Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

08 листопада 2021 року до суду звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому просить в уточнених вимогах поділити спільно нажите під час шлюбу майно, виділивши йому в натурі у приватну власність частку житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га по [ADDRESS] , виділивши іншу частку [PERSON] та припинити право спільної сумісної власності сторін на це майно. 17 листопада 2021 року [PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому просить визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя автомобіль Renault Sceniс, д.н.з. [NUMBER] та стягнути на її користь компенсацію в рахунок належної їй частки вартості автомобіля, який [PERSON] відчужив без її згоди. Обидві заяви сторони мотивують тим, що перебували в зареєстрованому шлюбі, під час перебування в якому набули у власність майно, яке не можуть поділити в добровільному порядку, у зв`язку із чим змушені звернутись до суду. 12.11.2021 року по справі відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 18.01.2022 року справи об`єднано в одне провадження. 16.02.2022 року справу призначено до слухання по суті. 13.04.2022 року за клопотанням представника позивача-відповідача по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу з метою встановлення варіантів поділу домоволодіння, провадження по справі зупинено. 01.09.2022 року надійшов висновок експерта №12/22 від 31.08.2022 року, який долучено до матеріалів справи. 07.09.2022 року провадження по справі поновлено. 07.11.2022 року позивачем-відповідачем подано уточнену редакцію позовної заяви. 27.12.2022 року за клопотанням представника позивача-відповідача по справі призначено додаткову судову будівельно-технічну експертизу з метою встановлення інших варіантів поділу домоволодіння, провадження по справі зупинено. 06.06.2023 року надійшов висновок експерта №05/23 від 05.06.2023 року, який долучено до матеріалів справи. 08.06.2023 року провадження по справі поновлено, справу призначено до слухання по суті. 06.07.2023 року представником позивача-відповідача подано клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи, яке судом задоволено. В судовому засіданні позивач-відповідач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили первісну позовну заяву задоволити, із врахуванням другого висновку експерта із реконструкцією будинку, щодо вимог зустрічного позову, просили відмовити в їх задоволенні. В судовому засіданні відповідач-позивач та її представник по первісному позову просили врахувати перший висновок експерта, зустрічний позов підтримали в повному обсязі, просили задоволити. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку про задоволення первинного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 29.08.2004 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду від 21.01.2022 року. Під час перебування у шлюбі сторони набули у власність майно, зокрема земельну ділянку площею 0,10 га в [ADDRESS] , на якій побудували житловий будинок площею 207,2 кв.м. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи. Сторони не можуть дійти добровільної згоди щодо поділу майна, що стало причиною звернення до суду. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. На підставі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За ч. ч. 1, 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. За ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За п. 23 Постанови Пленуму Верховного СУДУ України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. За сімейним законодавством діє принцип рівності часток подружжя, тобто, частки майна дружини та чоловіка є рівними при поділі їх спільної сумісної власності. Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна право спільної часткової власності на нього припиняється. У постанові від 16 листопада 2016 року в справі № 6-1443цс16і, Верховний Суд України зазначив, що «виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно». Згідно висновку експерта №12/22 від 31.08.2022 року, поділ житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] , із відхиленням від ідеальних частин (1/2 до ) технічно можливий із стягненням грошової компенсації із [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 27 369 грн. та мінімальним переплануванням приміщень першого поверху. На такому варіанті розподілу наполягала відповідач-позивач та просила суд врахувати саме його при вирішенні спору, вказувала, що дозвіл на реконструкцію виготовляти не буде, варіант розподілу будинку по поверхах зручніший та не потребує великого обсягу витрат матеріального характеру. Позивач-відповідач [PERSON] наполягав на розподілі домоволодіння на підставі висновку експерта №05/23 від 05.06.2023 року за яким необхідно також виготовити проектну кошторисну документацію та отримати дозвіл на право виконувати будівельні роботи, погоджувався здійснити реконструкцію будинку згідно запропонованого варіанту. В судовому засіданні допитаний експерт [PERSON] показав суду, що варіант розподілу домоволодіння згідно висновку №12/22 від 31.08.2022 року є доцільнішим, менш затратним для сторін та не потребує значного перепланування будинку. Отже, на підставі викладеного суд вважає за необхідне задоволити первинний позов та здійснити поділ майна подружжя із врахуванням варіанту поділу по висновку експерта №12/22 від 31.08.2022 року із відхиленням від ідеальних часток подружжя із виплатою грошової компенсації в розмірі 27 369 грн. Суд приходить до висновку, що такий варіант є найбільш оптимальним, оскільки є найбільш наближеним до ідеальних часток кожного із співвласників, забезпечує можливість експлуатації будинку і господарських будівель та земельної ділянки як окремих об`єктів нерухомості, кожній зі сторін буде виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом. При цьому необхідність проведення переобладнань не потребує великого обсягу витрат матеріального характеру та фізичних зусиль, а зменшення частки однієї із сторін у спірному будинку з господарськими спорудами компенсується в грошовому еквіваленті, і ця компенсація є незначною. Що стосується вимог зустрічного позову, то [PERSON] просить визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя також і автомобіль Renault Sceniс, д.н.з. [NUMBER] та стягнути на її користь компенсацію в рахунок належної їй частки вартості автомобіля, який [PERSON] відчужив без її згоди. Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль Renault Sceniс, д.н.з. [NUMBER] було відчужено 02.10.2021 року, тобто, на час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано лише 21.01.2022 року. А тому підстав вважати, що кошти, вилучені від продажу зазначеного майна були використані [PERSON] у власних інтересах, а не в інтересах сім`ї, у суду немає. Позивач жодним чином не довела належними та допустимими доказами ті обставини, що [PERSON] витратив кошти від продажу автомобіля не в інтересах сім`ї, а на власні потреби, а відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із вимогами про визнання договору купівлі-продажу спірного автомобіля, [PERSON] не зверталась. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення грошової компенсації в розмірі 124 792,50 грн., що становить вартості автомобіля Renault Sceniс, д.н.з. [NUMBER] , до задоволення не підлягають. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову, а тому позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, слід залишити без задоволення. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed