Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

03.07.2023 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. Вказана позовна заява мотивована тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.04.1990 року, який в подальшому було розірвано на підставі заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.07.2019 року. Рішення суду набрало законної сили 13.08.2019 року. Від шлюбу сторони мають спільну дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Під час перебування у шлюбі [PERSON] придбав у [PERSON] земельну ділянку, площею 0,0366 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі Договору купівлі продажу від 04.09.2013 року. 20.07.2017 року [PERSON] надала [PERSON] право розпоряджатись на власний розсуд всім її майном на підставі довіреності. На даний час, позивачу відомо, що його колишня дружина вже багато років як повернулась до РФ, будь\~яких контактів із колишньою дружиною позивач немає. В червні 2023 року позивач вирішив продати земельну ділянку, яка належить йому на праві власності, однак як встановлено законодавством, а саме\~ст.. 368 ЦК України, вказана земельна ділянка є спільною власністю подружжя, оскільки була придбана в період шлюбу. Позивач стверджує, що вказана земельна ділянка була придбана за його особисті кошти, які згідно боргової розписки від 01.09.2021 року були отримані від [PERSON] в розмірі 15000 грн. на придбання земельної ділянки і відповідно боргові зобов`язання виплачував позивач самостійно, оскільки дружина протягом перебування у шлюбі не працювала жодного дня, а отже не приймала фінансової участі у придбанні ділянки. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати земельну ділянку, площею 0,0366 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 5123981400:01:003:1329\~особистою власністю [PERSON] . Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 19 липня 2023 року провадження по справі відкрито, в порядку загального позовного провадження, з призначенням підготовчого засідання. (а.с.31) Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 28.09.2023 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. (а.с.45) Позивач [PERSON] та його представник адвокат Козак А.В. про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, надали на адресу суду заяву, відповідно до якої зазначили, що не заперечують проти розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять суд їх задовольнити, не заперечують проти ухвалення заочного рішення по справі. (а.с.47) Відповідач\~ [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. (а.с. 52) Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. В порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, на підставі наступного Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.04.1990 року, який було розірвано на підставі заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.07.2019 року. Рішення суду набрало законної сили 13.08.2019 року. (а.с.16-18) До матеріалів справи долучено копію свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] , між [PERSON] та [PERSON] , з якого вбачається, що шлюб між сторонами було укладено 26.04.1990 року в м. Санкт Петербург, РФ. Переклад вказаного свідоцтво на державну (українську) мову не здійснено. (а.с.25) Інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Зазначена позиція наведена в постанові Верховного Суду від 07.10.2021 у справі № 295/8319/18. 04.09.2013 року позивач [PERSON] придбав у [PERSON] земельну ділянку, площею 0,0366 га., що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, який зареєстрований в реєстрі за №1204. Цільове призначення земельної ділянки для ведення садівництва, у тому числі за земельними угіддями: сади 0,0366 грн. Кадастровий номер земельної ділянки: 5123981400:01:003:1329. Відповідно до п. 2 вказаного Договору, продаж земельної ділянки вчинено 14700,00 грн., які продавець одержав від покупця повністю до підписання цього договору. З п.8 Договору вбачається, що договір укладено за згодою дружини продавця [PERSON] та згоди дружини покупця [PERSON] , викладеними окремими заявами, які зберігають в справах приватного нотаріуса. (а.с.10-12) Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №8933255 від 04.09.2013 року, вбачається, що власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5123981400:01:003:1329 є [PERSON] . Форма власності приватна. Дата державної реєстрації земельної ділянки 04.09.2009 року. (а.с.13) Відповідно до копії розписки від 01.09.2013 року, яка долучена до матеріалів справи, [PERSON] 01.09.2013 року одержав від [PERSON] грошові кошти в сумі 15000,00 грн. для покупки земельної ділянки. З тексту розписки вбачається, що [PERSON] зобов`язується повернути грошові кошти в повному обсязі до 01.12.2013 року. У разі недотримання цього зобов`язання, [PERSON] зобов`язався виплатити [PERSON] пеню в розмірі одного відсотка від суми, за кожен день прострочення. (а.с.19) Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначав, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. За загальним правилом застосування презумпції згідно з ст. 60 СК України майно, одержане одним з подружжя як набувачем за договором купівлі-продажу, що укладений під час спільного проживання набувача у зареєстрованому шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.\~Той з подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести ті обставини, які її спростовують.\~Зокрема, за ч. 3 ст. 61 СК України - довести, що майно придбавалося за власні кошти, або хоча і за сімейні, проте справжньою метою укладення договору купівлі-продажу були не інтереси сім`ї, а власні, особисті інтереси одного з подружжя, не пов`язані з сімейними. Такий правовий\~висновок викладено\~у постанові\~Верховного Суду\~України від\~24\~травня 2017\~року у\~справі №\~6-843цс17 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Положеннями ст. 57 СК України визначено підстави визнання особистою приватною власністю дружини та чоловіка, а саме:1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Фактично спростування презумпції спільної сумісної власності та доказування, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5123981400:01:003:1329 є особистою приватною власністю позивача\~\~засновано лише на копії розписки від 01.09.2013 року про отримання [PERSON] в період шлюбу з [PERSON] , коштів від [PERSON] . Належних, допустимих і достатніх доказів, що саме ці гроші були використані на купівлю земельної ділянки і не були витрачені на інші потреби, до суду не надано. Будь-яких належних, допустимих і достатніх доказів придбання земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5123981400:01:003:1329, за особисті кошти позивача не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не доведено, що придбання вказаної земельної ділянки було не інтересом сім`ї, а власним інтересом. Також позивачем не доведено тієї обставини, що боргові зобов`язання сплачувались ним особисто, оскільки, як стверджує позивач, [PERSON] не працювала жодного дня, а отже не приймала фінансової участі у придбанні ділянки. Таким чином на об`єкт нерухомості земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5123981400:01:003:1329, поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя та за встановлених фактичних обставин, суд не встановив правових підстав для визнання спірної земельної ділянки особистою приватною власністю [PERSON] . Визначаючись із розподілом судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд дійшов висновку, що оскільки позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору, оскільки є інвалідом ІІ групи, на підтвердження чого надав суду копію пенсійного посвідчення, серії [NUMBER] від 13.07.2022 року, термін дії довічно, у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено в повному обсязі, суд вважає необхідним компенсувати суму судового збору за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed