Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

21.07.2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 26.03.2023 року близько 12 год. 50 хв. у м.Хуст по вул. Духновича сталася ДТП за участю двох автомобілів. Водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Шкода Октавія А5», д.н.з. [NUMBER] , при зміні напрямку руху, не впевнившись у безпеці, допустив зіткнення з автомобілем «Мітсубісі Ланцер», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Постановою Хустського районного суду у справі №309/1442/23 від 05.04.2023 [PERSON] визнано винним за ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу. Згідно рахунку №11 від 14.05.2023 року наданого ПП [PERSON] вартість відновлювального ремонту його автомобіля становить 11 490 грн. і таку суму ним сплачено за ремонт. Так як відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» йому відшкодовано страхове відшкодування на суму 2915,05 грн.\~ А отже загальна сума шкоди яка підлягає йому відшкодуванню становить 8574,95 грн. Окрім майнової шкоди, відповідачем завдано йому моральної шкоди\~ внаслідок пошкодження автомобіля. Він з сім`єю втратив можливість вільно користуватися транспортним засобом, змушені були пересісти на громадський транспорт, відкласти багато із запланованих справ. Загальну суму моральної шкоди оцінює у розмірі 10 000 грн. Посилаючись на викладене просить суд стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду у розмірі 8574,96 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., та судові витрати. У відзиві на позов представник відповідача [PERSON] просить відмовити у його задоволенні. В обґрунтування посилається на те, що відповідальність [PERSON] як власника транспортного засобу була застрахована у АТ «Страхова група «ТАС». [PERSON] звертався до АТ «Страхова група «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування, страховиком було вжито заходів щодо огляду транспортного засобу, і визначено розмір страхового відшкодування у сумі 2915,05 грн, який був узгоджений із позивачем та виплачений йому. Вказує, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували розмір збитку завданого його автомобілю на суму 11 490 грн. Оскліьки страховиком було у повному обсязі відшкодовано шкоду позивачу, то його вимоги про відшкодування майнової шкоди є безпідставними. Стосовно доданого рахунку № [NUMBER] від 14.05.2023, виданого ПП [PERSON] , то просить визнати такий доказ неналежним, оскільки такий не містить інформації щодо пошкодження отримане автомобілем «МітсубісіЛанцер», д.н.з. [NUMBER] . У цьому рахунку містяться дані про розборку-зборку у кількості двох годин, однак не конкретизовано, що саме розбиралося і збиралося. Також у рахунку зазначено про товар «Бампер задній 1 ст.» на суму 2600 грн та «Заднє лів.крило» на суму 2660 грн, однак немає достатніх доказів того, що такі бампер та крило дійсно були придбані позивачем, і що їх придбання було пов`язане саме із шкодою завданою автомобіля за наслідками ДТП від 26.03.2023. Звертає увагу на те, що пошкодження, які отримали автомобілі унаслідок ДТП зафіксовані у Схемі місця ДТП, на звороті якої зазначено, що на автомобілі «МітсубісіЛанцер», д.н.з. [NUMBER] було пошкоджено лише лакофарбове покриття на задньому бампері зліва. Сам же бампер та тим паче заднє ліве крило пошкоджено не було. Корім того звертає увагу на те, що виставлення рахунку ПП [PERSON] не свідчить про фактичне надання послуг, даний доказ не підтверджує факт понесення фактичних витрат на суму 11490 грн. Щодо моральної шкоди, то її наявність та розмір не підтверджені жодними доказами. Також заперечує проти стягнення витрат на правову допомогу та просить у разі висновку суду про доведеність понесення позивачем таких витрат зменшити їх розмір, оскільки такий є явно завищеним. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] просила позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] фактично визнав позов частково, з підстав наведених у відзиві. Вказує, що автомобіль відповідача був застрахований і його відповідальність у повній мірі покривається страховкою. Між позивачем і страховою компанією була погоджена сума страхового відшкодування, і невідшкодованою є лише сума франшизи у розмірі 2500 грн., яку відповідач готовий сплатити. Інші вимоги є недоведені. Рахунок на суму 11490 грн. просить визнати неналежним доказом. Щодо моральної шкоди, то вона також є недоведеною. Заслухавши учасників справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази суд констатує наступне. З матеріалів справи вбачається, що 26 березня 2023 року близько 12 години 50 хвилин, у м.Хуст по вул. Духновича водій [PERSON] , керуючи ТЗ «Шкода Октавія А5», д.н.з. [NUMBER] , при зміні напрямку руху, не впевнився у безпеці, у результаті чого допустив зіткнення з ТЗ «Мітсубісі Ланцер», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження. Постановою Хустського районного суду від 05.04.2023 року у справі №309/1442/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів№АТ/2445683 від 31.03.2022 року, автомобіль марки «Шкода Октавія А5», д.н.з. [NUMBER] , застрахований у АТ «Страхова група «ТАС», страхувальником є [PERSON] ; страхова сума за шкоду, заподіяну майну 130 000 грн.; франшиза становить 2500. 26.03.2023 потерпілий [PERSON] та [PERSON] повідомили про страховий випадок АТ «Страхова група «ТАС». 27.04.2023 страховиком АТ «Страхова група «ТАС» за участю потерпілого [PERSON] складено акт огляду транспортного засобу «Мітсубісі Ланцер», д.н.з. [NUMBER] , та згідно таблиці пошкоджень зафіксовано наступні пошкодження даного транспортного засобу: крило з.л. АЕ «деформація», «тріщина»; бампер задній С «подряпина». Вказаний акт підписаний представником страхової компанії та позивачем [PERSON] . При цьому, будь-яких зауважень щодо характеру пошкоджень транспортного засобу позивачем висловлено не було. Крім того, у вказаному акті, позивачу під підпис було роз`яснено, що якщо під час ремонту будуть виявлені приховані дефекти (пошкодження), про це слід повідомити страхову компанію з метою складання додаткового акту огляду. 01.05.2023 [PERSON] звернувся до АТ «Страхова група «ТАС» із заявою про виплату йому страхового відшкодування, внаслідок спричинення шкоди його автомобілю МітсубісіЛанцер», д.н.з. [NUMBER] , у результаті ДТП, яка мала місце 26.03.2023. У цій же заяві погодився, що розмір страхового відшкодування становить 2915,05 грн. Відповідно до страхового акту №08488/29/923 від 04.05.2023 АТ «Страхова група «ТАС» визначило, що матеріальний збиток спричинений\~ автомобілю МітсубісіЛанцер», д.н.з. [NUMBER] , у результаті ДТП, яка мала місце 26.03.2023, становить 5415,05 грн, а тому з огляду на франшизу у розмірі 2500 грн., сума страхового відшкодування становить 2915,05 грн. Зазначену суму у розмірі 2915,05 грн. виплачено страховиком позивачу, що ним визнається у позовній заяві. Також згідно долученого до позовної заяви рахунку №11 від 14.05.2023 складеного ПП [PERSON] , де покупцем зазначено « [PERSON] MITSUBISHILANCER 2003 JMBLNCS3W4U003774 [NUMBER] », зазначено види товару/робіт на загальну суму 11 490 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги в частині відшкодування відповідачем матеріального збитку, позивач зазначив, що загальний фактичний розмір понесених в результаті дорожньо-транспортної пригоди збитків становить 11 490 грн, а тому з врахуванням виплаченої йому суми страхового відшкодування у розмірі 2915,05 грн. просить з відповідача стягнути різницю в розмірі 8574,25 грн. На підтвердження своїх доводів позивач послався на вищевказанийрахунок №11 від 14.05.2023. У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". У статті 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Таким чином, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно з пунктом 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена в порядку, встановленому цим законом. Розглядаючи справу № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Грандвіс» (далі-ПрАТ «СК «Грандвіс») до фізичних осіб таПрАТ «Просто-Страхування» про зворотне стягнення виплаченого страхового відшкодування за договором добровільного страхування майна, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року вказала, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону№ 1961-IV). Відтак Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17). Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV). Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика. Згідно ст. 12 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Отже оскільки сума франшизи страховиком не відшкодовується, то обов`язок з відшкодування розміру франшизи покладається на винну особу. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно зі статтями 29, 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Враховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків. Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики). Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ. Пунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт "е"). Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли проводиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується. Системний аналіз пункту 32.7 частини першої статті 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода в вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Як установлено судом, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в АТ "СГ "ТАС" (ліміт відповідальності - 130 000 грн), яке здійснило виплату страхового відшкодування на користь позивача в розмірі 2915,05 грн. Суд звертає увагу на те, що сам позивач погодився на таку суму страхового відшкодування, про що чітко вказано у його є заяві. При цьому із страхового акту убачаєтьсяматеріальний збиток спричинений\~ автомобілю Мітсубісі Ланцер», д.н.з. [NUMBER] , у результаті ДТП, яка мала місце 26.03.2023, становить 5415,05 грн, а тому з огляду на франшизу у розмірі 2500 грн., сума страхового відшкодування становить 2915,05 грн. Із зазначеного можна зробити висновок, що на момент складання страхового акту та виплати позивачу страхового відшкодування ним фактично було погоджено із страховиком, що розмір матеріального збитку завданого його автомобілю внаслідок ДТП становить саме 5415,05 грн. Звернувшись з даним позовом до суду позивач вказує, що розмір такого збитку становить насправді 11 490 грн. Водночас на думку суду зазначені обставини позивачем не доведені належними та допустимим доказами. Так на підтвердження своїх вимог позивач посилається виключно на рахунок №11 від 14.05.2023 складеного ПП [PERSON] . Разом з тим суд критично оцінює даний доказ з огляду на таке. Так суд вважає обґрунтованим твердження представника відповідача у відзиві про те, що відповідний рахунок не є достатнім доказом на підтвердження понесення позивачем фактичних витрат на суму 11490 грн. Зокрема до матеріалів справи не долучено акту-приймання передачі чи квитанції (платіжного доручення) на вказану суму. Також суд звертає увагу на те, що у акті огляду транспортного засобу «МітсубісіЛанцер», д.н.з. [NUMBER] , та згідно таблиці пошкоджень зафіксовано наступні пошкодження даного транспортного засобу: крило з.л. АЕ «деформація», «тріщина»; бампер задній С «подряпина». Такий акт підписаний [PERSON] без зауважень. Водночас, як слушно вказує представник відповідача у відзиві на позов, із зазначеного вище рахунку фактично слідує, що здійснено заміну заднього бамперу та заднього лівого крила, що не відповідає характеру пошкоджень зазначених у акті. Суд констатує, що у разі якщо б після складання акту, під час ремонту, було виявлено якісь інші ушкодження (або інший характер ушкодження) автомобіля, які неможливо було виявити при складанні акту, позивачу слід було повідомити страхову компанію з метою складання додаткового акту огляду, про що чітко йому роз`яснено у самому акті. Таких дій позивач [PERSON] не зробив, до страховика з цього приводу не звертався. Відтак суд критично оцінює як доказ наведений вище №11 від 14.05.2023 та не бере його до уваги. Окрім того, суд констатує, що позивачем також і не обґрунтовано, що різницю між збитками, які за його твердженням він поніс реально у сумі 11490 грн. і збитками визначеними у страховому акті на суму 5415,05 грн, має покладатися саме на винну особу, тобто є такою шкодою яку страховик не відшкодовує, зокрема що це є шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу. Узагальнюючи наведене, суд\~ констатує, що належним чином підтвердженим розміром збитків, завданих автомобілю МітсубісіЛанцер», д.н.з. [NUMBER] , у результаті ДТП, яка мала місце 26.03.2023, становить саме 5415,05 грн, що відображено у страховому акті. І ця сума позивачем не спростовано, а його доказ у виді рахунку №11 від 14.05.2023 судом оцінено критично. З огляду на те, що при виплаті страхового відшкодування страховиком, відповідно до вимог Закону № 1961 IV, не виплачена франшиза у розмірі 2500 грн., то відповідно до ст. 1194 ЦК України указаний розмір франшизи підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок винної особи тобто [PERSON] . Відтак позовна вимога про відшкодування майнової шкоди підлягає частковому задоволенню на суму 2500 грн. розмір франшизи, яку страховки не відшкодовує. Щодо вимоги позивача про відшкодування позивачу моральної шкоди, то з цього приводу суд зазначає наступне. Так, у відповідності до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, Верховний суд України в п.3 Постанови Пленуму ВСУ від №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодження здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Таким чином знищення чи пошкодження майна фізичної особи є підставою для відшкодування їй моральної шкоди. У даному випадку внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль позивача, у зв`язку останній вправі ставити питання щодо відшкодування відповідачем йому моральної шкоди. Суд констатує, що безперечно ушкодження автомобіля завдало позивачу певних моральних страждань, пов`язаних з хвилюванням щодо відновлення транспортного засобу, вимушеними змінами щодо звичного\~ робочого дня, створенням незручностей у зв`язку з тимчасовою неможливістю користуватися автомобілем. З огляду на викладене, зважаючи на незначний характер ушкоджень автомобіля позивача,\~ суд визначає розмір моральної шкоди в сумі 2000 грн., що відповідатиме принципу розумності та справедливості. Відтак позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем пред`явлено позов на загальну суму 18574,25 грн., і судом такий позов задоволено на суму 4500 грн, що складає 24% від ціни позову. За пред`явлення даного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн., а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 257,66 грн. (1073,60 * 24%). Щодо витрат на правову допомогу. Згідно з статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази, що підтверджують розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8 ст. 141 ЦПК України). Всупереч зазначеним нормам позивачем та його представником не надано відповідного договору про надання правої допомоги, умовами якого були б визначені порядок та умови нарахування відповідних витрат, а також доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Долучений до позовної заяви попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які поніс позивач, поданий на виконання вимог п.9 ч.3 ст. 175 ЦПК України, на думку суду не є достатнім на підтвердження понесення позивачем конкретних витрат на правову допомогу. Відтак на думку суду понесення позивачем витрат на правову допомогу та їх розмір не доведено належним чином. На підставі наведеного та

Outcome: partial