Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

07 липня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , треті особи: Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області, Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Максим Олексійович про витребування майна з чужого незаконного володіння, в якій просив витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] ; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що позивачу [PERSON] , а також [PERSON] (бабусі) та [PERSON] (матері) на праві спільної часткової власності (по 1/3 частині кожному) належала 3-кімнатна квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 жовтня 2008 року, виданого Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством «Південне» відповідно до розпорядження від 20.10.2008 року за № 495-08, зареєстрованого у Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради за реєстраційним номером 26622338 від 03.03.2009 року. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] (до зміни імені [PERSON] , яка померла [INFO] , позивач продовжив мешкати у зазначеній квартирі та також зареєстрований у вказаній квартирі. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Єдиними спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] являлась її дочка - [PERSON] (до зміни імені [PERSON] ), у відповідності до ст. 1261 ЦК України. У строки визначенні чинним законодавством, а саме ст. 1270 ЦК України, дочка спадкодавця з заявою про прийнятгя спадщини до нотаріальної контори не зверталась, однак вважається такою, що прийняла спадщину у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Після смерті матері позивача відкрилась спадщина на належу їй на підставі свідоцтва про право власності від 20.10.2008 року 1/3 частину спірної квартири та на 1/3 її частину, яку матір прийняла як спадок після смерті [PERSON] , однак за життя не оформила своїх спадкових прав. Єдиними спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] являється позивач як син спадкодавця, у відповідності до ст. 1261 ЦК України. У строки визначенні чинним законодавством, а саме ст. 1270 ЦК України, з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори позивач не звертався, однак вважається таким, що прийняв спадщину у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Таким чином позивач являється єдиним власником та володільцем в цілому квартири [ADDRESS] , який прийняв спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] , та продовжив користуватися спадковим майном. 25 липня 2020 року позивач був відсутній за місцем проживання. О 14.42 год. цього ж дня йому зателефонувала сусідка з квартири [ADDRESS] та повідомила, що невідомі чоловіки, один з яких був одягнений у форму робітника поліції, намагаються відчинити замки та проникнути до квартири позивача. Наступного дня, 26 липня 2020 року позивач повернувся до м. Дніпро та прибув до своєї квартири. Замок на вхідній двері був пошкоджений, але до квартири зазначені особи зайти не змогли. На прохання позивача адвокатом було зроблено запит до реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого стало відомо, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27 травня 2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. за реєстровим номером 459. Даний договір зареєстровано 22 травня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар Максимом Олександровичем. 27 липня 2020 року позивач звернувся до Чечелівського ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області з заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, а саме заволодіння майном шляхом шахрайства. [PERSON] (відповідача у справі) повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч.4 ст. 358, ч. 2 ст. 146 КК України, а саме у заволодінні чужим майном в особливо великих розмірах, вчинене за попередньою змовою з співучасником злочину [PERSON] , з використанням завідомо підробленого документа. На даний час зазначена кримінальна справа перебуває в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Договір купівлі-продажу спірної квартири 27 травня 2010 року фактично не укладався та містить всі ознаки підробки даного документу. Вважає, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння позивача незаконно, його право порушене та підлягає захисту шляхом витребування на користь позивача з чужого незаконного володіння [PERSON] квартири [ADDRESS] . У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з даним позовом. 11 жовтня 2023 року від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій зазначено, що позовні вимоги [PERSON] він визнає та не заперечує проти їх задоволення. До квартири [ADDRESS] він не має жодного відношення, у вказаній квартирі ніколи не був та про цю квартиру нічого не знає. Договір купівлі-продажу квартири від 27 травня 2010 року він не укладав та такий договір не підписував, у приміщенні приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. ніколи не перебував. Повідомив також, що декілька років тому він загубив свій паспорт громадянина України та на теперішній час має новий паспорт. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи - Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи - Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар М.О. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 20 жовтня 2008 року Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством «Південне» згідно з розпорядженням (наказом) від 20 жовтня 2008 року № 495-08, [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло, а саме квартиру [ADDRESS] , загальною площею 67,39 кв.м., в якому зазначено, що вказана квартира належить їм на праві спільної часткової власності (а.с. 18). Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради на підставі вищевказаного свідоцтва про право власності було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] : 1/3 частина квартири за [PERSON] , 1/3 частина квартири за [PERSON] та 1/3 частина квартири за [PERSON] , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22055312 від 03 березня 2009 року (а.с. 19). Отже, за позивачем [PERSON] було зареєстровано право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Власник іншої 1/3 частини квартири [ADDRESS] - [PERSON] , [INFO] , яка 13 жовтня 2010 року змінила прізвище та ім`я на [PERSON] (що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] , виданим 13 жовтня 2010 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 36 (а.с. 14)), є матір`ю позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 16 листопада 1989 року Відділом РАЦС виконкому Ленінської райради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 1072 (а.с. 12). [PERSON] , яка також була власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] , є матір`ю [PERSON] (до зміни прізвища та імені - [PERSON] ), що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 10 січня 1963 року, актовий запис № 3 (а.с. 13), а отже відповідно і бабою позивача [PERSON] . [INFO] баба позивача - [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 31 березня 2011 року Відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області , актовий запис № 2370 (а.с. 15). Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, що визначено у статті 1261 ЦК України. Отже, [PERSON] як дочка померлої [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкування за законом щодо майна померлої [PERSON] [INFO] померла також мати позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 19 жовтня 2011 року Відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 7118 (а.с. 17). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно. Позивач [PERSON] як син [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкування за законом щодо майна померлої матері. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Разом з цим, згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З довідки, виданої 24 жовтня 2011 року ЖЕУ № 10 (а.с. 22), а також з відповіді Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 04/5-11590 від 12 вересня 2023 року (а.с. 107), вбачається, що [PERSON] з 2004 року проживав у квартирі [ADDRESS] , один зареєстрований за вказаною адресою з 21 жовтня 2011 року, [PERSON] знята з реєстрації місця проживання 04 квітня 2011 року у зв`язку зі смертю, [PERSON] знята з реєстрації місця проживання 21 жовтня 2011 року у зв`язку зі смертю. У відповіді Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 6/5-652 від 21 серпня 2020 року також зазначено, що згідно даних картотеки з питань реєстрації місця проживання осіб, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 14 травня 2004 року по теперішній час (а.с. 27-29). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Судом встановлено, що на момент звернення до суду з даним позовом [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частини квартири [ADDRESS] не отримував. При цьому, у частині 3 статті 1296 ЦК України закріплено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У статті\~41\~Конституції України\~закріплено,\~що кожен\~має право\~володіти,\~користуватися і\~розпоряджатися своєю\~власністю,\~результатами своєї\~інтелектуальної,\~творчої діяльності. Право\~приватної власності\~набувається в\~порядку,\~визначеному законом. Громадяни\~для задоволення\~своїх потреб\~можуть користуватися\~об`єктами\~права державної\~та комунальної\~власності відповідно\~до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Однак, як зазначено у позовній заяві, 27 липня 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 217893970 від 27 липня 2020 року (а.с. 23)) [PERSON] стало відомо, що 22 травня 2020 року право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] . Того ж дня, тобто 27 липня 2020 року [PERSON] звернувся до Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій повідомив, що невстановлена особа, знаходячись за адресою: [ADDRESS] , шляхом обману заволоділа його майном, чим спричинила матеріальну шкоду, яка встановлюється. Відомості за заявою [PERSON] були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 липня 2020 року, кримінальне провадження № 12020045680000088, що підтверджується відповідним витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29 липня 2020 року (а.с. 24). За загальним\~правилом,\~закріпленим у\~статті 328\~ЦК України,\~право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Так, з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 210367571 від 27 травня 2020 року (а.с. 32) вбачається, що 22 травня 2020 року державним реєстратором - Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Максимом Олексійовичем за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27 травня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М., зареєстрованого в реєстрі за № 459, було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 67,5 кв.м., номер запису про право власності 36641549. В матеріалах справи міститься копія договору купівлі-продажу квартири від 27 травня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М., зареєстрованого в реєстрі за № 459, в якому зазначено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] , загальною площею 67,39 кв.м., продаж здійснено за 95\~419,00 грн. (а.с. 30-31). [PERSON] категорично заперечував факт укладення ним, його матір`ю та бабою 27 травня 2010 року з [PERSON] договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , договір вони не підписували, [PERSON] не знають, а даний договір є підробленим. 08 вересня 2020 року, відповідно до ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2020 року по справі № 202/4824/20 (а.с. 33-34), Державним нотаріальним архівом у Дніпропетровській області слідчому СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області було надано тимчасовий доступу до речей і документів, а саме документів, на підставі яких приватним нотаріусом Колодій Л.М. 27 травня 2010 року було посвідчено договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] , та на підставі якого [PERSON] отримав право власності на вказану нерухомість. Однак, з реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Людмили Миколаївни (справа № 02-33, том 1) (а.с. 38-48) вбачається, що номери нотаріальної дії станом на 27 травня 2010 року в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій починаються з номера 833, а під номером 459 в зазначеному реєстрі зроблено запис про посвідчення 26 березня 2010 року довіреності від імені [PERSON] . Викладене дає підстави для висновку про те, що 27 травня 2010 року приватним нотаріусом Колодій Л.М. не проводилася реєстрація договору купівлі-продажу між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Крім того, у відповідь на запит Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області листом № 9118 від 14 серпня 2020 року Комунальним підприємством «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради було повідомлено, що станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] містяться відомості про реєстрацію права власності за: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.10.2008 року, виданого КЖЕП «Південне», згідно розпорядження № 495-08, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 26622338 (а.с. 49-50). Також, у пункті 2 договору купівлі-продажу квартири від 27 травня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М., зареєстрованого в реєстрі за № 459, міститься посилання на витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданий 30 квітня 2010 року КП «Дніпропетровське МБТІ». Однак, у відповіді № 13468 від 13 листопада 2020 року Комунальне підприємство «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради повідомило, що станом на 31.12.2012 року за адресою: [ADDRESS] з моменту проведення реєстрації права власності за власниками, відомості щодо оформлення та видачі інших Витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно матеріалів інвентаризаційної справи відсутні (а.с. 52). 02 жовтня 2020 року слідчим слідчого відділення Індустріального відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області відповідача [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. З ст. 190 КК України, тобто у придбанні права на майно шляхом обману (шахрайство), за попередньою змовою групою осіб, вчинене у великих розмірах, ч. 4 ст. 190 КК України, тобто у організації придбання права на майно шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинене в особливо великих розмірах, ч. 4 ст. 358 КК України, а саме у використанні завідомо підробленого документу та у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, тобто у незаконному позбавленні волі двох осіб, з корисливих мотивів, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням фізичних страждань потерпілим, яке здійснювалось протягом тривалого часу (а.с. 66-71). У наданій до суду 11 жовтня 2023 року заяві відповідач [PERSON] підтвердив, що він не має жодного відношення до квартири [ADDRESS] , у вказаній квартирі ніколи не був та про цю квартиру нічого не знає, договір купівлі-продажу квартири від 27 травня 2010 року він не укладав та такий договір не підписував, у приміщенні приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. ніколи не перебував. Повідомив також, що декілька років тому він загубив свій паспорт громадянина України та на теперішній час має новий паспорт. З урахуванням встановлених обставин справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд вважає за можливе визнати, що договір купівлі-продажу спірної квартири від 27 травня 2010 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] фактично не укладався та містить усі очевидні ознаки підробки. Отже, реєстрація за відповідачем [PERSON] права приватної власності на квартиру [ADDRESS] , відбулась на підставі документів, які містять усі очевидні ознаки їх підроблення, з метою незаконного заволодіння нерухомим майном. Таким чином суд приходить до висновку, що нерухоме майно квартира [ADDRESS] , яка є предметом спору ((1/3 частина якої є власністю [PERSON] , а 2/3 частини якої має успадкувати позивач в порядку спадкування за законом (30 серпня 2023 року приватним нотаріусом Римською А.В. було заведено спадкову справу № 48/2023 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , номер у спадковому реєстрі 71167606, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 73772557 від 30 серпня 2023 року (а.с. 106)), вибуло з володіння [PERSON] поза його волею. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про витребування з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] квартири [ADDRESS] , суд виходить з наступного. Порядок та умови витребування майна від добросовісного набувача визначено статтею 388 ЦК України, відповідно до якої власник може витребувати майно від добросовісного набувача лише у разі, коли воно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння поза їх волею, та коли такий набувач набув майно за відплатним договором. Власник має право витребувати майно від добросовісного набувача в усіх випадках, коли він набув його безвідплатно. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої\~статті 388 ЦК України\~пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини 1\~статті 388 ЦК України). Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. У статті 387 ЦК України закріплено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Оскільки добросовісне набуття в розумінні\~статті 388 ЦК України\~можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, то наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. У пункті 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року роз`яснюється, що відповідно до положень\~ч. 1 ст. 388 ЦК\~України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. Стаття 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікований\~Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Як вже було зазначено вище, нерухоме майно квартира [ADDRESS] , вибуло з володіння позивача без його волі, та було набуто [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27 травня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М., зареєстрованого в реєстрі за № 459, який насправді не укладався. Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. За таких обставин, оскільки спірне нерухоме майно квартира [ADDRESS] , вибуло з володіння [PERSON] (1/3\~частина квартири\~є власністю\~ [PERSON] ,\~а 2/3\~частини квартири\~він має\~успадкувати в\~порядку спадкування\~за законом) поза його волею та за відсутності жодних правових підстав, на підставі документі, які містять очевидні ознаки їх підроблення з метою незаконного заволодіння нерухомим майном, а також з урахуванням визнання відповідачем позову, суд приходить до переконливого висновку, що слід витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] , а отже позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи,\~що позовні\~вимоги задоволенні,\~то з\~відповідача на\~користь позивача\~слід стягнути судовий збір у розмірі 7\~000,00 грн. На підставі ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 328, 346, 387, 388, 1220, 1261, 1268, 1296 Цивільного кодексу України, та

Outcome: approved