Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

16.06.2023 позивач [PERSON] через свого представника адвоката Довженка О.Ю. звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 20 вересня 2014 року, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, про що 20 вересня 2014 року виконавчим комітетом Пологівської сільської ради Пологівського району Запорізької області, зроблено відповідний актовий запис за №57. Далі в позові зазначила, що від вказаного шлюбу сторони мають малолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . З позову слідує, що спільне життя з відповідачем не склалося, подружні стосунки сторони не підтримують більше року, проживають окремо. Позивач з 2022 року проживає з дітьми окремо. Далі в позові зазначила, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя, спільних інтересів не мають. Проживання однією сім`єю є неможливим, подальше спільне життя та збереження подружніх відносин суперечать їх інтересам, шлюб носить формальний характер. Спору щодо поділу майна не має. В результаті позивач прийшла до висновку, що поновлення шлюбних відносин між нею та відповідачем неможливе, почуття кохання втрачено. Прохає розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 20 вересня 2014 року виконавчим комітетом Пологівської сільської ради Пологівського району Запорізької області, Україна, актовий запис за № 57. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про час і місце його проведення повідомлені належним чином, в позові зазначили про розгляд справи за їх відсутності, наполягали на задоволенні позовних вимог, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце його проведення повідомлений належним чином, відзиву на позов, заяв про відкладення розгляду справи чи надання подружжю строку для примирення до суду не надавав. Виходячи з наведеного, а також положень ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності сторін. Відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. У зв`язку з чим, на підставі ст.\~247,\~280,\~281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Пологівської сільської ради Пологівського району Запорізької області від 20.09.2014, гр. [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, про що виконавчим комітетом Пологівської сільської ради Пологівського району Запорізької області, зроблено відповідний актовий запис за №57. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.9 на звороті). З позову встановлено, що сторони мають спільних дітей: сина- [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Пологівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області від 14.06.2016 та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Пологівському та Чернігівському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 14.11.2020. З матеріалів справи вбачається, що подружні відносини між сторонами припинилися більше року тому. На теперішній час, відносин, які притаманні подружжю, сторони не підтримують, спільного господарства не ведуть, фактично мешкають за різними адресами. Зокрема, позивач мешкає у Польщі, а відомостей про те, що відповідач залишив окуповану територію Пологівського району Запорізької області судом не здобуто. На час розгляду справи, сторони не намагаються зберегти сім`ю. Відповідач, зазначені обставини у справі не оспорював, відзиву на позов не надавав. Відповідно до ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно положень ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Сторони не виявили бажання зберегти подружні відносини, не клопотали про надання строку для примирення, відповідних заяв не надавали. За такої сукупності обставин у справі, суд дійшов висновку про те, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами є неможливим, воно суперечить інтересам одного з подружжя. Тому, за таких обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Так, відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що шлюб підлягає розірванню, так як сімейні відносини не склалися з вини сторін, які в порушення вимог ч.1 ст.55 СК України перестали піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач перед судом не клопотала про відновлення їй дошлюбного прізвища. Згідно з ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В позові позивач прохала стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір в сумі 1095,07 грн., тобто з врахуванням комісії банку щодо обслуговування, тому задоволенню підлягає розмір судового збору - 1073,60 гривень. Також, позивач просила стягнути з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн.. В обґрунтування своєї позиції щодо розміру судових витрат на правову (правничу) допомогу представник позивача послався на рішення Верховного Суду у справі № 640/18402/19. Після детального вивчення зазначеної справи було встановлено, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалив своє рішення у справі № 640/18402/19 від 28.12.2020, а не 20.12.2020 як це зазначено у позові. Дійсно питання яке вирішувалося стосувалося витрат на правничу допомогу. Серед іншого ВС встановив, що «на обґрунтування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано: - копію Договору про надання правової допомоги №0002/13/14/2(1)-13/08/2019 від 13 серпня 2019 року, - копію Додаткової угоди №1 від 13 серпня 2019 року до Договору про надання правової допомоги від 13 серпня 2019 року, - ордер серії КС №325997 від 01 серпня 2019 року, - копію квитанції від 09 жовтня 2019 року №1-2429К на суму 12350,00 грн.». Щодо вимог про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає таке. Згідно ч.1\~та п.1\~ч.\~2\~ст.141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачу правничу допомогу позивачеві надавав адвокат Довженко О.Ю. на підставі договору про надання правничої допомоги від 10 червня 2023 року (а.с.4 на звороті). Згідно розділу 2 Договору оплата гонорару адвокату за надання правової допомоги складає 4000 грн., яка підлягає сплаті клієнтом або на рахунок адвоката у день направлення рахунку за допомогою програми «Вайбер», або шляхом поповнення банківської карти або на рахунок адвоката, зазначений у п. 4.1 цього Договору. Компенсація оплати судового збору, з урахуванням банківських комісій в розмірі 1100 грн., клієнт сплачує на цей же рахунок. До договору долучено квитанцію про банківський переказ з конвертуванням у гривні на загальну суму 5104,51 грн.. Згідно з вимогами ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Але обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат. Статтею 141 ЦПК передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такого висновку дійшов ВС у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в\~постанові від 28.09.2023 у справі 686/31892/19. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А тому Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати. У справі, що розглядається, судом встановлено, що позивачем та її представником надано належні, допустимі, достатні та достовірні докази щодо підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 5104,61 грн. (гонорар адвоката та судовий збір), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, але без врахування комісії з банківського обслуговування. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення в порядку ч.4 ст.268 ЦПК України. Згідно ч.5 ст.272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Outcome: approved