Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

У позовній заяві представник позивача [PERSON] адвокат Кожухар В.А. просить поновити позивача на роботі на посаді завідувача, лікаря судово-медичного експерта гістолога відділу судово-медичної експертизи речових доказів (судово-медична лабораторія) комунальної установи "Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи" (далі КУ «Одеське обласне бюро СМЕ»); поновити позивача на роботі на посаді лікаря судово-медичного експерта гістолога відділення судово-медичної гістології за сумісництвом КУ «Одеське обласне бюро СМЕ»; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 квітня 2023 року по дату виконання рішення суду з розрахунку середньоденної заробітної плати у 1 090,27 грн. Заявлені позовні вимоги представник обґрунтував тим, що з 13 січня 2022 року позивач працювала завідувачем, лікарем судово-медичного експерта гістолога відділу судово-медичної експертизи речових доказів (судово-медична лабораторія) КУ «Одеське обласне бюро СМЕ» та з 06 лютого 2023 року прийнята на 0,25 ставки посади лікаря судово-медичного експерта гістолога відділення судово-медичної гістології за сумісництвом КУ «Одеське обласне бюро СМЕ». З 30 січня 2023 року на посаду виконуючого обов`язки директора КУ «Одеське обласне бюро СМЕ» був призначений [PERSON] на період відсторонення [PERSON] . Після цього призначення [PERSON] почав відкриту конфронтацію з більшістю трудового колективу, направлену на усунення із займаних посад небажаних для нього особисто співробітників, не зважаючи на їх рівень професіоналізму, професійні здібності та досягнення. Наказом відповідача в особі [PERSON] № 332-к/тр від 28 квітня 2023 року позивач звільнена із посади завідувача відділу речових доказів за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, з 28 квітня 2023 року. У зв`язку із звільненням із основного місця роботи цим же наказом позивач увільнена від виконання обов`язків судово-медичного експерта, які вона займала як внутрішній сумісник. Таке звільнення позивач вважає необґрунтованим і незаконним. У наказі про звільнення зазначено, що позивача двічі притягнуто до дисциплінарної відповідальності із накладенням дисциплінарних стягнень, однак їх вона вважає неправомірними. Наказом № 97-ктр від 13.02.2023 позивачу оголошено догану за грубе порушення вимог Правил внутрішнього трудового розпорядку, оскільки за твердженнями відповідача позивач в грубій нетактовній та образливій формі висловилась в адресу керівника установи. Однак відповідач у наказі про звільнення не наводить конкретних доказів на підтвердження таких висловлювань зі сторони позивача, при цьому такі поняття як «висловлювання в грубій, нетактовній формі» є оціночними судженнями. У зв`язку із цим вважає, що правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності викликає великі сумніви через відсутність у відповідача належних доказів на підтвердження наведених суджень. Наказом № 149-ктр від 22.02.2023 позивачу оголошено догану за грубе порушення вимог чинного законодавства щодо терміну проведення експертиз та Правил внутрішнього трудового законодавства, оскільки доручену їй 08 грудня 2022 року експертизу всупереч місячного строку вона виконала лише у лютому поточного року. З приводу таких звинувачень позивач 21.02.2023 звернулась до голови профспілки [PERSON] із заявою, у якій детально виклала свою позицію щодо об`єктивних причин неможливості своєчасного виконання експертизи та просила провести перевірку правомірності накладення стягнення. Однак після чергового тиску голову профспілки [PERSON] було звільнено за власним бажанням, тому заява позивача залишилась нерозглянутою. Крім цього, таке дисциплінарне стягнення у випадку його правомірності мало бути накладене на позивача як лікаря судово-медичного експерта гістолога (сумісника), а не завідувача відділу речових доказів. Після наведених дисциплінарних стягнень у наказі про звільнення відповідач посилається на результати проведеної згідно наказу № 50/1-од від 05.04.2023 перевірки роботи відділення судово-медичної токсології, згідно якої зі сторони позивача як завідувача відділу СМЕ речових доказів виявлено привласнення владних повноважень та відсутність контролю за роботою відділення судово-медичної токсикології та завідуючої цього відділення [PERSON] . Проте, вважає, що аналіз змісту складових акту службової перевірки не підтверджує таких тверджень відповідача. Позивач у доповідній надала обґрунтовані зауваження на кожне звинувачення, однак генеральним директором до уваги вони не прийняті. Вважає, що усі висунуті проти позивача звинувачення є інсинуацією та тиском на неї (мобінгом) з боку генерального директора КУ «Одеське обласне бюро СПЕ» [PERSON] з метою звільнення. Крім цього, наказ про звільнення не містить жодної підстави для звільнення позивача з посади лікаря судово-медичного експерта відділення судово-медичної гістології за сумісництвом. Ухвалою суду від 19 травня 2023 року за позовом відкрито провадження, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам згідно їх процесуального статусу надано строки для подання заяв по суті спору у формі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення. Відповідач КУ «Одеське обласне бюро СМЕ» в особі його генерального директора Пастернака І.О., який одночасно за позовом виступає у процесуальному статусі третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, подав відзив на позовну заяву. У ньому заперечив проти заявлених позовних вимог за їх необґрунтованістю. Вказав, що припинення з позивачем трудових відносин стало логічним наслідком порушення нею п.13 Правил внутрішнього трудового розпорядку, п.3.8 та п.2.6 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, п.1 та п.7 розділу ІІ посадової інструкції завідувача, лікаря судово-медичного експерта відділу СМЕ речових доказів (лабораторії). Факти вчинення позивачем дисциплінарних проступків є доведеними та очевидними. Зокрема, невиконання розпоряджень керівництва установи та порушення вимог професійної етики підтверджується поясненнями [PERSON] від 07.02.2023 та листом ознайомлення з наказом. Порушення місячного строку проведення експертизи підтверджується самим фактом отримання нею такого доручення 12.12.2022 та його невиконання станом на 12.01.2023, тобто у період до настання чинників, на які посилається позивач, у тому числі її увільнення від сумісницької посади. При цьому жодних пояснень причин затримки виконання експертизи позивач начальнику бюро не надала та письмового повідомлення суб`єкту призначення експертизи не надіслала. Стосовно третього дисциплінарного проступку, то позиція позивача у цій частині не ґрунтується на фактичних обставинах справи. Цьому факту передувала службова перевірка, якою встановлено визначення позивачем виконавців експертиз, хоча такі повноваження згідно приписів п.2.6 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи належать до компетенції начальника бюро, що є свідченням перевищення позивачем своїх повноважень. Вказані проступки позивач вчинила без поважних причин, не маючи жодних обставин, які б виключали можливість притягнення її до дисциплінарної відповідальності. Накладені дисциплінарні стягнення у вигляді оголошених доган позивач хоча й вважає неправомірними, однак у встановленому порядку їх не оскаржувала, тому вони є чинними. Також дотримана умова систематичності неналежного виконання позивачем посадових обов`язків, оскільки перше дисциплінарне стягнення до неї застосоване як до завідувача відділом. Обставини справи свідчать про несумлінність позивача й на посаді, яку вона займала за сумісництвом, а тому, враховуючи недієвість застосованого стягнення у виді догани, роботодавець цілком обґрунтовано прийняв рішення про звільнення позивача. Представник позивача через систему «Електронний суд» подав відповідь на відзив на позовну заяву, у якому вказав, що відповідач намагається перекрутити факти на свою користь та виправдати незаконність своїх дій, надавши їм легальної форми. Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив. У ньому зазначив, що службове розслідування стосовно допущених позивачем порушень при проведенні експертиз проводилось під керівництвом заступника генерального директора, досвідченого судово-медичного експерта з понад 30-ти річним стажем роботи. Саме ним були виявлені допущені позивачем порушення та запропоновано притягнути її до дисциплінарної відповідальності. Вчинені позивачем діяння є винними та характеризуються наявністю складу дисциплінарного проступку. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. 13 січня 2022 року згідно із наказом №9-л від 12 січня 2022 року [PERSON] призначена на посаду завідувача, лікаря судово-медичного експерта гістолога відділу судово-медичної експертизи речових доказів (судово-медична лабораторія) КУ «Одеське обласне бюро СМЕ». Наказом № 34 від 31 січня 2023 року [PERSON] з 01 березня 2023 року відсторонено від обов`язків. З 01 лютого 2023 року [PERSON] дозволено сумісництво на 0,25 ставки посади лікаря судово-медичного експерта відділення судово-медичної гістології (наказ від 06.02.2023 № 70-к/тр). Наказом від 13 лютого 2023 року № 97-к/тр [PERSON] , завідувачку відділу речових доказів, за скоєння дисциплінарного проступку притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення догану. Відповідно до змісту цього наказу [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності за те, що вона під час ознайомлення із наказом в.о. генерального директора КУ «Одеське обласне бюро СМЕ» Пастернака І. від 01.02.2023 «Про скасування усіх наказів, підписаних генеральним директором КУ «Одеське обласне бюро СМЕ» [PERSON] за період часу з 24.01.2023 по 30.01.2023 та забезпечення діяльності бюро на період проведення службового розслідування робочою комісією Одеської обласної ради» в присутності підлеглих та працівників бюро в грубій, нетактовній та образливій формі висловилась на адресу керівника установи, чим порушила вимоги Правил внутрішнього трудового розпорядку, згідно з якими працівник зобов`язаний працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження керівника, додержуватись трудової та технічної дисципліни, дотримуватись професійних обов`язків медичних працівників, зокрема щодо вимог професійної етики і деонтології. Наказом від 21 лютого 2023 року № 149-к/тр [PERSON] , завідувачку відділу речових доказів, за скоєння дисциплінарного проступку притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення догану. Це дисциплінарне стягнення накладене на [PERSON] за порушення терміну проведення експертиз (п.3.8 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи та п.1.24 Правил проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної гістології) та Правил внутрішнього трудового розпорядку, згідно з якими працівник зобов`язаний працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження керівника, додержуватись трудової та технічної дисципліни. З 23 лютого 2023 року з [PERSON] знято 0,5 ставки внутрішнього сумісника з посади лікаря судово-медичної експертизи речових доказів (наказ від 23.02.2023 № 155-к/тр). Наказом № 50/1-од від 05 квітня 2023 року призначено проведення службової перевірки у відділенні судово-медичної токсикології з метою з`ясування фактів неналежного виконання посадовими особами відділу судово-медичної експертизи речових доказів та відділення токсикології функціональних обов`язків, що могло призвести до несвоєчасного отримання висновків експертів судово-слідчими органами та затримки прийняття правових рішень ними у відношенні потерпілих, підозрюваних, обвинувачених та інших осіб. За результатами проведеної службової перевірки складено акт від 11 квітня 2023 року, у якому констатовано виявлення грубих порушень з боку завідувача відділу судово-медичних експертиз речових доказів [PERSON] привласнення владних повноважень та відсутність контролю роботи відділення судово-медичної токсикології: - п.1.6. Правил проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної токсології бюро судово-медичних експертиз»; - п.2.6 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи; - п.1 та п.7 розділу ІІ посадової інструкції завідувача, лікаря судово-медичного експерта відділу судово-медичних експертиз речових доказів (лабораторії). Комісія рекомендувала адміністрації бюро розглянути питання про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності. Наказом № 332-к/тр від 28 квітня 2023 року [PERSON] звільнено із посади завідувача відділу речових доказів за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, з 28 квітня 2023 року. У зв`язку зі звільненням із основного місця роботи [PERSON] увільнено від виконання обов`язків судово-медичного експерта гістолога, які вона займала як внутрішній сумісник на 0,25 ставки. В якості підстави для звільнення [PERSON] у наказі міститься посилання на її притягнення до дисциплінарної відповідальності з оголошенням догани відповідно до наказів від 13 лютого 2023 року № 97-к/тр та від 21 лютого 2023 року № 149-к/тр [PERSON] , а також результати службової перевірки, проведеної на підставі наказу № 50/1-од від 05.04.2023, що у своїй сукупності, на думку відповідача, свідчить про систематичне невиконання завідувачем відділу речових доказів без поважних причин, покладених на неї трудовим договором або Правилами внутрішнього трудового розпорядку обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Згідно з п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення. Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця. Під систематичним невиконанням трудових обов`язків мається на увазі неодноразове здійснення працівником цих вчинків. А саме, для звільнення за пунктом 3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання своїх трудових обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше. Тобто працівник і раніше (до моменту вчинення проступку, за який його роботодавець звільнив за пунктом 3 статті 40 КЗпП України) порушував трудову дисципліну, не виконував своїх посадових обов`язків, у результаті чого до нього застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. При цьому для дотримання порядку звільнення роботодавець повинен навести конкретні факти допущеного працівником невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього попереднього стягнення та коли. Тобто необхідна саме наявність застосованого й такого, що не втратив юридичної сили стягнення, що передувало новому порушенню, а не просто фактична наявність сукупності застосованих заходів дисциплінарного стягнення. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постанові від 27 лютого 2020 року у справі № 266/7382/18. Крім цього, у постановах від 09 грудня 2021 року у справі № 489/58/20 та від 28 вересня 2023 року у справі № 922/5397/13 Верховний Суд зробив такий висновок: «Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок». Отже, для звільнення працівника на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України, необхідна наявність таких умов, як протиправність дій або бездіяльність працівника, його вина та систематичність порушень. При відсутності хоча б однієї з наведених підстав звільнення працівника буде незаконним. За змістом закону, звільнення працівника згідно з п.3 ст.40 КЗпП України є крайньою мірою, коли подальше залишення на роботі порушника трудової дисципліни суперечить інтересам установи. У справах, в яких оспорюється незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, саме роботодавець повинен довести, що застосування таких заходів стягнення відбулося без порушення законодавства про працю. У цій справі встановлено, що позивач працювала завідувачем відділу судово-медичної експертизи речових доказів (судово-медична лабораторія) КУ «Одеське обласне бюро СМЕ» та за сумісництвом працювала лікарем судово-медичним експертом гістологом відділення судово-медичної гістології. До звільнення до позивача [PERSON] двічі застосовано дисциплінарні стягнення у виді догани відповідно до наказів від 13 лютого 2023 року № 97-к/тр та від 21 лютого 2023 року № 149-к/тр. Зазначені накази у встановленому порядку не оспорювались та не скасовувались, тому мають юридичну силу та відповідні юридичні наслідки. Разом із цим, враховуючи сутність дисциплінарних проступків, дисциплінарне стягнення відповідно до наказу від 13 лютого 2023 року № 97-к/тр до позивача застосоване як до завідувача відділу речових доказів, а згідно наказу від 21 лютого 2023 року № 149-к/тр як до лікаря судово-медичного експерта гістолога відділення судово-медичної гістології. Ці обставини не заперечуються й самим представником відповідача у поданому відзиві на позовну заяву. Результати проведеної на підставі наказу № 50/1-од від 05 квітня 2023 року службової перевірки у відділенні судово-медичної токсикології стосуються позивача [PERSON] виключно як завідувача відділу речових доказів. В акті службової перевірки від 11 квітня 2023 року зазначено про привласнення [PERSON] владних повноважень та відсутність з її сторони контролю роботи відділення судово-медичної токсикології, чим вона допустила порушення вимог п.1.6. Правил проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної токсології бюро судово-медичних експертиз», п.2.6 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, п.1 та п.7 розділу ІІ посадової інструкції завідувача, лікаря судово-медичного експерта відділу судово-медичних експертиз речових доказів (лабораторії). Аналогічні порушення трудової дисципліни відображені в наказі № 332 к/тр від 28 квітня 2023 року про звільнення [PERSON] . Аналізом змісту акту службової перевірки судом встановлено таке. З пункту\~1\~описової частини акту службової\~перевірки вбачається,\~що привласнення [PERSON] \~владних повноважень\~полягає у\~визначенні нею\~виконавців експертиз,\~призначених слідчими\~органами,\~тоді як\~такі повноваження\~згідно \~п.2.6\~Інструкції про\~проведення судово-медичної\~експертизи належать\~начальнику бюро,\~тобто генеральному\~директору КУ «Одеське обласне бюро СМЕ». Таких випадків встановлено вісім, проте вони мали місце у грудні 2022 року та січні 2023 року, тобто до моменту оголошення позивачу доган у лютому 2023 року № 97-к/тр, а тому не можуть вказувати на систематичність порушення як обов`язкового елемента для застосування положень п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України. Розділ ІІ посадової інструкції завідувача, лікаря судово-медичного експерта відділу судово-медичних експертиз речових доказів (лабораторії) визначає завдання та обов`язки працівника за цією посадою, серед яких: 1. Здійснює керівництво судово-медичною лабораторією відповідно до чинного законодавства України, нормативно-правових актів, що регламентують діяльність судово-медичної експертизи та організацію судово-медичної служби. 