Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

10 жовтня 2023 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, в якій просить: визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю; стягнути з відповідача на її користь в рахунок додаткових витрат на дітей 1 640 грн. 00 коп. Позовну заяву мотивує тим, що діти проживають разом з нею, навчаються в школі та відвідують садочок в м. Рівне. Відповідач по справі проживає в м. Києві. На даний час між нею та відповідачем виник спір щодо встановлення місця проживання дітей. Враховуючи те, що відповідач фактично проживає та працює в місті Києві та не має можливості постійно доглядати за дітьми, які, в силу свого віку, потребують постійного догляду, допомоги в навчанні, вважає, що встановлення їх місця проживання саме з матір`ю забезпечить їх найкращі інтереси. 03 листопада 2023 року представник відповідача [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому вказала, що після розірвання шлюбу малолітні діти сторін залишилися проживати з позивачем. Будь-яких дій щодо зміни місця проживання сина та дочки відповідач не вчиняв. Відповідач постійно бере участь у вихованні дітей, зокрема регулярно спілкується з сином та дочкою по телефону, а також безпосередньо приїжджає, гуляє з ними, купує подарунки, одяг, книги. Діти з радістю та бажанням проводять час із татом. Відповідач завжди турбується про лікування дітей, постійно на зв`язку із колишньою дружиною, ніколи не відмовляв у допомозі. Коли позивач виявила бажання поїхати із сином та дочкою за кордон, він не перешкоджав, а навіть, навпаки сприяв цьому задля того, щоб відволікти їх від неспокійної ситуації в державі. Позивач, у свою чергу, не завжди дозволяє забирати дітей за місцем проживання відповідача у Сарни до бабусі з дідусем, однак задля спокою та благополуччя дітей, він ніколи не конфліктував з даного приводу. З початком воєнного стану відповідач працює на посаді начальника відділу готовності та реагування на надзвичайні ситуації в Державній установі «Центр громадського здоров`я» Міністерства охорони здоров`я України. Територіально він знаходиться у місті Києві, де через ракетні обстріли дітям проживати небезпечно, в порівнянні із містом Рівне. У силу виконання своїх обов`язків відповідач часто перебуває у відрядженнях. Станом на сьогодні він заброньований за місцем роботи, однак, оскільки є військовозобов`язаним, то при зміні обставин відповідача можуть мобілізувати. Саме через вищевказане, в інтересах малолітніх дітей, зокрема задля їхньої безпеки, відповідач не був проти й зараз не заперечує, щоб діти проживали в місті Рівному з позивачем. Станом на момент звернення з позовною заявою та на сьогодні між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання спільних дітей. Жодні права, свободи чи інтереси позивача не порушені та не оспорюються. Позивач та її представник [PERSON] в підготовче засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце його проведення, що підтверджується розпискою позивача. 06 листопада 2023 року представник позивача [PERSON] подала клопотання про відкладення судового засідання, однак 09 листопада 2023 року позивач подала заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач та його представник [PERSON] в підготовче засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце його проведення, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 09 листопада 2023 року представник відповідача [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача, в заяві також вказала, що відповідач визнає позовні вимоги щодо визначення місця проживання дітей з позивачем у м. Рівне, вважаючи, що на період воєнного стану це в їхніх інтересах. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради в підготовче засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце його проведення, що підтверджується розпискою представника Подкаури О.М. 09 листопада 2023 року представник третьої особи Подкаура О.М. подала заяву про проведення підготовчого засідання без участі представника органу опіки та піклування Рівненського міськвиконкому, в якій також вказала, що враховуючи те, що відповідач визнає позовні вимоги щодо визначення місця проживання дітей з позивачем, вона не заперечує проти прийняття рішення в підготовчому засіданні. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 09 листопада 2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, в частині позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дітей залишити без розгляду. Частиною третьою статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачем та задоволення позову у зв`язку з цим, суд враховує наступне. Як встановлено судом 16 жовтня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. Під час перебування у шлюбі у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 12 вересня 2017 року, серії [NUMBER] ; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 20 грудня 2018 року, серії [NUMBER] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 листопада 2021 року в справі №569/19022/21, яке набрало законної сили 20 грудня 2021 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Як слідує з постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26 серпня 2021 року у ВП №66562961 судовим наказом Рівненського міського суду Рівненської області від 05 серпня 2021 року в справі №569/12891/21 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24 червня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття. Згідно довідки вих. №01-17/167 від 21 серпня 2023 року, виданої Рівненським ліцеєм №3 Рівненської міської ради, [PERSON] дійсно навчається в 1-Б класі Рівненського ліцею №3 Рівненської міської ради. Згідно довідки №вих.-153 від 25 серпня 2023 року, виданої Закладом дошкільної освіти (ясла-садок) №11 інтелектуального напрямку Рівненської міської ради, [PERSON] дійсно відвідує Заклад дошкільної освіти (ясла-садок) №11 інтелектуального напрямку з 01 вересня 2021 року, групу №1. Згідно довідки вих. №28 від 23 серпня 2023 року, виданої Закладом дошкільної освіти (ясла-садок) №3 Рівненської міської ради, [PERSON] дійсно працює практичним психологом даного закладу з вересня 2009 року по даний період. Згідно довідки №51 від 27 жовтня 2023 року, виданої Державною установою «Центр громадського здоров`я» Міністерства охорони здоров`я України, [PERSON] дійсно працює в Державній установі «Центр громадського здоров`я» Міністерства охорони здоров`я України на посаді начальника відділу готовності та реагування на надзвичайні ситуації. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені та враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. Міжнародні та національні норми права не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Судом встановлено та визнається сторонами, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з позивачем у місті Рівному, [PERSON] навчається в 1-Б класі Рівненського ліцею №3 Рівненської міської ради, а [PERSON] відвідує Заклад дошкільної освіти (ясла-садок) №11 інтелектуального напрямку, позивач працює в Закладі дошкільної освіти (ясла-садок) №3 Рівненської міської ради, а відповідач в Державній установі «Центр громадського здоров`я» Міністерства охорони здоров`я України, яка знаходиться у місті Києві, при цьому відповідач в інтересах дітей визнає позов та не заперечує щодо визначення їх місця проживання з позивачем у м. Рівне, тому суд доходить висновку, що місце проживання дітей слід визначити з позивачем, що в повній мірі відповідає інтересам малолітніх дітей, та спрямоване на забезпечення їх належного догляду, розвитку і виховання. Таким чином позов підлягає задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, суд вважає необхідним повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову в розмірі 536 грн. 80 коп. та стягнути з відповідача на користь позивача 536 грн. 80 коп.

Outcome: approved