що строк давності за заборгованістю відповідача не закінчився, відповідач працездатного віку, стверджує, що працює офіційно, тобто має дохід та майно, а тому немає підстав стверджувати, що існує впевненість про неповернення дебіторської заборгованості боржником або що у позивача існує невпевненість погашення заборгованості боржником (відповідачем), тобто заборгованість не є безнадійною чи сумнівною. Аналізуючи вищевказані норми законодавства, суд дійшов висновку, що чинне законодавство установлює особливі передумови застосування положень Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування», а його дія у даному випадку на виниклі між сторонами у цій справі правовідносини не поширюється, тому доводи відповідача на увагу не заслуговують. Відповідач посилаючись на положення абзацу 5 частини 2 статті 1 Зкону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» № 2479-IX від 29 липня 2022 року шодо заборони постачальнику природного газу здійснювати будь-які дії щодо примусу побутового споживача до оплати заборгованості, яка врегульовується відповідно до абзацу другого частини третьої статті 2 цього Закону, помилково посилається на зміст абзацу 3 частини 3 статті 2 Закону №2479-IX вважаючи його абзацом другим частини 3 статті 2 цього Закону, що свідчить про неможливість його застосування до спірних правовідносин. Абзацом 3 частини 3 статті 2 Закону №2479-IX визначено, що постачальникам природного газу компенсуються: різниця між вартістю послуг з постачання природного газу побутовим споживачам з урахуванням втрат, понесених внаслідок воєнних дій та з метою запобігання настанню гуманітарних кризових ситуацій, за період з 1 березня 2022 року по останнє число шостого місяця після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, та фактичним рівнем оплати побутовими споживачами послуги з газопостачання (Абзац 3 частини третьої статті 2 цього Закону). Отже, абзац 3 частини 3 статті 2 Закону №2479-IX також не поширюється на відповідача, який не довів, що поніс втрати внаслідок воєнних дій, адже на території міста Бобринець Кропивницького району Кіроворадської області, де по [ADDRESS] знаходиться належний відповідачу будинок, воєнних дій не було. Бобринецька міська територіальна громада Кропивницького району Кіровоградської області, на території якої знаходиться нерухомий об`єкт споживання відповідача, також не належить до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 (із змінами). За викладених обставин, суд не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову, адже первісний позов підлягає повному задоволенню, а також виходячи із наступного. Згідно пунктів 23, 27, 30, 31, 35, 37, 45 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» від 9 квітня 2015 року № 329-VIII (далі - Закон № 329-VIII): побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність; постачальник природного газу (далі - постачальник) - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу; постачання природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів; приєднання - сукупність організаційних і технічних заходів, у тому числі робіт, спрямованих на створення технічної можливості для надання послуг транспортування чи розподілу природного газу, які здійснюються у зв`язку з підключенням об`єкта будівництва чи існуючого об`єкта замовника до газотранспортної або газорозподільної системи; природний газ, нафтовий (попутний) газ, газ (метан) вугільних родовищ та газ сланцевих товщ, газ колекторів щільних порід, газ центрально-басейнового типу (далі - природний газ) - суміш вуглеводнів та невуглеводневих компонентів, що перебуває у газоподібному стані за стандартних умов (тиск - 760 міліметрів ртутного стовпчика і температура - 20 градусів за Цельсієм) і є товарною продукцією; розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу; споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини. Згідно пункту 3 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494 (далі - Кодексу газорозподільних систем) дія цього Кодексу поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників. В пункті 4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494 (із змінами) наведено значення вживаних термінів, зокрема: договір розподілу природного газу - правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу; реєстр споживачів постачальника - перелік споживачів, які в установленому Кодексом ГТС порядку закріплені в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи за певним постачальником у розрахунковому періоді; споживач природного газу (споживач) - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу; розрахунковий період - газова доба та/або газовий місяць, визначені Кодексом ГТС на ринку природного газу, щодо якої (якого) визначаються прогнози відборів/споживання природного газу та фактичне споживання природного газу по споживачу і здійснюються відповідні розрахунки між споживачем та Оператором ГРМ; Оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління; Оператор газотранспортної системи (далі - Оператор ГТС) - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників); споживач природного газу (споживач) - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу. Згідно абзаців1, 2 частини 1 статті 12 Закону № 329-VIII постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Пунктами 1, 2 частини 2 статті 13 Закону № 329-VIII визначено, що споживач зобов`язаний, зокрема: укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. За змістом ч.ч.1, 2, 3 статті 18 Закону № 329-VIII приладовий облік природного газу здійснюється з метою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під час його транспортування, розподілу, постачання, зберігання та споживання. Приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу (ч. 2). Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" (абзац 1 частини 3). Статтею 37 Закону № 329-VIII визначено, що оператор газорозподільної системи відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи, якою він користується на законних підставах (абзац 1 частини 1). Оператор газорозподільної системи провадить діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, що видається Регулятором (частина 2). Оператор газорозподільної системи забезпечує здійснення покладених на нього цим Законом функцій за рахунок своїх фінансових, матеріально-технічних, людських та інших ресурсів (частина 3). Згідно пункту 5 частини 2 статті 38 № 329-VIII з метою виконання функцій, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, оператор газорозподільної системи зобов`язаний надавати інформацію, обов`язковість надання якої встановлена законодавством. Відповідно до абзацу 1 частти 1 статті 40 Закону № 329-VIII розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 4.4 розділу IV Типового договору об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається одним із нижченаведених способів: 1) за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу; 2) або за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або міжопалювальний період. Отже, розмежування діяльності з постачання природного газу та розподілу природного газу не забороняє постачальнику - ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» визначати об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду. Таким чином, передача оператором ГРМ АТ «Кіровоградгаз» даних комерційного обліку природного газу до ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» для здійснення нарахувань [PERSON] за постачання природного газу побутовим споживачам є правомірною, оскільки випливає з підпункту 1 пункту 4.4 розділу IV Типового договору, а тому вимога зустрічного позову заборонити оператору ГРМ АТ «Кіровоградгаз» передавати дані комерційного обліку природного газу до ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» для здійснення нарахувань [PERSON] за постачання природного газу побутовим споживачам, задоволенню не підлягає. Відповідно до підпункту 3 пункту 6.2 розділу VI Типового договору Постачальник зобов`язується обчислювати і виставляти рахунки Споживачу за поставлений природний газ відповідно до вимог, передбачених цим Договором. Отже, обчислення і виставлення рахунків Споживачу за поставлений природний газ є одним із зобов`язань позивача, а тому вимога зустрічного позову щодо заборони ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» починаючи з 27.04.2023 року на весь період дії Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам здійснювати за даними оператора ГРМ ВАТ «Кіровоградгаз» нарахування [PERSON] будь-яких заборгованостей та нарахування будь-яких оплат за постачання природного газу, є безпідставною та задоволенню не підлягає. Оскільки нарахування позивачем заборгованості здійснено правомірно на підставі визначеного за даними Оператора ГРМ об`єму (обсягу) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період вимога зустрічного позову про скасування нарахованої постачальником ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» заборгованості [PERSON] за постачання природного газу в сумі 21365,53 грн. за період лютого 2020 року по жовтень 2022 року, є безпідставною та задоволенню не підлягає. З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги зустрічного позову [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки відповідачем [PERSON] не доведено наявності порушень діючого законодавства, її прав та законних інтересів зі сторони ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» та Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Кіровоградгаз». Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З матеріалів справи вбачається, що позивач за позовні вимоги сплатив судовий збір у розмірі 2684 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, враховуючи, що заборгованість існувала на момент подачі позову.

Outcome: approved