Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

31.07.2023 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що з 1987 року у її користуванні (власності) перебуває квартира [ADDRESS] . 30.01.1997 рішенням Луцької міської Ради народних депутатів № 28, у житловому будинку [ADDRESS] , їй було виділено приміщення площею 8.0 кв.м. під кладочку (далі приміщення), а також зобов`язано ЖЕК № 4 за її рахунок внести зміни в інвентаризаційній справі та особовому рахунку належної їй квартири, зробивши відповідний перерахунок квартирної плати. Надалі та протягом усього часу нею здійснювалися платежі за утримання вказаного приміщення, а також проводилися ремонтні роботи за власний рахунок. Спірне приміщення протягом усього часу належало виключно їй, а згода про його надання їй у користування прийнята усіма мешканцями під`їзду, в якому таке знаходиться. Відтак, протягом більш як 10 років вона продовжує одноосібно відкрито володіти спірним приміщення, а її право власності на вказане майно будь-ким не оспорюється. Враховуючи наведене, просить суд визнати за нею право власності на спірне приміщення. \~ \~ \~ \~До початку судового засідання позивачкою було подано до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує у повному у повному обсязі та просить їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник відповідача до початку судового засідання подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати у його відсутності, щодо задоволення позову заперечує. В обґрунтування заяви зазначає, що Луцька міська рада не є належним відповідачем у справі, оскільки у житловому будинку [ADDRESS] створено ОСББ. Крім того, спірне приміщення не може бути приватизованим позивачкою, оскільки таке є допоміжним. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 30.05.1996 року на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом по приватизації житлового фонду виконавчого комітету Луцької міської ради Народних депутатів на підставі розпорядження (наказу) № 200-р від 30.05.1996 року, зареєстрованого у відділі по приватизації житлового фонду № 200-р/69, [PERSON] передано у власність квартиру [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Рішенням Луцької міської ради Народних депутатів «Про дозвіл на виділення приміщення колясочної під кладовку на [ADDRESS] » № 28 від 30.01.1997 року, - [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , виділено приміщення колясочної, площею 8.0 кв.м., під кладовку та у зв`язку з цим, ЖЕК № 4 зобов`язано за рахунок заявниці внести зміни в інвентаризаційній справі та особовому рахунку квартири здійснити перерахунок квартирної плати. \~ \~ \~ \~Судом також встановлено, що з моменту виділення позивачці в користування спірного приміщення, остання добросовісно та відкрито користувалася таким майном, право власності [PERSON] протягом усього часу на приміщення будь-ким не оспорювалося протягом усього часу. Доказів іншого суду надано не було. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст. 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Разом із тим, добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Розглядаючи подібні спори, Верховний Суд у постанові № 522/1354/18 від 28.04.2020 року зазначила, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. У справі № 910/17274/17, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.05.2019 року зробила висновок, що умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (п.66 постанови). Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правило ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Суд вважає доведеним, що володіння спірним майном почалось у 1997 році. ЦК України вступив в дію з 01.01.2004 року. Оскільки, [PERSON] володіє майном протягом 7 років до набрання чинності ЦК України та протягом 19 років після його прийняття, що в цілому становить 26 років, а тому правові підстави неможливості застосування норм ст. 344 ЦК України відсутні. Відтак, суд вважає доведеним, що [PERSON] набула право власності на приміщення колясочної, площею 8.0 кв.м., під кладовку, яке знаходиться у 4-му під`їзді буд. [ADDRESS] , за набувальною давність, оскільки остання володіла вказаним майном відкрито та безперервно протягом більш ніж десяти років. Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, утримання такого майна здійснювалось як складова частина її квартири, шляхом збільшення її загальної площі, за яке проводились відповідні комунальні платежі. Вищевказана обставина в повній мірі узгоджується із відомостями, які містяться у технічному паспорті на об`єкт нерухомого майна, виготовленого 20.02.2023 року ФОП [PERSON] . При цьому, на переконання суду, позивачкою правильно було обрано відповідача за пред`явленими позовними вимогами, оскільки як на момент прийняття вищевказаного рішення органом місцевого самоврядування, так і на момент набуття [PERSON] права власності на спірну кладовку за набувальною давністю, ОСББ у буд. [ADDRESS] створеним не було. Слід також зауважити, що право власності [PERSON] на приміщення колясочної, площею 8.0 кв.м., під кладовку, яке знаходиться у 4-му під`їзді буд. [ADDRESS] , будь-ким із співвласників багатоквартирного будинку не оспорюється. За наведених обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до Виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання права власності за набувальною давністю в повному обсязі. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved