Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідачки [PERSON] про припинення стягнення та звільнення від обов`язку зі сплати аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 25.06.2005 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2021 року у справі №196/1094/20 було розірвано. Від шлюбу вони мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2022 року у справі №196/604/22 ухвалено стягувати з нього аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина та доньки, у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 вересня 2022 року, до повноліття дітей. З 09 листопада 2022 року діти проживають разом з ним у належному йому на праві приватної власності житловому будинку [ADDRESS] . Разом з ними проживає і мати дітей - відповідачка [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права приватної власності на житловий будинок та довідкою Могилівської сільської ради №1170 від 28.11.2022. У зв`язку з тим, що батьки і діти проживають в одному житловому будинку, який належить йому на праві власності, він особисто забезпечує житлом дітей і колишню дружину, разом забезпечують утримання дітей, а їх вихованням займаються з рівною участю, тому вважає за необхідне клопотатися про припинення обов`язку сплачувати аліменти на користь відповідачки на утримання неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та дочки - [PERSON] , [INFO] . Оскільки мати дітей та його колишня дружина [PERSON] проживає в цьому ж будинку [ADDRESS] , тобто фактично проживають разом та спільно приймають участь в утриманні та вихованні їх дітей, при цьому ним ще виконується щомісячно судове рішення щодо сплати аліментів на користь відповідачки на утримання дітей, а тому обраний ним спосіб захисту прав та інтересів відповідає чинному законодавству. Посилаючись на вимоги ст.ст.180, 181 СК України, ст.ст.13, 14, 15, 16 ЦК України, просить у зв`язку з проживанням неповнолітніх дітей за місцем проживання батька припинити стягнення та звільнити [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Дніпропетровськ, (рнокпп - [NUMBER] ), зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , від обов`язку сплачувати на користь [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Цибуль ківка Цари панського району Дніпропетровської області (рнокпп - [NUMBER] ), зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , та доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 вересня 2022 року, до повноліття дітей, як про це було зазначено у судовому наказі Царичанського районного суду Дніпропетровської області суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2022 року у справі № 196/604/22. 27 червня 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідачки [PERSON] - адвоката Черкавського Ю.С., в якому представник відповідачки зазначає, що обставини, викладені позивачем у позові не відповідають дійсності, а також позивачем замовчуються обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Так, позивач зазначає, що з 09 листопада 2022 року діти проживають разом з ним у належному йому будинку. При цьому діти і до вказаної дати мешкали у зазначеному будинку разом з відповідачкою, так як сам будинок було побудовано за час перебування у шлюбі сторін у справі, та який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Дійсно вказаний житловий будинок бу зареєстрований за позивачем, оскільки на той час сторони були однією сім`єю та не вбачали в цьому жодних проблем. На даний час в провадженні Царичанського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа №196/649/22 за позовом [PERSON] .? ? про поділ спільного сумісного майна подружжя, предметом спору якого, зокрема, є вказаний житловий будинок. Таким чином, твердження позивача про забезпечення дітей та відповідачки? ? не відповідають дійсності. Щодо утримання позивачем дітей вказав, що фактично аліменти, які має сплачувати позивач є мінімальними, жодних додаткових грошей на потреби дітей він не надає. При цьому позивачу добре відомо, що донька відвідує відповідні курси з вивчення іноземної мови, які повністю оплачує відповідачка. Позивач не надає допомоги і на придбання речей дітям. Крім того, до справи не надано жодного доказу на підтвердження того, що позивач придбав якісь речі для дітей чи оплачував якісь потреби дітей, а також чи взагалі надавались якісь кошти чи сплачувались аліменти за весь час їх стягнення. Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини. Натомість, жодних змін фактичних обставин не відбулось, сторони як мешкали в спільному будинку, так і продовжують мешкати, як і їхні діти. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачка не використовує кошти (аліменти) на утримання дитини. Також, неповнолітній син сторін проживає з обома батьками, доказів того, що позивач повністю утримує сина, не надано.? ? Таким чином, позивачем не наведено жодних змін, які б могли слугувати підставою для звільнення його від обов`язку сплачувати аліменти, у зв`язку з чим вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 11.05.2023 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення та звільнення від обов`язку зі сплати аліментів тапризначено підготовче судове засідання. Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та прохав їх задовольнити, оскільки він від утримання та виховання дітей не ухиляється. Веде домашнє господарство та належним чином забезпечує дітей. Житловий будинок, в якому він проживає з дітьми та колишньою дружиною він придбав за власні кошти до реєстрації шлюбу. Представник позивача [PERSON] - адвокат Бойко Ю.О. у судовому засіданні позов підтримав пояснивши, що з 14.09.2019 по 09.11.2022 позивач перебував у слідчому ізоляторі в м.Дніпро і в цей час відповідачка звернулася до суду із заявою про стягнення аліментів з позивача на утримання дітей, на підставі якої і був винесений судовий наказ. Після звільнення з-під варти позивач повернувся до свого будинку, де продовжив і далі проживати разом з дітьми та колишньою дружиною. З 09.11.2022 позивач також займається утриманням дітей, він не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Вважає, що підстав для стягнення аліментів не було, оскільки позивач під час тримання під вартою не міг належним чином утримувати своїх дітей, але потім він ніяким чином від цього не ухилявся?та, крім утримання, також належно сплачує аліменти, хоча таких підстав для їх стягнення наразі вже немає. Враховуючи те, що позивач забезпечує житлом відповідачку та дітей, утриманням дітей та вихованням також займається з відповідачкою у рівній частині просить припинити обов`язок позивача сплачувати аліменти на дітей. Вважає позовні вимоги обґрунтованими та прохає їх задовольнити повністю. Відповідачка? ? [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог, пояснивши, що у 2021 році шлюб, укладений з позивачем, було розірвано рішенням суду. З вересня 2022 року за її заявою з позивача стягуються аліменти на утримання обох їх спільних дітей. Коли позивач перебував у СІЗО, то син займався вирощуванням свиней, в вона йому допомагала. Утриманням дітей та їх забезпеченням вона займалася сама, однак їй не вистачало коштів на утримання дітей і тому вона подала до суду заяву про стягнення аліментів з позивача. До теперішнього часу забезпеченням дітей для навчання вона займається самостійно, купує їм одяг та все необхідно для школи. Позивач нічого для забезпечення навчання дітей не робить. Вона також оплачує заняття доньки з англійської мови. Позивач сплачує на кожну дитину по 1400 грн., які вона потім перераховує дітям. Інколи позивач дає дітям незначні грошові кошти. Домашнім господарством вони займаються всі спільно. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Черкавський Ю.С. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, пояснивши, що житловий будинок, в якому на даний час проживають сторони зі своїми дітьми був введений в експлуатацію в 2013 році, тобто під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Підстави для припинення стягнення аліментів чітко визначені законом, а саме - це зміна обставин. Однак, позивач не довів, що він самостійно утримує дітей. Основний тягар утримання дітей покладений на відповідачку, оскільки вона працює та заробляє кошти, а позивач не працює. По господарству більше працює син, а не позивач. Той факт, що вони продовжують спільно проживати не спростовує необхідність стягнення аліментів з позивача. Батько не дає кошти на утримання доньки, зокрема і на відвідування курсів з вивчення іноземної мови. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що аліменти, які стягуються з батька, йому не потрібні, оскільки він і так дає йому грошові кошти. Проживають вони всі разом постійно, крім того часу як батько був взятий під варту. Батько надавав йому матеріальну допомогу та брав участь у його вихованні. З 12 років він працював з батьком, допомагав йому. Батько ніде не працює. Коли батько був під вартою, то мати приймала участь у його вихованні та забезпечувала його. На даний час він разом з батьком утримує господарство, вирощує свиней. Батько купує продукти, а мати готує їжу. Мати не відмовляє та надає йому допомогу, коли він звертається до неї. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що їй потрібні аліменти, за рахунок яких можливо оплачувати її додаткові заняття з англійської мови. З батьками та братом вони завжди проживали разом, крім того часу, коли батько перебував під вартою. Одяг та все необхідне для навчання їй купує мати. Більше вона спілкується з матір`ю, але батько також з нею спілкується та іноді дає гроші. Вислухавши позивача, відповідачку, представників сторін, думку дітей, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що судовим наказом Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2022 року у справі №196/604/22 стягнуто з позивача [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 вересня 2022 року, до повноліття дітей (а.с.30). Також встановлено, що? ? сторони у справі з 25.06.2005р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2021 року у справі №196/1094/20 розірвано. Відповідно до довідки виконавчого комітету Могилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 28.11.2022 №1170, [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] та разом з ним зареєстровані та проживають: колишня дружина - [PERSON] , 1984 р.н., син - [PERSON] , 2005 р.н., дочка - [PERSON] , 2007 р.н. (а.с.7). Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований за позивачем (а.с.10-12). Відповідно до довідки виконавчого комітету Могилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про реєстрацію місця проживання особи від 07.08.2023 №75 та Витягу з реєстру територіальних громад від 07.08.2023 №2023/006066000, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 28.10.2005 по теперішній час (а.с.103, 104). Відповідачка [PERSON] працює спеціалістом ІІ категорії відділу освіти, культури і спору виконавчого комітету Могилівської сільської ради, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Могилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 29.08.2023р. №1333/2-9 та копією трудової книжки серії [NUMBER] від 01.09.2001р. (а.с.106-108). Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.? ? ? ? Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із частиною четвертою статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до СК України аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини. Припинення стягнення аліментів можливе, якщо одержувач аліментів не витрачає отримані ним гроші на дитину. Контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей.? ? ? ? За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. Вказана правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.09.2022 року по справі № 686/18140/21. Судом встановлено, що позивач та відповідачка проживають разом зі своїми дітьми за однією адресою, обидва приймають участь у придбанні продуктів харчування та вихованні дітей. Поміж тим, сама по собі спільність проживання позивача разом із відповідачкою та дітьми, а також взаємне утримання дітей не свідчать про те, що позивач повністю та самостійно утримує неповнолітніх дітей, а тому не є підставами для припинення стягнення аліментів. Суду не надано жодного доказу щодо будь-яких витрат позивача на утримання дітей, а також доказів щодо належного, самостійного забезпечення та утримання ним його дітей, у тому числі і сина, який заперечує необхідність стягнення аліментів з батька. Факт того, що позивач допомагає дітям поза аліментними зобов`язаннями не є підставою для припинення їх стягнення, оскільки відповідно до ст.185 СК України батьки зобов`язані нести додаткові витрати на дітей. Також в судовому засіданні не доведено нецільове використання відповідачкою аліментів на дітей, у тому числі і сина. Більш того, в судовому засіданні встановлено, що під час перебування позивача під вартою саме відповідачка повністю утримувала та забезпечувала дітей, у тому числі за рахунок аліментних зобов`язань позивача відповідно до судового наказу Царичанського районного суду від 06.09.2022, що, з огляду на вимоги ст.181 СК України, виключає задоволення позовних вимог в частині звільнення позивача від обов`язку зі сплати аліментів на дітей з 01 вересня 2022 року. Суд зауважує, що стягнення аліментів є одним зі способів виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Перебування одного з батьків під вартою не є підставою для його звільнення від обов`язку утримання неповнолітніх дітей. Таким чином, позовні вимоги про припинення стягнення аліментів та звільнення позивача від обов`язку сплачувати аліменти на дітей починаючи з 01.09.2022, як це визначено судовим наказом Царичанського районного суду від 06.09.2022, не відповідають інтересам дітей та їх задоволення не буде сприяти їх гармонійному розвитку. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що позивач не довів наявність будь-яких істотних обставин, які б давали підстави для припинення стягнення аліментів та звільнення його від обов`язку їх сплати. Поміж тим, суд погоджується з представником позивача про відсутність підстав для закриття провадження в частині позовних вимог щодо неповнолітнього [PERSON] , оскільки права неповнолітнього втрачаються наступного дня після його 18-річчя. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищенаведене, суд доходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому у задоволенні позовну слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed