Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 14.07.2017 Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис 1197. В обґрунтування вимог вказано, що від шлюбу сторони мають спільну дитину - малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя сторін не склалося через протилежність характерів та різні погляди на сімейне життя, обов`язки і побут. З січня 2023 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивач вказує, що шлюб розпався остаточно і зберегти його неможливо. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Також у позові зазначено, що з лютого 2023 року [PERSON] перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] . Позивач вагітна та виношує дитину. Біологічний батько майбутньої дитини - [PERSON] , визнає своє батьківство щодо майбутньої ненародженої дитини позивача, що підтверджується його заявою від 28.06.2023, посвідченою приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Зубрицькою В.В. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 28.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Сторони та третя особа в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, відповідно до змісту якої позов підтримує та просить задовольнити. У матеріалах справи міститься заява відповідача про розгляд справи без його участі, у якій також вказано, що відповідач позов визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу. Третя особа подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі наявних матеріалів справи. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 14.07.2017 сторони зареєстрували шлюб у Житомирському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, про що було зроблено актовий запис за №1197 (а.с. 4). Від шлюбу подружжя має спільну дитину - малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Спільне життя у подружжя не склалося, шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони спільного господарства не ведуть, у зв`язку з чим [PERSON] звернулась до суду з даним позовом та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте, завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї, не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні, ворожнечі - все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя. Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільних від матеріальних розрахунків почуттях взаємної любові, дружби та поваги всіх членів сім`ї. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно з п.10 Постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, вказує що не бажає примирення, при цьому, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. На підставі цього, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, тому судом встановлено наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки сторони подружні відносини припинили, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам та примирення між ними неможливе. Також судом встановлено, що позивач вагітна. Зазначене підтверджується довідкою Комунального некомерційного підприємства «Житомирська багатопрофільна опорна лікарня» Новогуйвинської селищної ради №67 від 16.06.2023. Так, ч. 3 ст. 110 СК України передбачає, що чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою. Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до заяви [PERSON] від 28.06.2023, засвідченої приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Зубрицькою В.В., [PERSON] визнає своє батьківство щодо ненародженої дитини, яку має народити позивач [PERSON] , отже позивач по справі, відповідно до вимог ч.3 ст. 110 ЦПК України, має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. З огляду на викладене, позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно з ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється\~у день\~набрання\~чинності\~рішення\~суду про\~розірвання\~шлюбу. У відповідності до абз.2 ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України,\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до\~ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище, у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У позовній заяві позивач не просить відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.1 ст.142\~ЦПК\~України та ч.3 ст.7\~Закону\~України\~«Про судовий\~збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позовної заяви судового збору, що становить 536,80 грн. Щодо судового збору в іншій частині (50%, 536,80 грн), судові витрати по справі покладаються на відповідача.

Outcome: approved