Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди.\~ В обґрунтування позову позивач вказує, що [PERSON] є власником автомобіля «Porshe» реєстраційний номер [NUMBER] .\~ 02 жовтня 2020р. [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «NISSAN Altima» реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись в Одеській області Біляївський район, траса М-15-21, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожні обставини, не впорався з керуванням, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Porshe» реєстраційний номер [NUMBER] , скоїв зіткнення з автомобілем «Reno Daster» реєстраційний номер [NUMBER] на синьому фоні. Своїми діями [PERSON] порушив вимогу п.п. 12.1. 12.3 Правил дорожнього руху. \~ \~ \~ \~У Постанові Біляївського районного суду Одеської області по справі №496/4292/20 від 11.08.2021р. суд встановив у діях Відповідача склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а провадження закрито за статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку із спливом строків накладення стягнення, тобто за нереабілітуючими підставами. Вказана Постанова Біляївського районного суду Одеської області була змінена Постановою Одеського апеляційного суду від 22.10.2021р. у частині виключення в анкетних даних Відповідача слова «Карим», в іншій частині Постанова суду першої інстанції було залишена без змін. \~ \~ \~ \~Внаслідок ДТП, автомобілю «Porshe» реєстраційний номер [NUMBER] було завдано механічних пошкоджень. \~ \~ \~ \~Автомобіль «NISSAN Altima» на момент ДТП був застрахований в Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-200268205 від 14.06.2020р. За наслідками розгляду заяви Позивача щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування від 18.08.2021р. Позивачеві було виплачене страхове відшкодування у загальному розмірі 127400,00 грн. \~ \~ \~ \~Виплачений Позивачеві ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» розмір страхового відшкодування не покриває вартості матеріального збитку (тобто суми відновлюваного ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу і величини товарного виду) автомобіля «Porshe» реєстраційний номер [NUMBER] , який згідно із висновком судового експерту Вітвіцький І.І. №54/20-Е від 13.11.2020р. становить 1522917,26 гривень. \~ \~ \~ \~Отже різниця дорівнює 1\~522 917,26 грн. 127 400,00 = 1\~395 517,26 гривень. \~ \~ \~ \~Завдана моральна шкода Позивачкою оцінена в 20\~000,00 гривень. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 10 лютого 2022р. провадження по справі відкрито в порядку спрощеного провадження. \~ \~ \~ \~09.03.2022 р. від відповідача через канцелярію суду було надано відзив на позовну заяву. \~ \~ \~ \~22.03.2022р. від позивача поступило клопотання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». \~ \~ \~ \~ 03.09.2022 р. від відповідача було надано клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи. \~ \~ \~ \~26.07.2022р. від відповідача поступило клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження \~ \~ \~ \~26.07.2022р. Ухвалою суду клопотання відповідача про розгляд справи у порядку загального позовного провадження задоволено, призначено підготовче засідання. 22.08.2022р. клопотання позивача про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було задоволено. \~ \~ \~ \~31.05.2023р. Ухвалою суду було відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи. \~ \~ \~ \~Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 02 жовтня 2020р. [PERSON] , який керував транспортним засобом марки «NISSAN Altima» реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись в Одеській області Біляївський район, траса М-15-21, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожні обставини, не впорався з керуванням, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Porshe» реєстраційний номер [NUMBER] , скоїв зіткнення з автомобілем «Reno Daster» реєстраційний номер [NUMBER] на синьому фоні, що підтверджується копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №114265 Біляївський районний суд Одеської області у постанові від 11.08.2021р. по справі №496/4292/20 встановив у діях [PERSON] склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.18 т.1). Вказана Постанова в частині встановлення складу адміністративного правопорушення Постановою Одеського апеляційного суду від 22.10.2021р. була залишена без змін. Відповідачем було укладено електронний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів про що свідчить Поліс №ЕР-200268205 (а.с. 15 т. 1). За результатами розгляду заяви позивача щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування від 14.08.2021р. позивачеві було виплачене страхове відшкодування у розмірі 127400,00 грн. Згідно копії висновку експерта №54/20-Е експертного дослідження автомобіля «PORSHE CAYENNE», реєстраційний номер [NUMBER] по визначенню вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, автомобіля «PORSHE CAYENNE», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок ДТП, яке сталося 02 жовтня 2020р. становить 1\~522\~917,00 гривень (а.с. 28 т. 1). 09 березня 2022 р. до Приморського районного суду надійшов відзив на позовну заяву, в яких відповідач вказує на те, що Одеський апеляційний суд у постанові від 22.10.2021р. даючи оцінку рішенню суду першої інстанції від 11.08.2021р. зазначив, що рішення щодо винуватості відповідача у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не приймалося. Біляївським районним судом Одеської області не з`ясовано належним чином обставини скоєння відповідачем правопорушення та безпідставно визнано останнього у скоєнні адміністративного правопорушення. Відповідач не міг уникнути зіткнення з автомобілем Позивача через порушення водієм автомобіля «PORSHE CAYENNE», реєстраційний номер [NUMBER] правил дорожнього руху. Враховуючи це, Відповідач вважає неможливим встановлення ступені вини Відповідача. Щодо стягнення моральної шкоди відповідач зазначив, що у позовній заяві не вказано в чому саме полягає моральна шкода і коли вона була завдана. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У п.3 ч.2 ст.11 ЦК України зазначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу, при русі транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст. 1187 ЦК України). У ч.1 ст. 1187 ЦК України зазначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно з п. 1.10 Правил дорожнього руху водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідченнятракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі. Згідно постанови КЦС ВС від 16.08.2023 у справі № 733/1046/21, розмежовуючи категорії власника транспортного засобу і його експлуатанта (тобто особи, яка має право користуватися ним як водієм за правилами дорожнього руху), потрібно виходити з того, що не кожен власник (володілець) транспортного засобу має право його експлуатувати. Лише особа, яка має водійське посвідчення, або інші документи, встановлені законом та видані визначеним державою органом, має право керувати транспортним засобом за правилами дорожнього руху. Тобто, «правомірна експлуатація транспортного засобу» - це право особи, яка має водійське посвідчення або інший документ, встановлений законом, експлуатувати транспортний засіб, тоді як «правомірне володіння транспортним засобом» надає особі лише право щодо володіння транспортним засобом як річчю, але за відсутності в особи водійського посвідчення, або іншого документа встановленого законом, у такої особи відсутнє право на експлуатацію автомобіля. У постанові КЦС ВС від 16.11.2022 у справі № 335/2566/18 зазначено, що факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної автомобілю, яким керувала особа під час ДТП. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). Положення ст.ст.76, 102 - 113 ЦПК України визначають висновки експертів як один із засобів встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч. 1,2,5,6 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч.1 ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. У ст.9 Закону України «Про судову експертизу» зазначено, що атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України. У постанові КЦС ВС від 18.09.2023 у справі № 337/3351/20 вказано, що при вирішенні питання стосовно компетенції установи, яка проводить експертизу слід виходити не з організаційно-правової форми здійснення нею діяльності або форми її власності, а з сфери управління її діяльністю та організації державного контролю. Тому, КЦС ВС вказав, що висновок судово-психіатричної експертизи № 331 від 02 серпня 2021 року складений особами, які відповідають вимогам статті 10 Закону України «Про судову експертизу», мають кваліфікацію судово-психіатричного експерта та попереджені про відповідальність за відмову від виконання без поважних причин покладених на них обов`язків або надання завідомо неправдивого висновку. Враховуючи той факт, що висновок експерта №54/20-Е експертного дослідження автомобіля «PORSHE CAYENNE», реєстраційний номер [NUMBER] по визначенню вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, автомобіля «PORSHE CAYENNE», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок ДТП, яке сталося 02 жовтня 2020р. був складений експертом Вітвіцьким Ігором Івановичем, який є уповноважений Центральним експертно-кваліфікаційною комісією при Міністерстві юстиції України на проведення товарознавчою експертизи та визначення вартості відновлення транспортних засобів та розміру збитку завданого власнику транспортного засобу, свідоцтво №276, що підтверджується копією посвідчення (а.с. 83 т. 1), суд вважає, що [PERSON] маючи кваліфікацію експерта, що підтверджена органом виконавчої влади Міністерством юстиції України, що підтверджено свідоцтвом №276 та в силу своїх знань попереджений про відповідальність за відмову від а тому, зазначений висновок експерта є допустимим. Відповідно до 1194 ЦК України, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, недостатності страхового відшкодування. На користь позивача було здійснено страхове відшкодування у розмірі 127400,00 грн. Таким чином, сума відшкодування шкоди за вирахуванням отриманого позивачем страхового відшкодування дорівнює суму у розмірі 1522917,26 грн. 127400,00 = 1395517,26 грн. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. У позовній заяві позивач просить стягнути на свою користь суму судових витрат. Щодо судового збору суд зазначає наступне: згідно ч.ч.1-2 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. У ч.1 ст.141 ЦПК України вказано, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи факт того, що суд встановив наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь відповідача суми сплаченого судового збору. Стосовно вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4від 31.03.1995«Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно абз 1 п. 4\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до п. 7\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно п. 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У абз. 2 п. 5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Сама по собі дорожньо-транспортна пригода є стресовою і небезпечною подією, що полягає у факті настання дорожньо-транспортної пригоди та її наслідках. В даному випадку за наслідком дорожньо-транспортної пригоди позивач втратив можливість користуватися власним автомобілем на період відновлення автомобіля, а отримане відшкодування не дозволяє відповідачу поновити своє становище до моменту ДТП. Виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що відшкодуванню Позивачу підлягає моральна шкода, в результаті ДТП, у розмірі 5000, 00 грн. При цьому, доводи відповідача не спростовують обґрунтованість заявлених позивачем вимог.

Outcome: partial