Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом та просить стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 1001931253501 від 28 липня 2021 року в розмірі 116502 грн 72 коп., в тому числі заборгованість за тілом кредиту - 68995 грн 72 коп., заборгованість за відсотками - 9 грн 88 коп., заборгованість по комісії - 47497 грн 12 коп. Судові витрати просить стягнути із відповідача на користь позивача. Посилається на те, що 28 липня 2021 року між сторонами по справі був укладений Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 1001931253501. Надано кредит на загальні споживчі цілі в розмірі 92000 гривень. Позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі, визначеному договором. Відповідачем умови кредитного договору не виконувалися, внаслідок чого станом на 05 липня 2023 року утворилася заборгованість у вищезазначеному розмірі. На адресу відповідача була направлена вимога про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором. Відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав, заборгованість не сплатив. Ухвалою від 18 вересня 2023 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. У встановлений судом строк відповідачем, який належним чином повідомлений про розгляд справи, не надано відзиву на позов, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Судом встановлено наступне. На підтвердження укладення кредитного договору позивачем надана копія заяви № 1001931253501 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підписана 28 липня 2021 року особисто відповідачем (а.с.2-3). Додана до вищезазначеної заяви копія паспорта споживчого кредиту (а.с.6) підписана відповідачем 28 липня 2021 року. Відповідно до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 1001931253501 від 28 липня 2021 року відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 92000 грн 00 коп. на загальні споживчі цілі на строк 24 місяці. Розмір процентної ставки - 0,01%, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 2,99%. Факт отримання [PERSON] вищезазначених коштів підтверджується копією платіжної інструкції № TR.51053159.39869.8810 від 29 липня 2021 року (а.с.16). Із виписки по особовому рахунку [PERSON] за період із 28 липня 2021 року по 05 липня 2023 року (а.с.18 ) вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, частково погашав кредитну заборгованість. Відповідачем умови Кредитного договору належним чином не виконувалися, внаслідок чого станом на 05 липня 2023 року утворилася заборгованість в розмірі 116502 грн 72 коп., а саме: -заборгованість за кредитом - 68995 грн 72 коп.; -заборгованість за процентами - 9 грн 88 коп.; -заборгованість за комісією - 47497 грн 12 коп. 05 липня 2023 року на адресу відповідача була направлена вимога про дострокове виконання зобов`язань за Договором шляхом сплати заборгованості в розмірі 116502 грн 72 коп. не пізніше 30 календарних днів з дня отримання повідомлення (а.с.14). Дана вимога була направлена на адресу відповідача рекомендованим листом, на підтвердження чого представником позивача подано до суду копію списку рекомендованої кореспонденції № 20230710ПУМБ-353_1 (а.с.15). Крім того, на підтвердження позовних вимог представником позивача подано до суду копії наступних документів: розрахунок заборгованості відносно [PERSON] станом на 05 липня 2023 року ( а.с.17); копію публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.8-13); копію паспорта відповідача. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про споживче кредитування», суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до ст. ст. 11, 13, 14 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні права і обов`язки особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, як це передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В силу ст.ст. 626, 628 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч.2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо) яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). Відповідно до заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 1001931253501 від 28 липня 2021 року права та обов`язки Клієнта і Банку, їх відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, а також порядок зміни і припинення дії договору визначаються умовами ДКБО, які погоджуються Клієнтом при підписанні цієї Заяви. Як зазначено в п.2.1.2 Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (в редакції станом на 15 березня 2021 року) згідно з умовами цього Договору Банк, у разі Акцепту Клієнтом Публічної пропозиції на укладення Договору, зобов`язується надавати Клієнту визначені Договором послуги, а Клієнт зобов`язується їх оплатити в розмірах і порядку, передбачених Договором і Тарифами. Відповідно до п.5.2.1. Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» Банк зобов`язаний здійснювати обслуговування Клієнта на умовах, передбачених цим Договором, Правилами МПС та законодавством України. Згідно п.5.1.7 Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» Клієнт зобов`язаний сплачувати Заборгованість по Договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим Договором. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст.1056-1 ЦК України тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до укладеного між сторонами Договору [PERSON] повинен був сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 0,01 % річних. Відповідно до вимог ст. ст. 526 та 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений строк. Згідно з вимогами ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом Частина друга ст.1054 та частина друга ст.1050 ЦК України передбачає право банку достроково вимагати повернення всієї суми кредиту у разі порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту. Згідно п.п.2.2.4, 2.2.5 Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» у разі порушення Клієнтом умов Договору, наявності інших підстав, передбачених Договором або законодавством України, в тому числі невиконання та/або неналежного виконання Клієнтом зобов`язань, Банк має право розірвати Договір, попередивши Клієнта будь-яким із доступних для Банку засобів: поштою, електронною поштою, SMS повідомленням. Клієнт повинен відповісти на таке повідомлення протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту направлення йому повідомлення. Вказаний в цьому пункті Договору порядок повідомлення застосовується у випадках, якщо інший порядок не встановлений будь-якими іншими умовами Договору. Розірвання Договору, в тому числі за ініціативою Банку, не звільняє Клієнта від обов`язку погасити в повному обсязі Заборгованість за Договором Подані позивачем докази дають підстави вважати доведеним факт укладення між банком та відповідачем кредитного договору, на виконання якого позичальником були отримані кредитні кошти в розмірі 92000 грн 00 коп., користування відповідачем кредитними коштами та невиконання належним чином умов договору. Що стосується вимоги про стягнення із відповідача комісії в розмірі 47497 грн 12 коп., суд дійшов наступних висновків. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до умов укладеного між сторонами Договору відповідач був зобов`язаний щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2750 грн 80 коп. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової або супутньої послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін (ч.2 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до ч. 1-5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частиною 3 цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору. Вказаний перелік несправедливих умов у договорах зі споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Пунктом 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17, сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим ст. 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (п. 6 ч. 1 вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням. Також у цій постанові зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п.3 ч. 3 ст. 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (п. 6 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Судом встановлено, що при підписанні заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб сторони погодили умови надання всіх послуг, зокрема, предмет договору, строк кредитування, плату за кредит, порядок погашення кредиту, відповідальність. Разом з тим, пункт 5 вищевказаної заяви щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99 %, не відповідає вимогам чинного законодавства. Будь-яких доказів того, що зазначена комісія за обслуговування кредитної заборгованості спрямована на оплату послуг позивача у зв`язку з укладеним між сторонами договором споживчого кредиту, не надано. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, що викладений у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 531/648/15-ц, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним. За таких обставин, вимога про стягнення з відповідача комісії за Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 1001931253501 від 28 липня 2021 року у розмірі 47497 грн 12 коп. не підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача суми заборгованості за кредитом в розмірі 69005 грн 60 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 68995 грн 72 коп. та заборгованості за процентами - 9 грн 88 коп. Підстави стягувати заборгованість за комісією в розмірі 47497 грн 12 коп. відсутні. Тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. В силу ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню із відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст.11, 13, 14, 207, 526, 530, 536, 610, 611, 626, 628, 634, 642, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування»,

Outcome: partial