Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, вказавши, що 22.11.2020 на 13 км., ПК1, ділянки Одеса Західна - Ксеніве в селі Сухий Лиман, Овідопольського району, Одеської області поїзд №9529 (локомотив 2ЕЛ5 №012 ТЧ-2 Подільськ), під керуванням машиніста [PERSON] , скоєно наїзд на її сина [PERSON] , [INFO] , який від отриманих травм помер. За фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020160380001587 та розпочато досудове розслідування. Власником локомотиву 2ЕЛ5 №012 є виробничий підрозділ «Локомотивне депо Подільськ», регіональної філії «Одеська залізниця», Акціонерного товариства "Українська Залізниця", а [PERSON] працює у ВП «Локомотивне депо Подільськ», РФ «Одеська залізниця» AT «Укрзалізниця» на посаді машиніст електровоза з 05.09.2007 року по теперішній час. Позивач зазначає, що вона втратила рідного сина, близьку людину, який був її опорою і підтримкою. Загибель спричинила надзвичайні страждання, які продовжуються до цих пір. Вони були близькі з сином, проживала разом, вели спільне господарство, постійно спілкувались, вона отримувала підтримку та допомогу від нього. Смерть сина викликала необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя, та побуту. Внаслідок смерті сина, її переслідує відчуття самотності, тривожності, гострої несправедливості. Таким чином, внаслідок смерті сина їй було заподіяно моральну шкоду, у зв`язку з чим вона змушена звернутись до суду. Просить стягнути з АТ Українська залізниця» на її користь 200 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина. Крім того, просить стягнути 955 грн. витрат на поховання свого сина, відповідно до наданого нею розрахунку. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21.02.2022 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. 08.06.2022 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача - адвокат Гамарц О.С. просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі з підстав недоведеності та необґрунтованості позовних вимог. В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу злочину свідчить про відсутність суспільно-небезпечних, протиправних винних дій працівника залізничного транспорту - машиніста поїзду [PERSON] . Встановлені під час досудового розслідування обставини свідчать, що потерпілий порушив пп.2.1; 2.2; 2,3; 2.5; 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 року № 54. В свою чергу машиніст та його помічник побачивши силует сторонньої людини, яка лежала поперек колії обличчям вверх, поклавши голову на рейки застосували екстрене гальмування при швидкості 63км/год., локомотивною бригадою було подано звукові сигнали, але чоловік не реагував на них, у зв`язку з малою відстанню, наїзд попередити не вдалось. Окрім цього на електропоїзді було ввімкнено прожектор та буферні ліхтарі, які були в справному станію. Також представник відповідача звертає увагу на те, що на відміну від автомобільного транспорту об`їхати потерпілого у поїзда можливості не було. Також електровоз згідно своїх фізичних та технічних властивостей, враховуючи масу та швидкість не може різко зупинитися, а тому має великий гальмівний шлях на який машиніст поїзда вплинути не може. Заперечуючи вимогу та розмір пред`явленої до стягнення моральної шкоди, відповідач уважав, що в питанні матеріальної допомоги позивачка не надала жодних доказів на підтвердження завдання їй моральної шкоди смертю сина. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 07.07.2022 поновлено строк для подачі відзиву, підготовче провадження у цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак від її представника - адвоката Таргоній В.М. на адресу суду надійшла заява про проведення розгляду справи за відсутності сторін; заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоч належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки на офіційну електронну адресу, що підтверджується відповідною довідкою про доставлення електронного листа. Причини неявки суду невідомі. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.11.2020, [PERSON] , [INFO] помер [INFO] в с. Сухий Лиман Овідіопольського району Одеської області. Із лікарського свідоцтва про смерть №488 від 24 листопада 2020 року вбачається, що причиною смерті [PERSON] стало: відкритий перелдом кісток черепу, травматична ампутація верхніх кінцівок, переломи ребер, тазу та лівої гомілки в наслідок травмівання при зіткненні із поїздом 22.11.2020 на ж/д шляху 13 км. в населеному пункті Сухий Лиман, Овідіопольського району Одеської області. Позивачка [PERSON] є матір`ю загиблого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.11.1967. Батько [PERSON] - [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.06.2017 Як вбачається із довідки №2111-1 від 25.11.2021, виданої ЦНАП, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки №95 від 11.01.2018 про реєстрацію місця проживання особи, виданої начальником відділу ведення Реєстру територіальних громад виконкому Козятинської міської ради, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Із долученого до матеріалів справи рахунку №109 від 25.11.2021 ФОП « [PERSON] » вбачається, що [PERSON] на поховання свого сина витратила 955 грн. Відповідно до наказу про створення комісії з розслідування транспортної події, аварії-травмування сторонньої особи рухомим складом на 13 км пк 4 перегону Одеса-Західна-Ксенієве 22.11.2020 о 00 год. 55 хв. виданого 24.11.2020 заступником начальника одеської дистанції колії за №ПЧ-1-01/619, було створено відповідну комісію з розслідування даної події. Згідно акта службового розслідування аварії від 27.11.2020, причиною випадку вважається порушення потерпілим громадянином [PERSON] вимог п.п. 2.1.,2.2,.2.3,2.5,2.6,2.10 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 №54 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.03.1998 №193/2333. Як вбачається із акту огляду електровоза 2ЕЛ5№012 від 22.11.2020, при перевірці приладів безпеки на вказаному електровозі будь-яких несправностей та зауважень в роботі даних приладів не виявлено. Відповідно до висновку експерта Овідіопольського районного відділення СМЕ № 488 від 20.01.2021, смерть гр. [PERSON] стоїть у прямому причинному зв`язку з політравмою - відкрита черепно-мозкова травма, відкрита травма грудної клітки, закрита травма живота і тазу, травми кінцівок, яка за критерієм небезпеки для життя має ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Ці тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів, якими могли бути зовнішні елементи рухомого рейкового транспорту та елементи залізничного шляху. Згідно акта судово-медичного дослідження №6403/488 від 16.12.2020, при судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа [PERSON] в крові виявлений етиловий спирт у концентрації 1,21%о, що відносно живої людини має ознаки легкого алкогольного сп`яніння. Із постанови слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області Скакун А.Ю. від 26.11.2020 вбачається, що кримінальне провадження №12020160380001587 від 22.11.2020 закрито, так, як встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, визначеного ч.3 ст. 276 КК України. Відповідно до змісту вказаної постанови, досудовим розслідуванням було встановлено, що 22.11.2020 біля 00:55 год. в Овідіопольському районі, Одеської області вантажний потяг рухомий електровозом 2ЕЛ5-012 бортовий номер 9525 у складі 52 вантажних вагонів під керуванням машиніста [PERSON] , [INFO] , рухався по залізничним путям сполученням «Подільськ-Чорноморськ» зі сторони станції Західна у бік станції Ксенеєво, на 13 км+500м від перегону с. Сухий Лиман скоїв наїзд на [PERSON] , [INFO] , який знаходився на залізничній колії, в результаті чого [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди. Отже, судом встановлено, що син позивачки - [PERSON] загинув внаслідок смертельного травмування вантажним поїздом, володільцем якого як джерела підвищеної небезпекиє АТ «Українська залізниця», з яким машиніст [PERSON] перебуває у трудових відносинах, та між наїздом потягом на сина позивачки та його смертю наявний причинно-наслідковий зв`язок. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно частини першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до ч. 1 статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19), від 16 грудня 2020 у справі № 161/3557/19. Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (частина друга статті 1193 ЦК України). Судом встановлено, що син позивачки загинув внаслідок ДТП, яке мала місце на залізниці. Між наїздом потягом на сина позивачки та його смертю наявний причинно-наслідковий зв`язок. Причиною нещасного випадку на залізниці стала груба необережність сина позивачки, який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння рухався по залізничних коліях, чим порушив Правила поведінки громадян на залізничному транспорті, затверджені ПКМУ від 10.11.1995 № 903, та Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 № 54. Машиністом локомотиву подавалися звукові сигнали та застосовано екстрене гальмування, однак уникнути наїзду на пішохода [PERSON] не вдалось. Оскільки потяг (локомотив) відноситься до джерела підвищеної небезпеки, відшкодування спричиненої шкоди здійснюється незалежно від вини володільця джерела підвищеної небезпеки, яким є відповідач. Отже, відсутність в діях заподіювача шкоди - володільця джерела підвищеної небезпеки складу кримінального правопорушення, відсутність суспільно-небезпечних протиправних дій працівника залізничного транспорту не мають правового значення для правильного вирішення справи. Таким чином, АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, а позивачка як мати загиблого наділена правом вимагати відшкодування їй спричиненої моральної шкоди в результаті смерті її сина, яка настала внаслідок наїзду на нього потягу. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.04.2021 у справі № 450/4163/18, яку суд застосовує у своєму рішенні. Отже, у спірному випадку ДТП мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а тому завдана моральна шкода матері загиблого підлягає стягненню з відповідача. Щодо розміру відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди необхідно зазначити таке. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відповідно до ст. 23 ЦК України, кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду. Визначаючи суму грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд частково погоджується з аргументами відповідача та враховує, що факт смертельного травмування [PERSON] стався внаслідок його грубої необережності, а саме порушення ним пунктів 2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України та п. 3 Правил поведінки громадян на залізничному транспорті. Так, відповідно до вказаних пунктів Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54, пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо); перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда до перегону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному звязку; при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини, тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід; пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. Згідно з пунктом 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України пішоходам забороняється знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, згідно п. 3 Правил поведінки громадян на залізничному транспорті, затверджених постановою КМУ від 10.11.1995 № 903, особи, які не належать до працівників залізничного транспорту, не мають права ходити по залізничних коліях, знаходитися у службових приміщеннях залізниці, крім приміщень, де здійснюється прийом громадян, у вагонах під час їх відстою. Суд погоджується з позивачкою, що сам факт загибелі її сина під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачки як матері, що втратила сина, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Разом з тим, визначаючи розмір відшкодування, суд,

Outcome: partial