7. Здійснює контроль за роботою працівників судово-медичної лабораторії, в тому числі за якістю ведення судово-медичної документації та виконанням судово-медичних експертиз, сам виконує відповідну кількість експертиз. Із пунктів 2-4 акту службової перевірки вбачається, що зазначені у них порушення стосуються судово-медичних експертиз, проведених 14 березня 2023 року завідувачем відділення судово-медичної токсикології Тарасовою О.С. У період з 06 березня 2023 року по 18 березня 2023 року [PERSON] перебувала у відпустці, у зв`язку із навчанням, що підтверджується наказом відповідача № 7-В від 28 лютого 2023 року. Отже, наведене свідчить про відсутність підстав пов`язувати наведені у пунктах 2-4 акту службової перевірки недоліки (порушення) роботи відділення судово-медичної токсикології із неналежним виконанням позивачем своїх службових обов`язків, передбачених п.п.1, 7 посадової інструкції, оскільки ці факти мали місце в період перебування позивача у навчальній відпустці. У пункті 5 акту службової перевірки вказано недоліки при ведені журналу реєстрації експертиз (досліджень), речових доказів (об`єктів дослідження) та документів у відділенні судово-медичної токсикології № 1 та № 2 за 2023 рік, № 3 за 2022 рік. Недоліки по журналу № 3 за 2022 рік суд до уваги не приймає з причин їх допущення до застосування щодо позивача дисциплінарного стягнення у вигляді оголошених доган. По журналу\~№ 1\~за 2023\~рік встановлено,\~що він\~розпочатий 01\~січня 2023\~року та\~закінчений 01\~березня 2023\~року,\~прошитий,\~пронумерований,\~однак не\~скріплений печаткою\~та не\~затверджений підписом\~керівника установи.\~Отже,\~факт порушення\~ведення даного\~журналу уже\~існував на\~момент застосування\~до позивача\~дисциплінарного стягнення\~у вигляді\~догани,\~проте був\~виявлений лише\~у квітні\~2023\~року під\~час проведення\~службової перевірки.\~Такі обставини\~не кваліфікують\~дії позивача\~за ознакою «систематичність порушень», оскільки фактичне порушення відбулося у період, який передував застосуванню до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани. По зазначеному журналу та журналу № 2 за 2023 рік виявлені й інші недоліки їх ведення, однак без зазначення конкретних дат їх допущення, що позбавляє суд можливості надати їм належну правову оцінку з огляду на факти та обставини, які підлягають доведенню у спірних правовідносинах. Таким чином, при прийнятті наказу № 332-к/тр від 28 квітня 2023 року відповідачем не було встановлено і перед судом не доведено, що після застосування у лютому до [PERSON] дисциплінарних стягнень у вигляді догани, нею вчинено новий дисциплінарний проступок. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність у відповідача законної правової підстави для звільнення позивача з посади завідувача відділу речових доказів на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України. Оскільки увільнення позивача від виконання обов`язків судово-медичного експерта гістолога відповідач здійснив виключно у зв`язку з її звільненням з основного місця роботи, тому, ураховуючи вищенаведені висновки, таке увільнення, як похідне, є також незаконним. Частина 1 статті 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. З урахуванням викладеного та приймаючи до уваги відсутність у відповідача правових підстав для звільнення позивача на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, суд дійшов висновку, що з метою відновлення порушених трудових прав позивача, належним способом захисту її права на працю є скасування наказу відповідача № 332-к/тр від 28 квітня 2023 року, поновлення її на займаних посадах (основної та по сумісництву) і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно з ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок №100), встановлено, що вказаний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу. Пунктом 2 вказаного Порядку визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до пункту 5 цього Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 цього ж Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже, розрахунок середньоденної заробітної плати проводиться шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Відповідно до довідки КУ «Одеське обласне бюро СМЕ» від 12 червня 2023 року № 22 заробітна плата позивача за два місяці, що передували звільненню, за лютий-березень 2023 року складала 20773,85 гривень. Розмір середньоденної заробітної плати складає 944,26 гривень з розрахунку 22 робочих дні за указани \~ \~ \~ \~й період. З урахуванням того, що день звільнення є останнім робочим днем, час вимушеного прогулу належить рахувати з 01 травня 2023 року по дату ухвалення цього рішення і буде становити 136 днів. Отже, на користь позивача до стягнення підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 128419,36 гривень (944,26 х 136) без врахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають вирахування податковим агентом в дохід держави. При цьому суд не приймає до уваги розрахунок представника позивача, згідно якого середньоденна заробітна плата позивача становить 1090,27 грн, через невідповідність такого розрахунку вищенаведеним положенням Порядку. У зв`язку із цим позов підлягає частковому задоволенню, оскільки саме за указаною сумою представник позивача просив здійснити стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На підставі п.п. 2, 4 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині поновлення [PERSON] на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог по суті спору судовий збір належить стягнути з відповідача на користь держави. До стягнення представник позивача також заявив 22000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Згідно із п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України). Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають роз-поділу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України). На підтвердження витрат позивача на правничу допомогу до позову приєднано копію договору про надання правничої (правової) допомоги від 05 травня серпня 2023 року (далі Договір), додаток № 1 до цього Договору від 05 травня 2023 року, розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу [PERSON] , копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію ордера серії ВН № 1219140. Відповідно до п.3.1 Договору за правову допомогу, передбачену п.1.2. Договору, клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) в розмірі, визначеному додатком № 1 до цього Договору. Згідно із додатком № 1 Договору клієнт, в порядку 100% попередньої оплати, сплатив адвокату винагороду (гонорар) в розмірі, еквівалентному 22000,00 гривень. У розрахунку судових витрат міститься перелік правничих послуг, включених до суми гонорару в розмірі 22000,00 гривень, а саме: попередня усна консультація (2 год) 2000,00 грн; попереднє опрацювання матеріалів, розробка та узгодження правової позиції (4 год) 4000,00 грн; підготовка позовної заяви, яка включає у себе: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини; пошук та ознайомлення з судовою практикою з аналогічних категорій справ; написання та подання позовної заяви (10 год) 10000,00 грн; участь у судових засіданнях (6 год) 6000,00 грн. Сторона відповідача скористалася наданим ч.6 ст.137 ЦПК України правом і у поданому відзиві на позовну заяву заявила про неспівмірність витрат позивача на правничу допомогу із відповідним обґрунтуванням. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. З огляду на задоволення позову по суті заявлених вимог, понесені позивачем витрати на надання професійної правничої допомоги підлягають відшкодуванню за рахунок відповіжача. Разом із тим, ураховуючи заперечення відповідача щодо заявленого розміру правової допомоги та виходячи із конкретних обставин цієї справи, а також процесуальних критеріїв її розгляду, суд вважає заявлений представником позивача розмір витрат на правничу допомогу адвоката завищеним, оскільки не відповідає критеріям обґрунтованості та розумної необхідності. Оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи, а саме: співмірність суми витрат зі складністю справи, яка з огляду на характер спірних правовідносин не є надто складною у правовому аспекті; відповідність суми понесених витрат критеріям співмірності необхідних і достатніх витрат, реальності і розумності з урахуванням наданих послуг з правової допомоги, суд дійшов висновку про необхідність зменшення заявленого розміру цих витрат та стягнення з відповідача на користь позивача 7000 грн витрат на професійну правничу допомогу. При цьому суд враховує, що справа розглядалась у спрощеному провадженні без виклику сторін, а пошук та аналіз як судової практики, так і нормативної бази законодавства, не відноситься до категорії «правнича допомога клієнту». Отже, заявлені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката слід задовольнити частково.

Outcome: partial