Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-02 00:00:00

У серпні 2023 року ТОВ «Енера Чернігів» звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за спожиту електричну енергію за період з 01 червня 2021 року по 31 грудня 2021 року у розмірі 2505,41 грн. Позов обґрунтований тим, що між товариством та [PERSON] укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01\~січня 2019 року № 210014320. З 01 січня 2019 року ТОВ «Енера Чернігів» постачало електричну енергію [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; особовий рахунок № [NUMBER] . Усупереч умовам договору та нормам чинного законодавства [PERSON] рахунки за спожиту електроенергію за період з 01 червня 2021 року по 31 грудня 2021 року не оплатила. Заборгованість [PERSON] перед товариством за період з 01 червня 2021 року по 31\~грудня 2021 року становить 2505,41 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачки. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка не подавала до суду відзиву на позов та жодних заяв/клопотань, при цьому повідомлена про дату, час та місце розгляду справи у передбачений законом спосіб. З урахуванням положень ст. 128, 223, 280 ЦПК України суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, суд дійшов таких висновків. Судом установлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, [PERSON] є співвласницею (1/4) будинку за адресою: [ADDRESS] (а. с. 18). У ТОВ «Енера Чернігів» відкрито на ім`я [PERSON] особовий рахунок №\~ [NUMBER] . ТОВ «Енера Чернігів» постачає електричну енергію за адресою: [ADDRESS] . Згідно з наданим позивачем розрахунком за період 01 червня 2021 року по 31\~грудня 2021 року заборгованість за особовим рахунком №\~ [NUMBER] становить 2505,41 грн. Разом з цим за повідомленням Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Ніжинської міської ради, [PERSON] , [INFO] , знята з 12.01.2015 із зареєстрованого місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Відносини щодо постачання електричної енергії регулюються законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про ринок електричної енергії» та Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14\~березня 2018 року № 312 (далі - Правила). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, серед інших, послуги з постачання та розподілу електричної енергії. На підставі ч. 1 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Згідно з абз. 5 п. 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Вказаний норма Закону кореспондується з абз. 2 п. 1.2.15 Правил, яким передбачено, що для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, його укладення можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь - якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку). Пунктом 4.12 Правил роздрібного ринку електричної енергії визначено, що рахунок за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію оплачується споживачем протягом 10 робочих днів з дня отримання рахунка, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду. Згідно з пп. 2 п. 5.5.5 Правил споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Частина 3\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Приписами ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, з огляду на вищенаведені правові норми обов`язком відповідача є своєчасна оплата за використану електричну енергію згідно із затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до комерційної пропозиції, яка розповсюджується лише на побутових споживачів, постачання електричної енергії здійснюється за регульованим цінами (тарифами) на електроенергію, затвердженими регулятором (НКРЕКП), які включають, в тому числі витрати на розподіл електричної енергії. Вартість спожитої споживачем електричної енергії за відповідні розрахункові періоди розраховується на підставі отриманих від оператора системи розподілу даних комерційного обліку щодо обсягів спожитої електричної енергії та зазначається в рахунках. Частиною 4 ст. 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Стаття 322 ЦК України передбачає, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Статтею 2 ЦПК України встановлено, що з авданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до\~ ст. 4 ЦПК України\~ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, з дійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). За положеннями ст.\~12,\~81 ЦПК України\~ кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно із ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є\~будь-які\~дані,\~на\~підставі\~яких\~суд встановлює\~наявність або\~відсутність обставин\~(фактів),\~що\~обґрунтовують вимоги\~і заперечення\~учасників справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що н алежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частиною другою статті 78\~ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За правилами ст. 89 ЦПК України с уд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов недоведеним та необґрунтованим і відсутніми підстави для задоволення позову. Так, позивачем у позовній заяві визначено відповідачем [PERSON] , з якої він просив стягнути на свою користь заборгованість, посилаючись на те, що із нею укладено договір про постачання відповідних послуг та що вона є співвласником будинку. Однак згідно з доданою до позовної заяви інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, співвласником (1/4) будинку за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] (а. с. 18); відомостей про такого співвласника, як [PERSON] , немає. Крім цього, за повідомленням Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Ніжинської міської ради, [PERSON] , [INFO] , знята з 12.01.2015 із зареєстрованого місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що саме відповідачка [PERSON] є співвласником указаного будинку або зареєстрована за вказаною адресою, за якою надає послуги позивач. Отже, матеріалами справи не доведено, що відповідачка [PERSON] є споживачем наданих позивачем послуг. Також позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що зазначений ним відповідач [PERSON] і [PERSON] , відомості про яку містять матеріали справи, це одна і та ж особа. За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. У такому разі понесені судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed