Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та встановлення місяця проживання дитини. В обґрунтування позову зазначив, що 11 січня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу Позивач з Відповідачем мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] та повнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . На протязі останніх років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин понад 4 останніх років, у зв`язку з цим не проживають протягом зазначеного часу, жодні сімейно-шлюбні відносини не підтримують. Шлюб виявився невдалим, між подружжям остаточно припинені сімейні відносини, спільне господарство не ведеться. Позивач з Відповідачем мають протилежні погляди на шлюб, сім`ю та життя. Позивачем зазначається, що зберегти сім`ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне проживання і збереження шлюбу буде суперечити інтересам Позивача та неповнолітньої дитини, оскільки подружжя вже тривалий час не проживає однією сім`єю, зокрема Позивач проживає окремо з неповнолітньою дитиною за місцем реєстрації Позивача. Під час сумісного проживання подружжя, Позивач зрозумів, що Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникали у сім`ї; з часом, проживаючи разом, не змогли підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. На теперішній час, подружжя не веде спільне господарство, сумісне проживання остаточно припинено. За переконанням Позивача відсутній подальший сенс підтримувати сімейні відносини, оскільки як у Позивача, так і у Відповідача на грунті сімейно-побутових проблем, та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя втрачено почуття любові та поваги. Позивач вважає, що за таких умов шлюб необхідно розірвати. Враховуючи наведене просить суд розірвати шлюб між сторонами, встановити місце проживання неповнолітньої дитини - [PERSON] з батьком [PERSON] за фактичним місцем проживання та реєстрації дитини за адресою: [ADDRESS] . 04.05.2023 року представником позивача подано уточнену позовну заяву, в якій просить суд розірвати шлюб між сторонами, залишити неповнолітню дитину - [PERSON] залишити проживати з батьком [PERSON] за фактичним місцем проживання та реєстрації дитини за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Зазначивши, що між сторонами відсутній спір щодо місця проживання дитини, оскільки [PERSON] проживає з батьком у м.Запоріжжі, та після розірвання шлюбу залишається з ним на проживанні. Враховуючи наведене просить суд розірвати шлюб між сторонами, малолітню дитину сторін - [PERSON] залишити на проживанні з батьком [PERSON] . Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову визнав. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Зважаючи на те, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити за результатами підготовчого провадження. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 11.01.2003 року сторони зареєстрували шлюб 11.01.2003 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Хортицького районного управління юстиції м.Запоріжжя, актовий запис за № 3 (а.с.28). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є сторони по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 24.04.2013 року (а.с.13). Відповідно до довідки №04-21/2/20 від 24.05.2021 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 24.05.2021 року. Як вбачається із довідки директора департаменту соціальної політики виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 11.09.2023 року [PERSON] станом на 11.09.2023 року згідно Єдиної інформаційної бази ВПО перебуває на обліку в Івано-Франківській МТГ, як внутрішньо переміщена особа (а.с.56). Із довідки керівника Запорізької гімназії №46 від 25.10.2023 року №323 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається у Запорізькій гімназії №46 Запорізької міської ради Запорізької області у 5-В класі. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що через непорозуміння в сім`ї сторони припинили взаємовідносини як подружжя. Сторони не змогли зберегти родину, а тому суд вважає встановленим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та постановляє рішення про задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу між сторонами. Що стосується вимог позивача про залишення дитини [PERSON] , [INFO] , на проживанні з позивачем, слід зазначити наступне. Згідно ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Так, [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком в м.Запоріжжі та навчається Запорізької гімназії №46, тоді, як відповідач [PERSON] перебуває на обліку в Івано-Франківській МТГ, як внутрішньо переміщена особа та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується письмовими матеріалами справи та поясненнями представників сторін в ході розгляду справи. Згідно ч. 3 ст. 29 ЦК України Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. На підставі наведеного, суд вважає можливим залишити [PERSON] , [INFO] , проживати разом з батьком. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112, 160 Сімейного кодексу України, ст.ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved