Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

у жовтні 2022 позивач [PERSON] в особі представника - адвоката Палій А.В. звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з Комунального автотранспортного підприємства № 273904: - заборгованість по виплаті заробітної плати за період з 01.10.2021 по 29.07.2022 рр. у розмірі 265 484,37 грн; - грошову компенсацію за 45 календарних днів невикористаної щорічної відпустки у розмірі 38 729,95 грн; - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.10.2021 по 13.10.2022 рр. у розмірі 310 626,47 грн; - витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що у період з 19.06.2014 року по 29.07.2022 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з Комунальним автотранспортним підприємством № 273904. Наказом № 115-к від 29.07.2022 [PERSON] було звільнено за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, відповідно до змісту наказу, відшкодуванню позивачу підлягала грошова компенсація за невикористані 45 календарних днів щорічної відпустки. Згідно із даними довідки № 6 від 19.08.2022 позивачу нараховано дохід за період з 01.10.2021 по 29.07.2022 рр у розмірі 345 943,31 грн. Позивач зазначає, що залишок нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за вказаний період становить 265 484,37 грн. Оскільки відповідач не здійснив повного розрахунку при звільненні, а так само станом на день звернення до суду з позовом, позивач просить також стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, грошова компенсація за невикористану відпустку. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24.10.2022відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 30-31). Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.12.2022 позовні вимоги [PERSON] задоволено повністю (а.с. 35-38). 17.02.2023 до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14.12.2022, в якій представник відповідача вказав про порушення положень ст. 117 ч. 1 КЗпП України, оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні нараховано за період з 01.10.2021 року по 13.10.2022 року, що становить більше року. Крім того, згідно колективного договору виплата заробітної плати здійснюється до 07 числа кожного місяця. Відтак, заборгованість виникла з 08.11.2021 року, а не з 13.10.2021 року, а тому кількість днів затримки розраховано невірно. Представник відповідача зазначає, що не погоджується із сумами, зазначеними позивачем, оскільки матеріали справи не містять необхідних даних для обчислення виплати компенсації за невикористану відпустку та за час затримки розрахунку при звільненні. Крім того, вказав, що наявна в матеріалах справи довідка відображає нараховану компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 48 111,75 грн, тобто, ця сума включена до складу заборгованості по заробітній платі. Однак, заявляючи вимогу про стягнення 38 729,95 грн, позивач намагається стягнути суму грошової компенсації за невикористану відпустку двічі (а.с. 44-53). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22.02.2023 відмовлено в задоволенні заяви Комунального автотранспортного підприємства № 273904 про відстрочення сплати судового збору при поданні заяви про перегляд заочного рішення суду (а.с. 66). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22.02.2023 заяву Комунального автотранспортного підприємства № 273904 про перегляд заочного рішення суду залишено без руху (а.с. 67). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.04.2023 скасовано заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14.12.2022, справу призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. 82-83). 17.05.2023 до суду надійшов відзив на позов, в якому викладено обставини та доводи, що є аналогічними тим, що викладені у заяві про перегляд заочного рішення (а.с. 96-102). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.05.2023 зобов?язано посадових осіб Білогородської сільської територіальної громади інформацію щодо виконання [PERSON] завдань в територіальній обороні добровольчого формування № 1 Білогородської сільської територіальної громади у період з 18.03.2022 по 29.07.2022 рр. (а.с. 106). 22.05.2023 до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача (а.с. 112-114), в якому остання вказала, що відповідач не надав свого розрахунку щодо суми середнього заробітку за час затримки розрахунку з позивачем за шість місяців. Вказано, що посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин , які звільняють його від відповідальності за неналежним чином виконані зобов?язання, є необґрунтованими, оскільки відповідно до вимог закону на підтвердження форс-мажорної обставини, яка свідчить про відсутність вини відповідача у порушенні зобов?язання, відповідач мав надати в розпорядження суду відповідний сертифікат Торгово-промислової палати, виданий відповідачу. Відповідачем не надано до суду колективного договору, на який він посилається у відзиві. Крім того, визнаючи наявність заборгованості по нарахованій, але не виплачені заробітній платі, відповідач не надає суду ані розрахунок суми, ані розрахунок кількості днів порушення. Так само, відповідач не надав в розпорядження суду штатного розпису щодо розміру посадового окладу позивача, табеля обліку використання робочого часу, в тому числі і відомості щодо нарахованої заробітної плати. 30.05.2023 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив (а.с. 122-124). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.09.2023 закрито підготовче провадження (а.с. 138). Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд надходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] з 19 червня 2014 року працював у Комунальному автотранспортному підприємстві № 273904 (далі за текстом - КАТП-273904) на посаді начальника дільниці та ремонту машин і механізмів (а.с. 11, зворот). Наказом № 115-к про припинення трудового (контракту) [PERSON] звільнено 29 липня 2022 року за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП. Відповідно до змісту наказу до виплати [PERSON] підлягала компенсація за невикористану відпустку в кількості 45 календарних днів (а.с. 12). Згідно довідки КАТП-273904 від 19 серпня 2022 року за № 6 нарахований [PERSON] дохід за період з 01.10.2021 року по 29.07.2022 року склав 345 943,31 грн.При цьому, згідно даних довідки, позивачу нараховано за липень 2022 року дохід у розмірі 77 943,51 грн. Відповідно до даних довідки, залишок заборгованості станом на 19.08.2022 року по заробітній платі становить 265 484,37 грн (а.с. 14). У довідціКАТП-273904№ 10 від 10.02.2023 року, відповідачем роз?яснено, що до складу сукупного доходу, відображеного у довідці підприємства № 6 від 19.08.2022 року (а.с. 14), включено компенсацію за невикористану відпустку у кількості 45 календарних днів у розмірі 48 111,75 грн (а.с. 56). 03 вересня 2022 року [PERSON] звернувся до відповідача КАТП-273904 з вимогою про виплату вказаної заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку (а.с. 16). Листом від 27 вересня 2022 року № 26 КАТП-273904 повідомило [PERSON] про складнощі у виплаті заробітній платі у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні з 24.02.2022 року та наданням допомоги ЗСУ, у зв?язку з чим заборгованість по заробітній платі буде погашатися систематично (а.с. 19). Зі змісту вказаного листа вбачається, що відповідач визнав наявність заборгованості по заробітній платі перед позивачем у розмірі 265 484,37 грн. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Вбачається, що станом на серпень 2022 року відповідач мав перед позивачем заборгованість із заробітної плати на загальну суму 265 484,37 грн. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Таким чином, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. З наданого позивачем розрахунку, вбачається, що останній просить стягнути середній заробіток за час розрахунку при звільненні, зазначаючи спірним період з 01.10.2021 року по 13.10.2022 року у розмірі 310 626,47 грн. (259 дня х 1199 грн. 33 коп.). Однак, положеннями ст. 117 КЗпП України обмежено максимальний строк, за який має бути виплачений середній заробіток, а саме - у шість місяців. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 219 477,39 грн (183 дні (6 місяців) * 1199,33 грн). Суд зазначає, що стороноювідповідача не надано в розпорядження суду ані контррозрахунку сум, ані контррозрахунку кількості днів порушення.Так само, відповідач не надав в розпорядження суду штатного розпису з відображенням розміру посадового окладу позивача, табеля обліку використання робочого часу, в тому числі і відомості щодо нарахованої заробітної плати у відповідні періоди. Також, не надано відповідачем в розпорядження суду і довідки про середню заробітну плату, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передувализвільненню, як того вимагає Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року. За вказаних обставин суд надходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по виплаті заробітної плати за період з 01.10.2021 по 29.07.2022 рр. у розмірі 265 484,37 грн; середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 219 477,39 грн. При цьому, суд відхиляє посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин та відсутність підстав для відповідальності за порушення зобов?язання щодо строків виплати заробітної плати з огляду на наступне. Відповідно до положень ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Єдиний порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) на території України встановлено Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженим рішення президії ТПП України15.07.2014 № 40(3). Відповідно до положень Регламенту, на підтвердження форм-мажорної обставини, яка свідчить про відсутність вини у порушенні зобов?язання щодо строків здійснення виплат, заявнику видається відповідний сертифікат за встановленою процедурою. Крім того, суд відхиляє доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки судовим розглядом встановлено, що у період з 18.03.2022 по 29.07.2022 позивач [PERSON] здійснював виконання поставлених командиром завдань в робочий час, як доброволець ДФ № 1 БСТГ відповідно до контракту, укладеного між [PERSON] та ДФ № 1 БСТГ, що стверджується листом т.в.о. командира Добровольчого формування № 1 Білогородської сільської територіальної громади від 10.07.2023 (а.с. 131). Відповідно до ч.ч. 1-2, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно ст. 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язанні з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що 26 вересня 2022 року між адвокатом Палій А.В. та [PERSON] укладено Договір про надання правової допомоги адвокатом. 13 жовтня 2022 року між адвокатом Палій А.В. та [PERSON] підписаний Акт виконаних робіт та наданих послуг згідно з договором про надання правової допомоги адвоката б/н 26.09.2022р., за умовами якого сторони узгодили вартість послуг в розмірі 5 000,00 грн. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано суду квитанцію до прибуткового касового ордера № 241 від 26 вересня 2022 року на суму 5000,00 грн. Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] сплатив за надану йому юридичну допомогу 5 000,00 грн. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає 1 984,80 грн. судового збору.

Outcome: partial