Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання протиправним та скасування п.2 наказу №88-к від 02.06.2023 року «Про надання щорічної оплачуваної відпустки [PERSON] » в частині відмови в наданні матеріальної допомоги на оздоровлення, стягнути з відповідача на його користь матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 27700 грн., який мотивує наступним. Так, з 09.01.2020 року [PERSON] прийнято на посаду фахівця із організації майнової безпеки відділу з матеріально-технічного забезпечення та збереження майна АТ «Оріана». 10.03.2023 року позивача переведено технічним керівником- начальником відділу з матеріально-технічного забезпечення та збереження майна цього ж підприємства. В травні він звернувся до відповідача з заявою про отримання відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення, що гарантоване йому Колективним договором та Радою трудового колективу АТ «Оріана» на 2021-2025 року прийнятих на зборах трудового колективу АТ «Оріана» протоколом від 18.12.2020 року. Однак, відповідачем 02.06.2023 року видано наказ за №88-к яким надано позивачу щорічну оплачувану відпустку на 31 календарний день з 05.06. по 05.07.2023 року за період з 22.06.2022 по 22.06.2023 а п. 2 вказаного наказу у зв`язку з відсутністю фінансових можливостей відповідно до п.п.8.1 п.8 Колективного договору відмовлено в наданні матеріальної допомоги на оздоровлення. Позивач вважає, що видання вказаного наказу про відмову в отриманні даного виду допомоги суперечить чинному законодавству та колективному договору. Тому, позивач змушений звернутися до суду та просить визнати наказ в частині відмови виплати матеріальної допомоги незаконним, стягнути матеріальну допомогу в розмірі 27700 грн., а також 1073,60 грн. сплаченого судового збору. Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 25.09.2023 відкрито провадження у вказаній справі та ухвалено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представником відповідача т.в.о. генерального директора АТ «Оріана» Кучерявим Р. подано відзив на позов. Позов не визнає в повному обсязі, вважає твердження позивача надуманими та такими, що не підлягають до задоволення, зазначає, що позивачу відмовлено у виплаті допомоги на оздоровлення правомірно з зазначенням причини такої відмови та посиланням на норми Колективного Договору, а саме відсутність фінансових можливостей підприємства, тобто дана виплата відповідно до Колективного договору не є безумовною, а здійснюється з урахуванням фінансових можливостей підприємства. Також вказує, що підприємство на час винесення оспорюваного наказу мало кредиторську заборгованість, тому виплата позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення за наявності кредиторської заборгованості та, відповідно, відсутності фінансової можливості є порушенням Статуту товариства, Колективного договору та тягнен за собою відповідальність особи, що прийняла таке рішення. Тому, просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Позивач [PERSON] подав відповідь на відзив. Зокрема вказує, що відповідач мотивує свою відмову у виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення відсутністю фінансових можливостей та надає довідку від 13.10.2023 року за №1152 щодо кредиторської заборгованості станом на 02.06.2023 року, яка не відповідає ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» так як в ній не зазначено за який саме період виникла заборгованість, не включено надходження щомісячних коштів від оренди рухомого та нерухомого майна, не включено дебіторську заборгованість перед АТ «Оріана» та не висвітлено дебіторської заборгованості перед АТ «Оріана» . Також, відповідачами не надано довідки станом на квітень 2023 року, яка б підстверджувала наявність заборгованості АТ «Оріана» та відповідно наявної об`активної можливості надавати матеріальну допомогу позивачу. Паралельно вказує, що вісьмом працівникам у квітні місяці виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення та не взято до уваги наявну кредиторську заборгованість, а у травні виникла вказана заборгованість і у підприємства були вже відсутні фінансові можливості у виплаті вказаної допомоги. При цьому, у 2022 році вказана допомога була виплачено всім працівникам. Окрім того, усі виконавчі провадження щодо стягнення з АТ «Оріана» будь-яких коштів зупинені відповідно до п.12 ч. 1 ст. 34 ЗУ «Про виконавче провадження», що дає змогу відповідачу накопичувати борги крім сплати матеріальної допомоги та заробітної плати. Тому просить позовні вимоги задовольнити та взяти до уваги дану відповідь на відзив. Представником відповідача т.в.о. генерального директора АТ «Оріана» Кучерявим Р. подано заперечення на відповідь на відзив. Наголошує, що у відповіді на відзив позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на виплату матеріальної допомоги іншим працівникам АТ «Оріана», що жодним чином не відноситься ні до предмету позову ні до предмету доказування. Твердження позивача, що відмова у виплаті йому матеріальної допомоги на оздоровлення має ознаки дискримінації є помилковими та безпідставними, оскільки наведені виплати матеріальної допомоги іншим працівникам мали місце в інший період та при іншому керівнику АТ «Оріана». Тому представник відповідача просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно із\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що з 09 січня 2020 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з АТ «Оріана» на посаді фахівця із організації майнової безпеки відділу з матеріально-технічного забезпечення та збереження майна, а 10.03.2023 наказом переведено на посаду технічного керівника начальника відділу з матеріально-технічного забезпечення та збереження майна (а.с.4). Згідно Наказу АТ «Оріана» від 02.06.2023 року за №88-к про надання щорічної оплачуваної відпустки [PERSON] надано щорічну оплачувану відпустку на 31 календарний день з 05.06.2023 по 05.07.2023 року та у зв`язку з відсутністю фінансових можливостей , відповідно до п.п.8.1 п.8 Колективного договору між роботодавцем та Радою трудового колективу Ат «Оріана» [PERSON] відмовлено в наданні матеріальної допомоги на оздоровлення (а.с.5). Відповідно копії розрахункового листа [PERSON] за травень 2023 року оклад позивача становить 27\~700,00 грн. (а.с.6). Колективним договором між роботодавцем та Радою трудоого колективу АТ «Оріана» на 2021-2025 роки схвалений зборами трудового колективу на підставі Протоколу від 18.12.2020 року передбачено виплати одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної вітпустки або її частини тривалістю не менше 14 календарних днів у розмірі посадового окладу (місячної тарифної ставки) (а.с.7-8). Положенням Про надання матеріальної допомоги та заохочення цінними подарунками працівників АТ «Оріана» на 2021-2025\~роки, що є додатком 6 до колективного договору АТ «Оріана» передбачено виплати одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної вітпустки або її частини тривалістю не менше 14 календарних днів у розмірі посадового окладу (місячної тарифної ставки) (а.с.9). Основним Законом України\~статтею 43 Конституції\~передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Зі змісту ч.7\~ст.43 Конституції України, ч.1ст.115\~КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до частини першої\~статті 94 Кодексу законів про працю України\~заробітна плата- це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині першій\~статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно- правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата». Згідно з\~ст. 2 Закону України «Про оплату праці»\~основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці ( норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обовязки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок ( окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до\~ст.115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлено колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництва трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до\~ст.2 Закону України «Про оплату праці»\~заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати й інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Відповідно до ч.5\~Закону України «Про оплату праці»\~організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів, генеральної угоди на національному рівні, галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів; грантів. Відповідно до частин першої, третьої\~статті 2 Закону України «Про колективні договори і угоди»\~колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають право юридичної особи. Угода укладається на національному, галузевому, територіальному рівнях на двосторонній або тристоронній основі: на національному рівні - генеральна угода; на галузевому рівні - галузеві (міжгалузеві) угоди; на територіальному рівні - територіальні угоди. За змістом\~статті 8 Закону України «Про колективні договори і угоди»\~угодою на національному рівні регулюються основні принципи і норми реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин. Угодою на галузевому рівні регулюються галузеві норми, зокрема щодо: нормування і оплати праці, встановлення для підприємств галузі (підгалузі) мінімальних гарантій заробітної плати відповідно до кваліфікації на основі єдиної тарифної сітки по мінімальній межі та мінімальних розмірів доплат і надбавок з урахуванням специфіки, умов праці окремих професійних груп і категорій працівників галузі (підгалузі); встановлення мінімальних соціальних гарантій, компенсацій, пільг у сфері праці і зайнятості; встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці. Згідно зі статтею\~10, статтею\~13 КЗпП України, статтями\~1,\~5,\~7 Закону України «Про колективні договори і угоди»\~у колективному договорі його сторони закріплюють взаємні зобов`язання щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, які передбачені трудовим законодавством. Колективний договір може містити додаткові порівняно з чинним законодавством гарантії, соціально-побутові пільги. Відповідно до\~статті 14 Закону України «Про колективні договори і угоди»\~зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою. Статтею 5 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці»\~передбачено, що організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на державному рівні; галузевих, регіональних угод; колективних договорів; трудових договорів. Пунктом 8.1.2 Колективного договору укладеного на 2021-2025 роки між роботодавцем АТ «Оріана» та Головою ради трудового колективу та п.2.7 відповідного Додатку 6 Положення про надання матеріальної допомоги та заохочення цінними подарунками, зазначено, передбачена виплата працівникам Товариства раз на рік у вигляді матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу при використанні щорічної відпустки або її частини тривалістю не менше 14 календарних днів. В судовому засіданні встановлено та підтверджено копією трудової книжки, що [PERSON] працював в АТ «Оріана» на посаді фахівця із організації майнової безпеки відділу з матеріально технічного забезпечення та збереження майна, 10.03.2023 року переведений технічним керівником начальником відділу з матеріально-технічного забезпечення та збереження майна та звільнено з роботи 07 серпня 2023 року на підставі\~п.1 ст. 40 КЗпП\~у зв`язку із скороченням штату працівників. [PERSON] звертався в травні 2023 року до керівництва АТ «Оріана» з проханням надати матеріальну допомогу на оздоровлення при наданні відпустки, однак отримав відмову у зв`язку відсутністю фінансових можливостей. Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору\~статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача, на те, що виплата матеріальної допомоги на оздоровлення відповідно до Колективного договору не є безумовною, а здійснюється з урахуванням фінансових можливостей підприємства, та вважає їх безпідставними, оскільки реалізація особою права, що пов`язане з отриманням коштів, які входять в структуру заробітної плати, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від фінансових асигнувань. Отже, матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі місячного окладу є складовою заробітної плати та мала бути виплачена [PERSON] , не залежно від наведеної представником відповідача кредиторської заборгованості АТ «Оріана», оскільки в п.8.1.2 Колективного договору укладеного на 2021-2025 роки прописані умови виплати матеріальної допомоги на оздоровлення як соціальні пільги та гарантії. Допомога на оздоровлення при наданні щорічної відпустки гарантовані державою і її виплата є обов`язковою. При цьому, надана представником відповідача довідка за №1152 від 13.10.2023 року про наявність кредиторської заборгованості АТ «Оріана» станом на 02.06.2023 року не підтверджує доводів сторони відповідача про відсутність фінансових можливостей, так як в ній не зазначено за який саме період виникла заборгованість, не включено надходження щомісячних коштів від оренди рухомого та нерухомого майна та не висвітлено дебіторської заборгованості перед АТ «Оріана» . Окрім цього, матеріали справи містять копії наказів по АТ «Оріана» де 8 працівникам АТ «Оріана» видавалась матеріальна допомога на оздоровлення у квітні місяці 2023 року, а представником відповідача у запереченні на відповідь на відзив стверджено, що виплати допомоги на оздоровлення іншим працівникам мали місце в інші періоди при іншому керівнику АТ «Оріана», а з часу його призначення жодного рішення про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення ним не приймалося. Суд, дане твердження представника відповідача оцінює критично, так як зміна керівника підприємства не може впливати на гарантовані законодавством та Колекивним договором виплати працівнику, які фактично до травня 2023 року виконувалися попереднім керівником, а дана довідка про кредиторську заборгованість підприємства не є належним доказом про відсутність фінансової можливості підприємства у травня 2023 року. За таких обставин та враховуючи наявні у справі докази суд дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача слід стягнути матеріальну допомогу на оздоровлення\~\~ у розмірі 27700 гривень 00 копійок. Статтею 81 ЦПК України\~на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги\~\~ підлягають до задоволення. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до\~ч.2\~ст.141\~ЦПК України\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 1073,60 грн. судового збору. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved