Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-09 00:00:00

У серпні 2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Ліана Леонідівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Колодій Роман Олександрович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Румянцева Ірина Олексіївна, про визнання договорів недійсними, скасування рішення та записів про державну реєстрацію права власності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.07.2020 між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ КБ «Надра» відступило ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» права вимоги до [PERSON] (!) за кредитним договором № 8/2007/840-К/1535-Н від 06.11.2007, а також право вимоги за договором іпотеки № 1535/Н-1 від 06.11.2007, що був укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра». Предметом вищевказаного договору іпотеки є нерухоме майно, а саме квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач дізнався, що запис про іпотеку було припинено, а також було припинено обтяження на предмет іпотеки на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.08.2016 по справі № 202/4300/16-ц, а право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] . В подальшому майно було відчужено на користь [PERSON] , потім подаровано [PERSON] . Останніми набувачами майна є [PERSON] та [PERSON] . Позивач зазначає, що 01.04.2021 заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.08.2016 було скасоване. Отже, в ході протиправних дій та на підставі рішення суду було виведено вищевказану квартиру з під іпотеки, а право власності перереєстровано на іншу особу без згоди іпотекодержателя та на шкоду кредитору. Виходячи з викладеного, позивач просить суд скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , індексний номер рішення 31685387 від 03.10.2016; скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності, припинивши право власності за [PERSON] ; визнати недійсним договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л., за реєстр. № 3543, та скасувати у ДРРПНМ рішення державного реєстратора та державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] ; скасувати запис про проведену державну реєстрацію 16889165, припинивши право власності за [PERSON] ; визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений 19.10.2016 між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Колодій Р.О., за реєстр. № 1123, та скасувати у ДРРПНМ рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за [PERSON] , на квартиру [ADDRESS] , індексний номер рішення 32003385 від 24.10.2016, скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності, припинивши право власності за [PERSON] , на квартиру [ADDRESS] ; визнати недійсним договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] , укладений 28.12.2016 між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. за реєстр. № 4333, та скасувати у ДРРПНМ рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права спільної сумісної власності за [PERSON] , [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , індексний номер рішення 33294984 від 30.12.2016, скасувати запис про проведену державну реєстрацію запис право власності/довірчої власності: 18426076, припинивши право спільної сумісної власності за [PERSON] , [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . 30.05.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] . Узагальнені доводи відзиву. [PERSON] заперечує проти задоволення позову ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп», оскільки позивачем належним чином не доведено, що саме вони є правонаступниками за кредитним та іпотечним договором. Крім того, позивачем не доведено існування кредитної заборгованості. У спірних правовідносинах не здійснено заміни сторони виконавчого провадження з ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» на [PERSON] , заочне рішення хоча й скасовано, проте розгляд цієї справи триває. Оскаржуваний договір купівлі-продажу укладений у 2016 му році, а з позовом ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» звернулось лише у серпні 2021 го року, тобто з пропуском строку позовної давності. Просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову повністю. Інші відповідачі правом на подання відзиву не скористались. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2022 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 21 лютого 2023 закрито підготовче засідання, справа призначена до розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник заперечували проти задоволення позову, просили суд відмовити у його задоволенні. Інші учасники спору в судове засідання не прибули, повідомлялись судом у встановленому порядку. Суд, вислухавши пояснення представників сторін та відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 06 листопада 2007 між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8/2007/840-К/1535-Н, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 89\~540, 00 доларів США, строком до 12 жовтня 2034 року, зі сплатою процентів 13,39 річних. Це підтверджується копією кредитного договору. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань, 06.11.2007 між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 1535/Н-1, згідно якого в іпотеку була передана квартира, загальною площею 55, 0 кв.м., житловою площею 39, 1 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] . На підставі договору іпотеки приватним нотаріусом Дніпровського міського округу Куліш В.І. накладено заборону відчуження вищезазначеної квартири, за реєстр. №3039, до припинення договору іпотеки. Заочним рішенням Індустріального суду м. Дніпропетровська від 23.08.2016 по справі № 202/4300/16-ц визнано за [PERSON] право власності на квартиру загальною площею 55,0 кв.м, житловою площею 39,1 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] , в житловому будинку літ. А-5, яка складається з: 1\~коридор, 2\~туалет, 3\~ванна, 4\~кухня, 5,6,7\~житлові, 8\~кладова, 9\~коридор, І\~балкон. Припинено іпотеку за № 6074016 в Державному реєстрі іпотек, накладену 21 листопада 2007 року на підставі договору іпотеки № 533/1-Н від 17 жовтня 2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Куліш В.