Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

У травні 2023 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (далі - відповідач) про зобов`язання Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» зробити перерахунок заборгованості та графіку погашення кредиту за кредитними договорами. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 03.11.2020 року між позивачем та відповідачем укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 1001724473101, відповідно до якого позивачу надано кредит у сумі 300 000 грн строком на 36 місяців, розмір процентної ставки становить 0,01 % річних. Відповідно до виписки по рахунку Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» за кредитним договором № 1001724473101 позивачем були здійснені операції (платежі) по рахунку, а саме автоматичне термінове погашення кредитної заборгованості за період з 01.11.2020 року - 21.03.2023 року у сумі 317 609,98 грн. Позивач вказує, що ним сумлінно виконувався обов`язок за договором та він вносив чергові платежі відповідно до графіку погашення кредиту. Позивач вважає, що договір укладений між ним та відповідачем про надання кредитних коштів у сумі 300 000 грн є таким, що порушує його права та підлягає визнанню недійсним в частині нарахування плати за обслуговування кредиту. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.05.2023 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та призначено підготовче судове засідання. 03.07.2023 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача заперечує проти позовних вимог у повному обсязі. Даний відзив на позовну заяву прийнято судом. 20.07.2023 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву про захист прав споживачів, згідно якої останній підтримав задоволення позовних вимог у повному обсязі. 31.07.2023 року від представника відповідача до суду надійшов уточнений відзив у справі № 369/6408/23, згідно якого останній заперечив проти задоволення позову повністю. 31.07.2023 року від представника відповідача до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив у справі № 369/6408/23, згідно якого останній заперечив проти задоволення позову повністю. Ухвалою суду від 11.09.2023 року у задоволенні клопотання представника відповідача про передачу справи № 369/6408/23 відмовлено. Закрито підготовче провадження у справі № 369/6408/23 за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 06 листопада 2023 року на 10 год. 45 хв. 25.10.2023 року до суду від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника, згідно якого останній просив розглянути справу без його участі, яке задоволено судом. 03.11.2023 року до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача, яка задоволена судом. Сторони у судове засідання 06.11.2023 року не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, хоча про дату та час судового розгляду були повідомлені належним чином. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників справи на підставі наявних в ній доказів. З урахуванням указаних обставин, в силу ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом установлено наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 03.11.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою для наданням йому банківських послуг з відкриття поточного рахунку та надання споживчого кредиту. Відповідач запропонував позивачу приєднатися до його Договору комплексного банківського обслуговування, з чим позивач погодився, підписавши Заяву № 1001724473101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 03.11.2020. Згідно з п. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Підписана між позивачем та відповідачем Заява є договором приєднання, і даний документ містить умови договору банківського рахунку та кредитного договору: номер поточного рахунку, сума кредиту, розмір реальної річної процентної ставки, її складові (проценти та комісія), строк оплати, графік платежів. На підставі вказаної заяви відповідач відкрив позивачу поточний рахунок, видав кредит на споживчі ціли у сумі 300 000,00 грн., строком на 36 місяців, з реальною річною процентною ставкою у розмірі 47,2381%, та її складовими: процентною ставкою у розмірі 0,01 % річних, комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,99 %, повернення кредиту згідно з графіком, розрахунковою датою платежу - останній день календарного місяця. Позивач отримав кредитні кошти, що ним не заперечується та підтверджується меморіальним ордером № TR.45261239.49487.8810 від 03.11.2020 випискою з рахунку, яку додано позивачем до позовної заяви. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем щодо укладеного кредитного договору, регулюються Законом України 15.11.2016 № 1734-VIII «Про споживче кредитування», який набрав чинності з 10.06.2017. Інформацію, яка надається споживачу про умови кредитування, регулюється статтею 9 вказаного Закону, яка називається «Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит». У вказаній статті Закону зазначено Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Забороняється обмежувати споживача в часі для ознайомлення з інформацією, зазначеною у паспорті споживчого кредиту. Інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та його структурного підрозділу, через який надається споживчий кредит, реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру банків чи Державного реєстру фінансових установ; 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо); 3) суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту; 4) тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим Цивільним кодексом України; 5) види забезпечення за кредитом, необхідність проведення оцінки предмета забезпечення за кредитом та про те, за чий рахунок така оцінка проводиться; 6) орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування. Якщо кредитодавець пропонує різні способи надання кредиту, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що використання інших способів надання кредиту може мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки. Якщо платежі за послуги кредитодавця, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, є періодичними, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що витрати на такі послуги можуть змінюватися протягом строку дії договору про споживчий кредит; 7) необхідність укладення договорів щодо супровідних послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання кредиту, перелік осіб, яких кредитодавець визначив для надання відповідних послуг (за наявності), а також орієнтовна вартість таких послуг. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної супровідної послуги, що надаватиметься споживачу третьою особою та є обов`язковою для отримання кредиту, орієнтовна вартість такої послуги визначається за аналогічними, вже укладеними кредитодавцем договорами про споживчий кредит за попередні три місяці, або у разі відсутності таких договорів за середньою вартістю такої послуги, визначеною кредитодавцем за результатами аналізу вартості послуг, що пропонуються щонайменше трьома постачальниками на ринку таких послуг; 8) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 9) попередження про наслідки прострочення виконання зобов`язань із сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, що застосовуються чи стягуються у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, а також про право кредитодавця та/або нового кредитора залучати до врегулювання простроченої заборгованості колекторську компанію. Попередження про право кредитодавця залучати до врегулювання простроченої заборгованості колекторську компанію обов`язково має включати інформацію про встановлені законодавством вимоги щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимоги щодо етичної поведінки), про право споживача на звернення до Національного банку України щодо недотримання зазначених вимог кредитодавцем та/або новим кредитором, та/або колекторською компанією, а також на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої споживачу у процесі врегулювання простроченої заборгованості, та інформацію про кримінальну відповідальність, передбачену статтею 182 Кримінального кодексу України за незаконне збирання, зберігання, використання, поширення конфіденційної інформації про третіх осіб; 10) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 11) порядок дострокового повернення кредиту; 12) у разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку - відомості про те, що від споживача може вимагатися повне повернення суми кредиту в будь-який час, строк попередження про таку вимогу. Інформація про платежі, що надається споживачу кредитодавцем відповідно до частин другої та третьої цієї статті, обов`язково має включати базу розрахунку платежів (суму, на підставі якої робиться відповідний розрахунок, зокрема суму наданого кредиту, суму непогашеного кредиту тощо). У разі якщо окремі умови надання споживчого кредиту, визначені у частинах другій та третій цієї статті, діятимуть протягом частини строку користування кредитом, кредитодавець повідомляє споживача про такі умови, строк їх дії та порядок інформування про їх зміну. Споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"). Інформація, наведена у паспорті споживчого кредиту, викладається шрифтом одного розміру і типу та в одному форматі друку. За бажанням споживача зазначена інформація може бути надана йому на належному йому електронному носії інформації або електронною поштою. Забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем такої інформації, у тому числі шляхом її друкування шрифтом меншого розміру, ніж основний текст, злиття кольору шрифту з кольором фону тощо. У разі укладення за бажанням споживача договору про споживчий кредит з використанням дистанційних каналів комунікації така інформація на паперовому чи іншому носії інформації тривалого використання надається споживачу за його зверненням після укладення договору. Кредитодавець на власний вибір розміщує для зацікавлених осіб у приміщеннях, де здійснюється обслуговування клієнтів, інформацію в письмовому вигляді про тарифи та умови, на яких він надає споживчі кредити, та/або розміщує таку інформацію на своєму офіційному веб-сайті. На вимогу споживача кредитодавець зобов`язаний безоплатно надати йому копію проекту договору про споживчий кредит у паперовому або електронному вигляді (за вибором споживача). Це положення не застосовується, якщо кредитодавець на момент вимоги має підстави не продовжувати або не бажає продовжувати процес укладення договору про споживчий кредит із споживачем. Кредитодавець до укладення договору про споживчий кредит на вимогу споживача надає йому пояснення з метою забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансового стану, зокрема шляхом роз`яснення інформації, що надається відповідно до частин другої та третьої цієї статті, істотних характеристик запропонованих послуг та наслідків для споживача, зокрема у разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. Надання таких пояснень, роз`яснень, інформації в належному та зрозумілому вигляді та ознайомлення з передбаченою цією частиною інформацією підтверджуються у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Вимоги щодо надання інформації, встановлені у частинах першій - дев`ятій цієї статті, поширюються також на кредитних посередників, у разі якщо споживач звернувся до них. У разі ненадання визначеної у цій статті інформації або надання її в неповному обсязі чи надання недостовірної інформації кредитодавець або кредитний посередник несе відповідальність у порядку та розмірі, визначених законом. Споживач, який внаслідок ненадання йому визначеної у цій статті інформації або надання її в неповному обсязі чи надання недостовірної інформації уклав договір на менш сприятливих для себе умовах, ніж ті, що передбачені у цій інформації, має право вимагати приведення укладеного договору у відповідність із зазначеною інформацією шляхом направлення кредитодавцю відповідного письмового повідомлення. Кредитодавець зобов`язаний привести договір у відповідність з умовами, зазначеними у наданій інформації, протягом 14 днів з дати отримання такого повідомлення. Відповідач надав позивачу перед укладенням кредитного договору Паспорт споживчого кредиту. Вказаний документ оформлений у формі додатку 1 до Закону України «Про захист прав споживачів». Він містить усі передбачені Закон умови, з якими необхідно ознайомити позичальника перед отримання кредиту. Позивач з ними ознайомився та на підтвердження поставив свій підпис під вказаним Паспортом споживчого кредиту. Позивач у позові не вказує, у чому саме полягало введення його в оману відповідачем, і які саме умови кредитування йому не були повідомлені. Суд критично оцінює посилання позивача на положення ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», які на день укладення договору вже не діяли, оскільки були унормовані Законом України «Про споживче кредитування». Обґрунтовування позивачем своїх вимог постановою Правління НБУ від 10.05.2007 №168 «Про затвердження Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», які втратили чинність у зв`язку з набуттям чинності Законом України «Про споживче кредитування», стаття 9 якого безпосередньо регламентує порядок повідомлення споживачу інформації про споживчий кредит у вигляді Паспорту споживчого кредиту, форма якого наведена у додатку 1 цього Закону. Позивач у позові просить зробити перерахунок заборгованості у зв`язку з неповідомленням йому усієї інформації про кредитні умови. Але вказане твердження спростовується Паспортом споживчого кредиту, підписаним позивачем. Будь-яких інших підстав для перерахунку, окрім як неповідомлення відповідачем необхідної інформації про умови кредитного договору, позивач не наводить і не заявляє. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначається орієнтовна реальна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Позивачу перед укладення договору був наданий Паспорт споживчого кредиту від 03.11.2020, в якому зазначено реальну процентну ставку та усі складові, які вона включає; зазначені суми подорожчання кредиту (тобто, суму, яку позичальник повинен заплатити зверх кредиту протягом усього періоду кредитування); та загальну вартість кредиту (усі платежі, включаючи тіло кредиту та реальну процентну ставку). Також вказані умови вказані у заяві на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Так, позивачу повідомлено: - річна реальна процентна ставка - 47,2381 %; - розмір (сума) щомісячного платежу згідно з графіком - від 8332,13 грн. до 8334,49 грн.; - загальна вартість кредиту - 514 966,05 грн.; - загальні витрати за споживчим кредитом - 214 966,05 грн. Суд погоджується з доводами представника відповідача, що позивач перед укладенням кредитного договору та під час укладення кредитного договору був обізнаний про усі платежі за кредитом та суми, які належить сплатити за весь період кредитування, як в процентному, так і абсолютних (сумарних) значеннях. Тому твердження позивача, що його відповідач увів в оману та не повідомив про умови кредитного договору, є хибними. Суд вважає, що у договорі вказано усі істотні умови та складові кредитних платежів як у процентному, так і в сумарному вираженні; як щомісячні платежі, так і загальні, включаючи переплати (подорожчання) за кредитом, включаючи підсумкову загальну суму, яку необхідно сплатити за весь період кредитного договору. Поняття правочину визначено статтею 202 ЦК України, відповідно до якої правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Законом свободу договору проголошено як одну з загальних засад цивільного судочинства (ст. 3 ЦК України). У договорі, який є предметом спору, сторони погодили усі істотні умови кредитування, включаючи розмір реальної річної процентної ставки. Позивач не вказує, в чому конкретно полягає омана з боку відповідача, і які саме умови не повідомив відповідач позивачу під час укладення договору. Загальне та абстракте твердження позивача про те, що йому не повідомили умови договору і цим ввели його в оману, є надуманими, що спростовується як паспортом споживчого кредиту, так і заявою № 1001724473101 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 03.11.2020. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначається орієнтовна реальна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Позивачу перед укладення договору був наданий Паспорт споживчого кредиту від 03.11.2020 року, в якому зазначено реальну процентну ставку та усі складові, які вона включає; зазначені суми подорожчання кредиту (тобто, суму, яку позичальник повинен заплатити зверх кредиту протягом усього періоду кредитування); та загальну вартість кредиту (усі платежі, включаючи тіло кредиту та реальну процентну ставку). Також вказані умови вказані у заяві на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Так, позивачу повідомлено: - річна реальна процентна ставка - 47,2381%; - розмір (сума) щомісячного платежу згідно з графіком - від 8332,13 грн. до 8334,49 грн.; - загальна вартість кредиту - 514 966,05 грн.; - загальні витрати за споживчим кредитом - 214 966,05 грн. Отже, позивач перед укладенням кредитного договору та під час укладення кредитного договору був обізнаний про усі платежі за кредитом та суми, які належить сплатити за весь період кредитування, як в процентному, так і абсолютних (сумарних) значеннях. Тому твердження позивача, що його відповідач увів в оману та не повідомив про умови кредитного договору, є хибним. В договорі вказано усі істотні умови та складові кредитних платежів як у процентному, так і в сумарному вираженні; як щомісячні платежі, так і загальні, включаючи переплати (подорожчання) за кредитом, включаючи підсумкову загальну суму, яку необхідно сплатити за весь період кредитного договору. Поняття правочину визначено статтею 202 ЦК України, відповідно до якої правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Законом свободу договору проголошено як одну з загальних засад цивільного судочинства (ст. 3 ЦК України). У договорі, який є предметом спору, сторони погодили усі істотні умови кредитування, включаючи розмір реальної річної процентної ставки. Позивач не вказує, в чому конкретно полягає омана з боку відповідача, і які саме умови не повідомив відповідач позивачу під час укладення договору. Твердження позивача про те, що йому не повідомили умови договору і цим ввели його в оману, є безпідставними, що спростовується як паспортом споживчого кредиту, так і заявою № 1001724473101 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 03.11.2020. Усі інші доводи та твердження сторін не спростовують вищевикладених висновків суду. Разом із тим, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та відповідача, які викладені останніми у позовній заяві, відзиві на позов, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: dismissed