Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

21.06.2023 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивує тим, що вона є матір`ю відповідачки [PERSON] , яка має трьох дітей. [INFO] відповідачка народила доньку [PERSON] . Реєстрація народження дитини відбулася за ст. 135 СК України за заявою матері. З 2018 року відповідачка перестала займатися вихованням доньки. [PERSON] вимушена періодично проживати у неї, оскільки відповідачка почала вести антигромадський спосіб життя, часто вживала алкогольні напої, не приділяла належної уваги доньці. На теперішній час [PERSON] проживає разом з нею, відповідачка не бере участі у її вихованні, утриманні, не проявляє до неї турботи, піклування та любові, не виявляє бажання спілкуватися з нею. Посилаючись на те, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків, просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 26.06.2023 року суддя прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі, а також вирішила розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, просили задовольнити його повністю. В разі неявки відповідачки просили провести заочний розгляд справи. Відповідачка у визначений строк відзив до суду не направила, у судові засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила, тому, у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, за заявою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Представник третьої особи без самостійних вимог - органу опіки та піклування Єланецької селищної ради Миколаївської області у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Вислухавши позивачку, її представника, представника третьої особи, свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд прийшов до слідуючого висновку. Так, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Положеннями ст. 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Україною 27.02.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 164 СК України передбачено вичерпний перелік обставин, за яких матір або батька може бути позбавлено батьківських прав щодо усіх дітей або когось з них. Батьки можуть бути позбавленні батьківських прав у разі, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом статті 164 СК України позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"). Відповідно до ст. 150 СК України, ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] народилася [PERSON] (а.с. 9). Із матеріалів справи слідує, що відповідачка є матір`ю неповнолітньої доньки [PERSON] , зареєстрованої виконавчим комітетом Малоукраїнської сільської ради Єланецького району Миколаївської області, актовий запис №2 від 24.02.2011 року (а. с. 9). В судовому засіданні встановлено, що з листопада 2021 року по теперішній час неповнолітня [PERSON] проживає разом зі своєю бабусею - позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Наразі [PERSON] є ученицею 6 класу Малоукраїнської філії Єланецького ліцею № 1 Єланецької селищної ради Вознесенського району Миколаївської області. Відповідачка жодного разу не поцікавилася навчанням доньки. Позивачка займається вихованням дитини, допомагає їй у навчанні, приділяє належну увагу вихованню, забезпечує необхідними речами для навчання, постійно підтримує зв`язок зі школою та класним керівником, відвідує онлайн батьківські збори (а.с. 10, 12-13). Відповідачка [PERSON] не приділяла належної уваги доньці, не займалася її вихованням та утриманням, не піклувалася про неї, часто зловживала алкогольними напоями, на протязі тривалого часу не проживає разом з донькою, систематично притягувалася до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, тобто за ухилення від виконання батьківських обов`язків (а.с. 15-16). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON] , не займається її вихованням та утриманням, не піклується про неї, не проявляє батьківської турботи, не створила елементарних умов для проживання доньки, своєю поведінкою шкідливо впливає на формування її як особистості. Заочним рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 06.03.2023 року відповідачку [PERSON] позбавлено батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 17-19). В судовому засіданні встановлено, що донька відповідачки [PERSON] , [INFO] , з 2018 року проживає разом зі своїм батьком [PERSON] . Висновком органу опіки та піклування Єланецької селищної ради Миколаївської області від 18.10.2022 року визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до доньки [PERSON] , [INFO] за ухилення від виконання батьківських обов`язків (а. с. 23). Також суд бере до уваги ту обставину, що відповідачка не вважала за необхідне з`явитися у судове засідання для надання особистих пояснень, надання доказів, які підтверджують належне виконання батьківських обов`язків і спростовують доводи позивачки. Вказані фактори як кожен окремо, так і в сукупності, перебувають в причинному зв`язку з винною поведінкою відповідачки і розцінюються судом як свідоме ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки. Відповідно до роз`яснень пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Згідно судової практики Європейського суду з прав людини, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків (справа "Хант проти України", п. 54). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дітей. Суд враховує, що відповідачка не займається вихованням, навчанням та утриманням своєї доньки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не цікавиться її життям, станом здоров`я, інтересами та вподобаннями, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не проявляє ініціативи до зустрічей, є свідченням того, що відповідачка не займається вихованням своєї неповнолітньої доньки та свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо неї. При вирішенні справи суд приходить до висновку, що така поведінка відповідачки є зразком байдужого, зневажливого ставлення до поняття сім`ї та людей, з якими вона перебуває у родинному зв`язку. З огляду на викладене, з метою захисту інтересів дитини, суд прийшов до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] по відношенню до доньки [PERSON] , [INFO] . Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved