Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову зазначила, що сторони зареєстрували шлюб 05.06.1993, від шлюбу мають чотирьох дітей: сина [PERSON] , 1994 р.н., сина [PERSON] , 1995 р.н., доньку [PERSON] , 2002 р.н., сина [PERSON] , [INFO] . На початку березня 2023 року відповідачем було порушено питання про розірвання їх шлюбу, оскільки їх родина остаточно розпалася. У зв`язку із розірванням шлюбу вони не зможуть певним спільно набутим під час шлюбу майном користуватися спільно, пропозиції позивача про вирішення питання розподілу спільного майна відповідачем прийняті не були, а тому вона просить розділити спільне майно подружжя наступним чином. Визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя житловий будинок [ADDRESS] та 365/1000 частин приміщення магазину « [INFO] », що знаходиться по [ADDRESS] та припинити право спільної сумісної власності сторін на дане майно - в порядку розподілу даного майно між сторонами: визнати за [PERSON] право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] вартістю 1300000,00 грн та 165/1000 частин приміщення магазину « [INFO] », що знаходиться по [ADDRESS] , в тому числі згідно із технічним паспортом - підсобне приміщення № 8/28/, площею 7.3 кв.м, на першому поверсі та торговий зал - приміщення № 9/32/1/, площею 30.6 кв.м, підсобне приміщення № 10/33/1, площею 6.2 кв.м, торговий зал - приміщення № 11/33, площею 157,3 кв.м, які розташовані на 2 поверсі магазину « [INFO] », вартістю 1220548,00 грн, а всього визнати за позивачем право власності на нерухоме майно загальною вартістю 2520548,00 грн; визнати за [PERSON] право приватної власності на 200/1000 частин приміщення магазину « [INFO] », що знаходиться по [ADDRESS] , в тому числі згідно із технічним паспортом розгрузочну - приміщення № 1/3 , площею 84.7 кв.м, розгрузочну - приміщення № 2/3, площею 45.5 кв.м, підсобне приміщення № 3/4 - площею, 8.4 кв.м, підсобне приміщення № 4/5, площею 7.5 кв.м, підсобне приміщення № 5/5/1, площею 8.9 кв.м, підсобне приміщення № 6/6, площею 8.3 кв.м, торговий зал - приміщення № 7/9,10,11, площею 71.1 кв.м на першому поверсі, офісне приміщення №14/44, площею 10.1 кв.м, яке розташоване на 2 поверсі магазину « [INFO] » вартістю 1479452,00 грн, припинивши право власності [PERSON] на 165/1000 часток приміщення магазину « [INFO] », що знаходиться по [ADDRESS] . В порядку розподілу майна подружжя, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя визнати за [PERSON] право приватної власності на: квартиру [ADDRESS] вартістю 1220000, 00 грн; квартиру [ADDRESS] вартістю 370000,00 грн; нежитлове приміщення [ADDRESS] вартістю 1500000,00 грн; машино-місце - приміщення № 1 , площею 27.3 кв.м в будинку [ADDRESS] вартістю 150000 грн, а всього на загальну суму 3240000.00 грн, припинивши право власності [PERSON] на вищезазначені об`єкти нерухомого майна. В порядку розподілу майна подружжя, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя визнати за [PERSON] право приватної власності на: автомобіль Мersedes-Benz Sprinter 313 СDІ 2004 року випуску, державний номер [NUMBER] , вартістю 110000,00 грн, автомобіль Nissan Qashqai 2015 року випуску, державний номер [NUMBER] , вартістю 220000,00 грн; автомобіль Ford 2018 року випуску, державний номер [NUMBER] вартістю, 260000,00 грн; 1/3 частку магазину розташованого по [ADDRESS] , вартістю 1000000,00 грн; виробничу базу, розташовану по [ADDRESS] , вартістю 450000,00 грн; комплекс, будівлі спортивно-оздоровчого комплексу, розташованого по [ADDRESS] , вартістю 1000000,00 грн; спортивно-оздоровчий комплекс, розташований по [ADDRESS] , вартістю 1500000,00 грн; земельну ділянку розміром 4.0000 га , яка розташована за адресою Хмельницька область Славутський район Старокривинська сільська рада «за межами населеного пункту» кадастровий номер 6823987300:04:004:0008, цільове призначення: для ведення садівництва, а вартістю 370000,00 грн, а всього на загальну 4910000,00 грн. Ухвалою судді від 18.09.2023 відкрито провадження у даній цивільній справі, призначено підготовче судове засідання на 11.10.2023, яке в подальшому було відкладено на 07.11.2023. Позивач та її представник у підготовче засідання не з`явилися, надали суду заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, також просили ухвалити рішення в підготовчому засіданні, оскільки відповідач визнав позовні вимоги. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, подав відзив та заяву, у яких визнав позов та просив розгляд справи проводити за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно з ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Враховуючи складність справи, виготовлення судового рішення відкладено, таким чином датою ухвалення рішення є - 13.11.2023. Частиною третьою статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з частиною 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачем та задоволення позову у зв`язку з цим, суд враховує таке. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 05.06.1993, від якого мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , та трьох повнолітніх дітей, що сторонами не сопорюється (а.с. 14). Позивачем після відкриття провадження у справі було змінено прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 57-59). В період шлюбу відповідачем набуто право власності наступні об`єкти нерухомого та рухомого майна: 13.03.2018 на підставі договору купівлі-продажу на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 319225868105, номер запису про право власності: 25222055 від 13.03.2018; 25.03.2015 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 604942368105, номер запису про право власності: 9163258 від 17.03.2015; 24.03.2015 на підставі свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 603987668105, номер запису про право власності: 9149301 від 17.03.2015; 20.04.2015 на підставі свідоцтва про право власності на машино-місце - приміщення № 1 площею 27.3 кв.м в будинку [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 621411968105, номер запису про право власності: 9418964 від 14.04.2015; 13.12.2018 на підставі договору купівлі-продажу на земельну ділянку розміром 4.0000 га, яка розташована за адресою Хмельницька область Славутський район Старокривинська сільська рада «за межами населеного пункту», кадастровий номер 6823987300:04:004:0008, цільове призначення: для ведення садівництва, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1720784368105, номер запису про право власності: 29434200 від 13.12.2018; 10.10.2012 на підставі свідоцтва про право власності на спортивно-оздоровчий комплекс, розташований по [ADDRESS] , реєстраційний номер майна: 37837241; 06.11.2008 на підставі свідоцтва про право власності на комплекс, будівлі спортивно-оздоровчого комплексу, розташованого по [ADDRESS] , реєстраційний номер майна: 25311895; 07.01.2012 на підставі свідоцтва про право власності на виробничу базу, розташовану по [ADDRESS] , реєстраційний номер майна: 35815007; 09.08.2010 на підставі свідоцтва про право власності на 2/3 частки магазину розташованого по [ADDRESS] , станом на 11.10.2023 відповідачу належна 1/3 частка вказаного магазину ; 14.02.2017 на автомобіль Мersedes-Benz Sprinter 313 СDІ 2004 року випуску, державний номер [NUMBER] ; 08.12.2017 на автомобіль Nissan Qashqai 2015 року випуску, державний номер [NUMBER] ; 19.08.2022 на автомобіль Ford 2018 року випуску, державний номер [NUMBER] . Позивачу на праві приватної власності на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого 28.11.1995 завідуючою Славутською державною нотаріальною конторою Шкапій В.Я., належить житловий будинок [ADDRESS] . Право власності на який було зареєстровано Нетішинським міським бюро технічної інвентаризації 28.11.1995 року в реєстровій книзі № 2 за реєстровим номером 173. Відповідачу на праві приватної власності на підставі договору дарування магазину, посвідченого приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу 02.12.2002, належить 193/500 частин приміщення магазину « [INFO] » від належних [PERSON] 726/1000 частин приміщення магазину « [INFO] » загальною площею 1765.5 , що знаходиться по [ADDRESS] , а всього 494,2 кв.м на 1 та 2 поверхах магазину « [INFO] », а саме на 1 поверсі: № 3 - розрузочна, 84,7кв.м; № 3а - розрузочна, 45,5 кв.м; № 4 - підсобне приміщення, 8,4 кв.м; № 5 - підсобне приміщення, 7,5 кв.м; № 5/1 - підсобне приміщення, 8,9 кв.м; № 6 -підсобне приміщення, 8,3 кв.м; №№ 9,10, 11/11 - торговий зал, 71,1 кв.м; № 28 - підсобне приміщення, 7,3 кв.м; на 2 поверсі: № 32/1 - торговий зал, 30,6 кв.м; № 33 - торговий зал, 157,3 кв.м.; № 33/1- підсобні приміщення, 6,2 кв.м; № 35 - підсобні приміщення, 15,0 кв.м; № 37/1 - підсобні приміщення, 33,3 кв.м; № 44 - офісні приміщення, 10,1 кв.м. Зареєстровано під № 79 від 14.01.2003, а перереєстровано 23.02.2018 року в зв`язку із збільшенням загальної площі до 2289.7 кв. м на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 39827928 від 23.02.2018. 13.05.2019 на підставі договору дарування 19/500 часток магазину « [INFO] » відповідачем було відчужено. Станом на 11.10.2023 за відомостями Державного реєстру речових прав розмір частки складає 365/1000, а за відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - 193/500. Позивач зазначає, що майно, яке під час проживання в зареєстрованому шлюбі було набуте кожним із них за договорами дарування, істотно збільшилось у своїй вартості за рахунок їхніх спільних коштів, а тому це майно відповідно до ст. 62 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, про що не заперечував відповідач. Вартість майна, яка зазначена у позові, узгоджена сторонами. Згідно із статтею 60 Сімейного Кодексу України «майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом прав спільної сумісної власності подружжя». Тобто ст. 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує». Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі №339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зазначено, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. Верховний Cуд зазначає, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної власності подружжя». Відповідно до змісту частин 1, 2, 3 статті 61 Сімейного кодексу України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За приписами ст.ст. 60 - 63, 68 СК України будь-яке майно (крім речей індивідуального користування та речей, які виключені з цивільного обороту), набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою для набуття особистої власності кожним з подружжя . Право на поділ майна закріплено у ст. 69 СК України. Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Так сторонами не надано суду відомостей, що хтось із сторін вчинив дії щодо поділу майна в натурі або виділу майна в натурі із спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як зазначив Верховний суд України у Постанові від 30 березня 2016 року у справі №62811цс15 «…коли один із подружжя не вчинив передбачених ч. 5 ст. 71 СК України дій, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу.» Верховний Суд у своїй Постанові ( КЦС ВС ) від 15 квітня 2020 року у справі № 565/495/18 звернув увагу на наступне: «…Поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі …». Таким чином, проаналізувавши та оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт, що спірне майно є спільною сумісною власністю чоловіка і дружини та підлягає розподілу між сторонами, які були подружжям. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням визнання відповідачем позову, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що сторони звільнені від сплати судового збору на підставі закону, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved