Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

Представник позивача - Шовкун Н.І,, яка діє на підставі довіреності від 26.04.2023р., - звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №396118846 в розмірі 26 807,20 грн. та за кредитним договором №10001743666 в розмірі 7232,40 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 09.02.2020р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено кредитний договір №396118846, на підставі якого відповідач отримав кредитні кошти. Відповідно до реєстру боржників №83 від 16.06.2020р. до договору факторингу №28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитними договором №396118846. На підставі договору факторингу від 20.10.2022р. відповідне право вимоги перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідно до реєстру прав вимоги №1 від 21.10.2022р. позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 26 807,20 грн., з яких: 9499,30 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 17307,90 грн. - заборгованість за відсотками. Крім того, 15.03.2020р. між ТОВ «Інвест Фінанс» та відповідачем було укладено кредитний договір №10001743666, на підставі якого відповідач отримав кредитні кошти. Відповідно до реєстру боржників від 11.05.2021р. до договору факторингу №11052021, укладеного між ТОВ «Інвест Фінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №10001743666 в розмірі 7232,40 грн., з яких: 2800 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 4432,40 грн. - заборгованість за відсотками. Оскільки відповідач не виконав своїх грошових зобов`язань з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Від відповідачки заперечень проти позову не надходило. 18.09.2023р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 19.10.2023р. через підсистему «Електронний суд» на адресу суду надійшла заява представника позивача - Заведій К.С., яка діє на підставі довіреності від 28.08.2023р., - в якій заявлене клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, а також зазначено що позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач не з`явився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). Натомість судова повістка-повідомлення повернулась до суду без вручення відповідачу з причин відсутності останнього за вказаною адресою, що в контексті положень п. 3, 4 ч. 8 ст. 128, ч. 10 ст. 130 ЦПК суд вважає належним повідомленням. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідача шляхом розміщення оголошень про виклик в судове засідання на веб-сайті суду. Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно договору №396118846 від 09.02.2020р., укладеного в електронній формі між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , відповідач отримав кредит в сумі 5000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, і зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за його користування. /а.с. 7-8/. Умовами договору передбачено, що кредит надається строком на 30 днів зі сплатою відсотків в розмірі 0,77% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту (п. 1.2, 1.3 договору). Пунктами 1.4, 1.5, 4.2, 4.3, 4.4 договору сторони погодили, що у випадку користування позичальником кредитом понад визначений договором строк, зобов`язання позичальника продовжуються на весь період фактичного користування кредитом, а процентна ставка становитиме 1,7 відсотків за кожен день користування кредитом, починаючи з дня укладання договору і до дня повного повернення кредиту. Також сторони погодили що відповідні проценти, які нараховані після закінчення строку кредиту, є процентами, що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами, в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК. 20.10.2022р. між ТОВ «Таліон плюс» (клієнт) та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) укладено договір факторингу №20102022 (далі - Договір факторингу №20102022), за умовами якого позивач набув та прийняв за плату належні ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі прав вимоги, що є додатком до договору. Договором передбачено, що боржниками є фізичні особи, які укладали кредитні договори з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», право грошової вимоги за якими отримало ТОВ «Таліон плюс» на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р., укладеного між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Пунктом 4.1 Договору факторингу передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог. Згідно витягу з реєстру прав вимоги №1 до Договору факторингу №20102022 позивачу передано право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №396118846 на загальну суму 26 807,20 грн., що складається із наступних сум: заборгованість по основному боргу - 9499,30 грн., заборгованість по відсоткам - 17 307,90 грн. /а.с. 11/. 15.03.2020р. між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №10001743666, підписаний сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором /а.с. 17-24/. Умовами договору передбачено, що розмір кредиту складає 2800 грн. і надається на умовах його повернення у строк тривалістю 30 календарних днів зі сплатою відсотків в розмірі 1,3% за кожен день користування кредитом, а у випадку понадстрокового користування позикою - 2,3% на день. Пунктами 9.2, 9.14 договору передбачено, що до моменту його підписання позичальник ознайомився з повною інформацією щодо позикодавця та його послуг, а також з Правилами надання коштів у позику та паспортом споживчого кредитування, що розміщені на сайті https://cashberry.com.ua/. 11.05.2021р. між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №11052021 (далі - Договір факторингу №11052021), за умовами якого позивач набув та прийняв за плату належні ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, що є додатком до договору, у тому числі і право вимоги за кредитним договором №10001743666 до [PERSON] на загальну суму заборгованості у розмірі 7232,40 грн., з яких: 2800 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4432,40 грн. - сума заборгованості за відсотками /а.с. 25-29/. Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за кредитними договорами в добровільному порядку, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України (далі - ЦК). Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною третьою статті 203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК). Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у відповідних кредитних договорах, і він користувався кредитними коштами. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем допущене порушення його зобов`язання в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом. При цьому варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставини спірних правовідносин. Враховуючи ту обставину, що в порушення умов кредитних договорів відповідач фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку не повернув, чим порушив права кредитора, то позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2684 грн. /а.с. 1/. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, то на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України позивачу за рахунок відповідача необхідно відшкодувати витрати, пов`язані з оплатою судового збору. На підставі вищевикладеного і

Outcome: approved