І., за реєстровим № 3033, укладеного між ПАТ «КБ «Надра» (ЄДРПОУ 20025456) та [PERSON] . Знято заборону відчуження за № 5981341 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, накладену 06 листопада 2007 року на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору іпотеки № 533/1-Н від 17 жовтня 2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Куліш В.І. за реєстровим № 3033, укладеного між ПАТ «КБ «Надра» (ЄДРПОУ 20025456) та [PERSON] . На підставі цього рішення суду, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. припинено іпотеку та припинено обтяження за реєстр. № 5981341 у вигляді заборони відчуження квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Як видно з інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано 30.09.2016 за [PERSON] . 10.10.2016 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Зареєстровано право власності на спірну квартиру за [PERSON] , згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31855446. В подальшому, згідно договору дарування від 19.10.2016, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського округу Колодій Р.О., за реєстр. № 1123, [PERSON] подарував квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] . Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 32003385 від 24.10.2016, право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] . 28.12.2016 між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір купівлі продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та проведено реєстрацію права спільної сумісної власності на цю квартиру, індексний номер рішення 33294984 від 30.12.2016. Ухвалою Індустріального суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2021 року заочне рішення Індустріального суду м. Дніпропетровська від 23.08.2016 по справі № 202/4300/16-ц, скасовано, справу передано до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. Фактично вищевказане заочне рішення вважалось таким, що набрало законної сили та було чинним з 24.09.2016 по 01.04.2021, тобто 4 роки 6 місяців. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2022, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , про визнання договору дійсним та визнання права власності, залишено без розгляду. 17.07.2020 між ПАТ КБ «Надра та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ КБ «Надра» відступило ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 8/2007/840-К/1535-Н від 06.11.2007, а також право вимоги за договором іпотеки № 1535/Н-1 від 06.11.2007, що був укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра». Однак в додатку до договору відступлення права вимоги (а.с. 12), відсутні відомості про боржника [PERSON] , оскільки надана позивачем копія не дозволяє суду встановити такі відомості. Відтак суд позбавлений можливості перевірити, чи дійсно права вимоги ПАТ КБ «Надра до [PERSON] , перейшли до нового кредитора. Спір виник з приводу того, що новий кредитор [PERSON] ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги за кредитним договором, тому має намір звернути стягнення на предмет іпотеки, а оскільки іпотека та заборона відчуження квартири припинені, ставить питання про визнання недійсними всіх договорів, за якими квартира вибула з власності іпотекодавця. Вирішуючи позовні вимоги, суд застосовує такі норми права. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). Відповідно до змісту п.п. 4,7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК\~435-15\~необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ст. 204 ЦК України правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним. Згідно положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Судом врахована позиція, викладена у Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 22 червня 2020 року в справі № 177/1942/16-ц, відповідно до якої «наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати саме в момент його укладення. Суд вважає, що всі оскаржувані договори, правомірність яких розглядається в рамках цієї справи, укладені з дотриманням вимог чинного законодавства. Підстав, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України для визнання їх недійсними, судом не встановлено. Так, на момент посвідчення усіх договорів, як купівлі-продажу, так і дарування, іпотека та заборона відчуження спірної квартири вважались припиненими. Тому належний власник мав повне право розпорядитись своїм майном. Наступні власники також мали право володіння, розпорядження та користування, тому на власний розсуд вирішили долю цього майна, уклавши відповідні правочини. В матеріалах\~справи відсутні\~належні і\~допустимі докази,\~які б\~свідчили,\~що оскаржувані\~договори укладені\~на шкоду\~кредитору,\~або мали\~на меті\~порушення прав\~та інтересів\~іпотекодержателя. Водночас ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» не є ані власником спірного майна, ані стороною вищевказаних правочинів. Позивачем не доведено, які саме їх права порушуються, з огляду також на те, що в Державному реєстрі іпотек відсутній запис про іпотекодержателя ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп», тому останні не можуть вважатися іпотекодержателем спірного майна. Таким чином, суд не знаходить підстав для визнання договорів, за якими квартира вибула з володіння [PERSON] , недійсними. При цьому додатково суд акцентує увагу, що такий спосіб захисту як визнання всіх договорів недійсними та скасування державної реєстрації права власності, не можна визнати ефективним, оскільки навіть у разі визнання судом таких правочинів недійсними, записи про іпотеку та заборону відчуження не поновляться в реєстрі автоматично, оскільки поновлення таких записів (іпотека, заставна, заборона у зв`язку із реєстрацією іпотеки тощо) не передбачено чинним законодавством. Між тим, може поновитися запис про право власності на [PERSON] , однак останній взагалі не ставить питання про повернення йому квартири, не заявляє будь-яких матеріально-правових вимог, тому на переконання суду, позовні вимоги ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» аналогічні вимогам про витребування майна, що може вирішуватись лише власником майна. Отже, спосіб захисту, про застосування якого просить ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп», не призведе до реального поновлення прав позивача, що вказує на його неефективність. Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.\~\~(ч.1\~ст. 33 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ст.17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Суд вважає, що скасування заочного рішення, на підставі якого було припинена іпотека та заборона відчуження, не може вважатись безумовною підставою для скасування всіх правочинів, які мали місце після припинення іпотеки. Так, заочне рішення Індустріального суду м. Дніпропетровська від 23.08.2016 по справі №202/4300/16-ц, дійсно було скасоване, а провадження по цій справі завершено. Скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення. За відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню. Такі висновки містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 по справі 922/2416/17. Судом установлено, що після припинення іпотеки та заборони відчуження, всі інші набувачі, зокрема, [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] , [PERSON] набули право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Така квартира на момент відчуження не перебувала в іпотеці та стосовно неї не було встановлено заборону відчуження, тому останні кінцеві набувачі - [PERSON] , [PERSON] , є добросовісними. За таких обставин, суд вважає, що відомості (запис) про іпотеку не може бути поновлений, а право іпотеки припинилось. При цьому в ході розгляду справи не встановлено будь-яких обставин, які б могли свідчити про недобросовісність набувачів майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження. Таким чином, скасування судового рішення, яким було припинено іпотеку та обтяження, через великий проміжок часу, не може мати наслідком скасування усіх правочинів, оскільки в такому разі були б порушені права кінцевих власників такого майна, які придбали його вільним від обтяжень, тому на них не можуть бути покладені ризики не захисту іпотекодержателем своїх прав. Така ситуація порушувала б принципи остаточності судового рішення, стабільності цивільних відносин та ділового обороту, принцип правової визначеності. Додатково суд вказує, що іпотека та обтяження припинилось у 2016-му році, і з цього часу ані ПАТ КБ «Надра», ані уповноважені особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, не вживали заходів щодо оскарження заочного рішення, та повернення предмету іпотеки. З огляду на викладене, відсутні підстави для визнання договорів недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію права власності, записів про право власності, лише через скасування судового рішення та не вчинення ПАТ КБ «Надра» дій щодо захисту свої прав та інтересів як іпотекодержателя. З приводу відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договором, суд звертає увагу на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). З наведених вище норм слідує, що первісний кредитор повинен передати новому кредиторові права, які існують на момент передання, тобто вимога за кредитним чи іпотечним договором повинна бути дійсною. Однак, як установлено судом, на момент відступлення права вимоги за договором іпотеки № 1535/Н-1 від 06.11.2007, що мало місце лише 17.07.2020, предмет іпотеки вже вибув з володіння власника та був неодноразово відчужений на користь третіх осіб. Тому суд вважає, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги 17.07.2020, ПАТ КБ «Надра» вже втратив статус іпотекодержателя спірного майна, унаслідок припинення іпотеки та зняття заборони, тому не міг передати ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» право вимоги іпотекодержателя до боржника [PERSON] . На момент укладення такого договору [PERSON] вже не був власником спірного майна, і відповідно ПАТ КБ «Надра» не був іпотекодержателем. За таких обставин, суд дійшов висновку, що ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» була передана недійсна вимога за договором іпотеки, тому ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» не набув права іпотекодержателя, а відтак не може ставити питання про повернення іпотечного майна чи звертати на нього стягнення. В Державному реєстрі іпотек ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» не зареєстрував право іпотеки на спірне майно, тому вимоги про визнання договорів, за якими таке майно було відчужено, суд вважає необґрунтованими і такими, що не можуть бути задоволені. Підсумовуючи викладене, суд вважає, що в ході розгляду спору позивачем не доведено, що оскаржувані договори містять будь-які дефекти, або не відповідають вимогам закону, тому позовні вимоги ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» про визнання недійсними договору купівлі продажу квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л., за реєстр. № 3543, договору дарування квартири [ADDRESS] , укладений 19.10.2016 між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Колодій Р.О., за реєстр. № 1123, договору купівлі продажу квартири [ADDRESS] , укладений 28.12.2016 між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. за реєстр. № 4333, задоволенню не підлягають. Оскільки позовні вимоги про скасування державної реєстрації права власності є похідними від визнання недійсними договорів, суд дійшов висновку про залишення їх також без задоволення, з огляду на відсутність підстав для визнання недійсними правочинів. При цьому вимога про скасування записів про право власності не відповідає належному способу захисту прав, оскільки положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачають лише можливість скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а не записів. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову, тому в задоволенні позовних вимог ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» слід відмовити повністю. Стосовно заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне таку заяву залишити без задоволення, оскільки строк позовної давності за загальним правилом застосовується до спірних правовідносин лише у випадку, коли позов є обґрунтованим. В даному випадку позивачем не доведено позовні вимоги, і позов визнаний судом необґрунтованим, тому суд відмовляє у його задоволенні з підстав необґрунтованості. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України\~судові витрати\~не компенсуються\~у разі\~відмови у\~задоволенні позову.\~

Outcome: dismissed