Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-09 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути безпідставно набуті грошові кошти у сумі 59\~376,76 грн. В обґрунтування позову зазначено, що з 2011 року [PERSON] являється клієнтом банку та з цього часу є користувачем послуг банку і підписавши анкету-заяву приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» взяв на себе зобов`язання виконувати умови договору. В рамках проведення службового розслідування щодо сумнівних операцій стосовно відкриття у червні 2016 року відповідачем 14 інтернет-карт (рахунків) та активного користування відповідачем указаних карт-рахунків а саме відкриття-закриття рахунків у дуже короткий термін з червня 2016 року по жовтень 2016 року включно, було виявлено, що відповідач без наявної на те правової підстави набув грошові кошти позивача в загальній сумі 59\~376,76 грн. Указане відбулося внаслідок того, що при закритті рахунків відповідач ініціював та отримав виконання від банка операцій з перерахування на власні рахунки за двома сервісами банку, а саме Р`Р та ПР24 згідно наданих до суду виписок. Враховуючи ту обставину, що з боку відповідача було перевищення суми операцій по платіжним картам, які використані за межами залишку на рахунку клієнта та враховуючи встановлені шахрайські дії з боку відповідача саме за вказаним фактом на його ім`я було відкрито дебіторський рахунок [NUMBER] , на якому обліковується залишок заборгованості у сумі 59\~376,76 грн. Після неодноразових перемовин відповідач продовжує ухилятись від повернення безпідставно набутих за рахунок банку коштів, тому позивач просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 05 травня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 10 листопада 2023 року розгляд справи ухвалено проводити у заочному порядку. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України. Згідно поданої до суду заяви, представник позивача просить проводити розгляд справи за його відсутності, на вимогах наполягає. Відповідач не повідомив причини неявки, відзиву на позов не подав. Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як установлено судом та не оспорюється учасниками процесу, 15 липня 2011 року між Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач являється клієнтом банку (а.с. 5-45 копія договору з додатками). Згідно висновку служби безпеки Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» складеного 17 листопада 2016 року стосовно розслідування по факту шахрайських операцій відносно клієнта банку [PERSON] , установлено, що в рамках обслуговування та будучи користувачем послуг банку, відповідач через інтернет-банкінг «Приват-24» з урахуванням ідентифікації клієнта, маючи всі доступи в систему, за наявності основної картки та будучи користувачем послуг банку, з червня 2016 року відкрив 14 інтернет-карту (рахунків). [PERSON] з відповідною ідентифікацією себе в інтернет-банкінгу «Приват-24» розпочав активне користування вищевказаними карт-рахунками, а саме відкриття-закриття рахунків в дуже короткий термін. Саме така активність і стала підставою для ініціювання проведення за напрямком «Служба Безпеки» службової перевірки. В рамках проведення службового розслідування щодо сумнівних операцій, проведених [PERSON] за період з червня 2016 року по жовтень 2016 року, а саме відкриття інтернет-карт та закриття договорів, було виявлено, що [PERSON] без наявної на те правової підстави набув грошові кошти відповідача на суму 59\~376,76 грн. Враховуючи ту обставину, що розірвання договору за інтернет-картою та дебетування коштів проходять в офлайн режимі, паралельно клієнт подає заявку на переведення власних коштів іншому модулю Приват-24. Дана операція по переведенню коштів з інтернет-карт також проходить в офлайн режимі. Дві системи працюють паралельно та не перетинаються одна з одною, тобто одна й та ж сума двічі списується без урахування матеріальної забезпеченості коштами, про що надані витяги за операціями з рахунками. При проведенні в ПК «Приват24 операцій пор закриттю договорів та дебетуванні коштів в жовтні 2016 року відповідач без наявної на те правової підстави набув грошові кошти АТ КБ «Приватбанк» в загальній сумі 59\~376,76 грн., внаслідок того, що при відкриття рахунків ініціював а отримав виконання від банку операцій з перерахування на власні рахунки за двома сервісами банку, а саме Р2Р та ПР24. Зазначені обставини відповідачем не оспорюються та не спростовані. Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11, частинами першою, другою статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. У той самий час сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 лютого 2021 року у справі № 912/2601/19. Судом установлено,\~що між\~АТ КБ\~«Приватбанк» та\~ [PERSON] \~виникли правовідносини\~за договором\~про надання\~банківських послуг\~від 15\~липня 2011\~року,\~а сума\~отриманих відповідачем\~грошових коштів\~внаслідок несанкціонованих\~операцій на\~картках банку\~підтверджує безпідставне\~набуття ним\~коштів банку,\~що не\~спростовано відповідачем та підтверджується наданими до суду виписками з особових рахунків клієнтів з підтвердженням виконаних за операцій. Згідно зі статтею 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Отже, наявні всі обов`язкові умови для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення: набуття або збереження майна; набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою); відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. З урахуванням наведених норм матеріального права, суд дійшов висновку, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно у розумінні статті 1212 ЦК України та є такою, що підлягає поверненню. При цьому суд вважає необхідним зазначити, що овердрафт це короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у випадку перевищення суми операції по платіжній картці над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування. Овердрафт може бути санкціонований і несанкціонований. Передбачений у договорі банківського рахунку овердрафт, згідно з яким у випадку вчинення недозволеного овердрафту по картці клієнт зобов`язаний негайно його погасити і виплатити передбачені проценти, свідчить про наявність договірних правовідносин. Використання клієнтом грошових коштів понад залишок по рахунку або встановленого банком ліміту овердрафту є несанкціонованим овердрафтом. Отже, овердрафт є непередбаченим, якщо в договорі передбачено, що клієнт може вчиняти операції лише в межах залишку коштів на рахунку. Несанкціонований овердрафт підлягає під дію ЦК України (глава 83 ЦК України -набуття, збереження майна без достатньої правової підстави). Саме за такою вимогою суд дійшов висновків про наявність підстав для задоволення вимог, врахувавши правову позицію, викладену Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 травня 2021 року у справі № 202/7994/17-ц (провадження № 61-975св21). Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2\~102,00 грн., сплачений ним при подачі позову, тому оскільки позов підлягає задоволенню у повному обсязі, вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати.

Outcome: approved