Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

18.05.2023 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом усунення перешкод у вихованні і спілкуванні з дитиною шляхом визначення способів участі у вихованні та встановлення графіків зустрічей про до відповідача [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради . 29.05.2023 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 30.05.2023 року ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовчому судовому засіданні на 04.07.2023 року. 04.07.2023 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 27.09.2023 року. 20.07.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 27.09.2023 року в судовому засіданні оголошена перерва до 06.11.2023 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 07.11.2022 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач просить: усунути йому перешкоди зі сторони відповідачки у вихованні та вільному спілкуванні із сином - [PERSON] , [INFO] . Встановити наступний спосіб його участі у вихованні дитини, сина - [PERSON] , [INFO] , а саме: не обмежене спілкування із сином засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку; два рази на місяць у вихідні дні, а саме з суботи 9:00 години до 12:00 години в неділю за місцем його проживання. В літні місяці: червень, липень, серпень тиждень за місцем його проживання без присутності матері. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: В період 22 вересня 2007 року по 31 жовтня 2014 року він з перебував у шлюбі з громадянкою [PERSON] . 31 жовтня 2014 року за рішенням Верхньодніпровського районного суду шлюб між нами було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 11.11.2014 року. В період шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , виданого виконкомом Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 12.03.2009 року, актовий запис № 10. У графі «батько» записано його - [PERSON] . Після розірвання шлюбу [PERSON] став проживати разом з матір`ю. Згідно розпорядження Голови адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради № 13р від 17.01.2022 року встановлено спосіб його участі у вихованні дитини, [PERSON] , [INFO] , кожну першу та третю суботу, неділю місяця у період часу з 10:00 години до 18:00 години без ночівлі і без присутності матері. На теперішній час існує конфлікт з відповідачкою, яка перешкоджає йому спілкуватись із сином та вищезазначене розпорядження не виконує, що й стало підставою звернення до суду. В судому засіданні позивач, [PERSON] , позовні вимоги за позовною заявою підтримав, просив їх задовольнити, давши пояснення фактично викладені в позовній заяві. Відповідач, [PERSON] , та представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували. Пояснивши, що раніше спору між ними щодо спілкування батька з сином не було. Вона відпускала дитину до батька і вони вільно спілкувались. В подальшому позивач подав позов про визначення місця проживання сина разом з ним та налаштовував сина проти неї і їх теперішньої сім`ї. Тому вона втратила довіру до відповідача. Їх син також усвідомив, що батько поступив стовно нього негідно, тому син сам відмовляється від побачень з батьком. Вона поважає думку свого сина та не буде силувати дитину спілкуватись з позивачем. Крім того батько використовує не ті способи для вирішення цього конфлікту, замість того, щоб налагодити відносини із сином, він приїздить до місця їх проживання з поліцією. Ініціює судові тяжби та залучає до них дитину. Тому вона вважає, що бачитись батько із сином може лише в тому випадку, коли син сам побажає цього. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної ради у місті Дніпрі в с удове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність та ухвалити рішення в інтересах дитини. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши учасників розгляду справи, думку дитини, вивчивши матеріали справи, дослідивши електронні докази та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22 вересня 2007 року Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] і 12.03.2009, виданим виконкомом Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, в якому сторони записані батьками дитини. 31 жовтня 2014 року за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області по справі № 173/1410/14 шлюб між сторонами був розірваний, що підтверджується копією рішення суду Син сторін проживає разом з матір`ю та рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області визначене місце проживання дитини разом з матір`ю. На даний час між сторонами існує спір з приводу спілкування батька з дитиною та його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України - розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150,180 СК України - батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя, поважати дитину, утримувати дитину до досягненню нею повноліття. Відповідно до ч.1, 2 ст. 155 СК України - здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 157 СК України той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асасамблеєю ООН 20.11.1959 року - Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Принципом 6 цієї ж декларації передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції з прав дитини, схваленою резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року) Конвенцію ратифіковано Постановою ВР України № 789-XII від 27.02.91\ - В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку. Що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача не чинити перешкоди у спілкуванні із сином та у його вихованні підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1, 2 ст. 159 СК України - якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ч.4, 5, 6 ст. 19 СК України - При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судом встановлено, що питання участі позивача у вихованні і спілкуванні з дитиною був предметом розгляду органу опіки та піклування за місцем фактичного проживання дитини та органом опіки і піклування ухвалювалось рішення яким встановлений спосіб участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною. Проте в судовому засіданні встановлено, що дане рішення відповідачкою не виконується. Батькові чиняться перешкоди у спілкуванні з сином, що мало наслідком звернення позивача до органів поліції щодо можливості побачитись та поспілкуватись із сином, що сторонами не заперечується. Вирішуючи заявлені позовні вимоги суд виходить з наступного . З наданих суду доказів встановлено, що і батько і мати дитини за місцем свого проживання та роботи характеризуються позитивно, ведуть здоровий спосіб життя, мають сім`ї. Кожна із сторін забезпечена житлом, що підтверджується наданими суду актами обстеження житлово-побутових умов згідно яких у сторін створені належні умови для належного проживання, навчання та виховання малолітньої дитини. Сторони працюють та отримують прибуток, що підтверджується копією рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20.10.2022 року. Тому дані обставини є встановленими доказуванню не підлягають, так як на час розгляду цього спору не подали доказів про зміну вищевказаних обставин. Таким чином за особистими характеристиками будь-яких перешкод щодо можливості батька спілкуватись із сином та приймати участь у його вихованні суд не вбачає. Крім того відповідно до ст. 157 СК України ніхто не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні. В процесі розгляду справи судом була заслухана думка дитини щодо його спілкування та зустрічей з батьком. При цьому син сторін, [PERSON] , категорично відмовлявся від побачень та спілкувань з батьком, мотивуючи це тим, що батько «лізе» в їхню сім`ю . Присутній під час з`ясування думки дитини педагог пояснила, що [PERSON] , виражав свої думки та відповідав на запитання відповідно до свого віку та розвитку. І тиску зі сторони учасників розгляду справи на нього не було. І позиція дитина не пов`язана із впливом на неї. Проте суд не погоджується з тим, що на дитину не було впливу щодо її позиції відносно участі у спілкуванні та зустрічей з батьком. Оскільки [PERSON] так і не зміг пояснити суду з яких причин особисто він не бажає бачитись з батьком. Лише весь час посилався на те, що батько вмішується в їхню сім`ю, тобто висловлює думку інших членів сім`ї, а не свою власну. Доводи відповідача про те, що позивач сам створив таку ситуацію тим, що звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання сина, суд вважає безпідставним. Оскільки даний спір вирішений. На даний час син сторін досягнув 14 років і вже сам може вирішувати питання з ким проживати. Доводи відповідача про те, що позивач замість того, щоб налагодити відносини із сином звертається до судових і правоохоронних органів, чим створю негативну думку у дитини про себе, суд також вважає безпідставним. Оскільки з наданих самою ж відповідачкою доказів вбачається, що коли позивач намагався поспілкуватись з дитиною в школі, остання звернулась з цього приводу до правоохоронних органів про вчинення позивачем кримінального правопорушення. Налагодити відносини з сином, відновити довіру до себе, позивач може лише шляхом спілкування з сином, а в цьому йому чиняться перешкоди. Таким чином у позивача немає іншого способу захисту свого права лише як звернення до суду, оскільки рішення органу опіки та піклування відповідачкою не виконується. Такими, що не відповідають дійсності суд вважає і доводи відповідача про те, що батько змушує сина ходити по судах, а не вирішує дане питання за взаємною згодою. Оскільки у всіх випадках саме відповідачка заявляла клопотання та настоювала на участі сина в судовому засіданні з метою з`ясування його думки. Саме відповідачка звертається до психологів інших фахівців і не з метою надання дитині спеціалізованої психологічної допомоги, а щоб добитись висновку про те, що сина сам не бажає спілкуватись з батьком. Натомість матір`ю не створюється у дитини позитивне відношення до батька, який від своєї дитини не відмовився та бажає зустрічатись та спілкуватись із сином. На підставі викладеного та враховуючи вік дитини, суд приходить до висновку про необхідність встановлення способу та графіку участі у вихованні та спілкуванні дитини з батьком. При цьому вважає, що зустрічі та спілкування сина з батьком повинні проходити без присутності матері, так як син сторін вже достатньо дорослий і не потребує того, щоб мати водила його за ручку на зустрічі з батьком. Суд вважає, що саме той спосіб участі батька у спілкуванні з дитиною забезпечить найбільш повний взаємозв`язок між батьком та дитиною. Дозволить батькові вільно, без напруги, спілкуватись з дитиною, без огляду на присутність матері, яка виражає негативне ставлення до позивача. В свою чергу, враховуючи відношення дитини до батька, яке існує на час розгляду спору, суд погоджується з доводами відповідача та представника відповідача, що потрібен певний час, для того щоб батько та дитина почали спілкуватись та відновили довірливі відносини між собою, але зазначає, що це повинно відбуватись в процесі спілкування батька з сином, а шляхом чекання того часу, коли у самої дитини зміниться відношення до батька та виникне бажання у спілкуванні з ним. Тому протягом найближчого періоду після набрання рішенням законної сили, суд вважає за можливе обмежити зустрічі дитини з батьком раз на місяць протягом чотирьох годин у вихідний день. Дані зустрічі повинні відбуватись на нейтральній від проживання сторін території, в громадських місцях. Щодо спілкування сина з батьком по телефону та іншими засобами зв`язку суд не вбачає перешкод для такого спілкування. але вважає за можливе обмежити його здійснення у вільний від занять дитини час. Враховуючи вищевикладені обставини, висновок органу опіки та піклування, відносини., що склались між сторонами та між батьками і дитиною, суд приходить до висновку про визначення позивачеві наступного способу його участі у вихованні та спілкуванні з сином: - шляхом вільного спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку у вільний від навчання дитини час. - протягом перших шести місяців після набрання рішенням законної сили шляхом зустрічей раз на місяць, у другу суботу місяця, протягом чотирьох годин, попередньо погодивши час спілкування з сином, у населеному пункті за місцем фактичного проживання дитини, на нейтральній території, а саме: у дитячих розважальних центрах, зонах відпочинку, тощо, без присутності матері, з урахуванням стану здоров`я дитини. - після спливу шести місяців після набрання рішення законної сили, кожні другу та четверту суботу і неділю місяця в період часу з 10:00 години до 18:00 години, у погодженому між батьком та сином місці, без присутності матері, з урахуванням стану здоров`я дитини. - спілкування під час літніх канікул визначати за погодженням часу та місця між батьком та сином. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, та що судом ухвалюється рішення про часткове задоволення позовних вимог, тому існує підстава для стягнення понесених позивачем судових витрат з відповідачки на користь позивача, але враховуючи той факт, що позивач просить покласти понесені ним судові витрати по сплаті судового збору на нього, і будь-якої заборони стосовно такого розподілу судових витрат законом не передбачено, суд приходить до висновку про можливість покладення понесених судових витрат по сплаті судового збору на позивача.

Outcome: partial