Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-09 00:00:00

Київська окружна прокуратура міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернулася з позовом до [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - Громадська «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів», Товариство з обмеженою відповідальністю «Тріумф», в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Відділу надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради Чернієнко Ольги Валеріївни від 06.04.2021 за індексним номером 57472169 про реєстрацію права приватної власності за відповідачем на виробничі та невиробничі будівлі загальною площею 1111,3 кв. м за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1916440851101);визнати недійсним акт приймання-передачі об`єкта нерухомого майна, що передається товариством у зв`язку із виходом особи зі складу учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Тріумф777», укладений 02.04.2021 між ТОВ «Тріумф777» та [PERSON] , зареєстрований приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернягіною Н.С. за реєстровим № 171, 174. Зобов`язати [PERSON] (паспорт громадянина України [NUMBER] , виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 10.02.2000 року, РНОКПП [NUMBER] ) звільнити за власний рахунок самовільно зайняту земельну ділянку територіальної громади міста Одеси за адресою: [ADDRESS] шляхом знесення розташованих на ній самочинно збудованих виробничих та невиробничих будівель загальною площею 1111,3 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1916440851101); стягнути судовий збір. Представник позивача посилається на те, що Київською окружною прокуратурою м. Одеси встановлено, що за громадською організацією «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 02.04.2009, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради, 03.04.2013 року, зареєстровано право приватної власності на 1/1 частини автостоянки № 24 загальною площею 96,3 кв. м, яка розташована на земельній ділянці комунальної власності площею 17142 кв. м за адресою: [ADDRESS] . В подальшому 06.11.2015 рішенням державного реєстратора Шостої Одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Пенчевим К.Л. за № 25906972 проведено державну реєстрацію виправлень до розділу в реєстрі щодо автостоянки № 24, в результаті чого змінено загальну площу автостоянки з 96,3 кв. м на 7607,07 кв. м та змінено частку об`єкта нерухомого майна з 1/1 на 975/1000. Проте, жодних правових підстав для проведення таких змін щодо площі вказаного майна державним реєстратором в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зазначено. Крім того, 06.11.2015 рішенням приватного нотаріуса Петрушенко Т.А. за № 25915239 засвідчено виділ з частки об`єкта нерухомого майна (975/1000) за адресою: [ADDRESS] та зареєстровано право власності за громадською організацією «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів». Також на підставі договору купівлі-продажу № 2338 від 06.11.2015, посвідченого нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Т.А., право власності на 25/1000 частин автостоянки № 24 зареєстровано за [PERSON] . Відповідно до п. 1 вказаного договору, вказані 25/1000 частин автостоянки складаються з адміністраторської літ. «А» загальною площею 96,3 кв. м. В подальшому рішенням державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Морозовою О.С. за № 48546085 від 05.09.2019 змінено загальну площу об`єкта за адресою: [ADDRESS] з 7607,07 кв. м на 7206 кв. м, а також адресу останнього з [ADDRESS] на [ADDRESS] . На підставі акту приймання-передачі майна № 1 від 09.09.2019 [PERSON] передала як внесок до статутного капіталу ТОВ «Тріумф 777» нерухоме майно, а саме 25/1000 частин автостоянки [ADDRESS] . Надалі на підставі висновку № 002191 від 13.09.2019 щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , технічного звіту від 12.09.2019 щодо можливості виділу 25/1000 часток автостоянки зі зміною функціонального призначення під виробничі та невиробничі будівлі, а також технічного паспорту від 13.09.2019, виданого ТОВ «ПРОФ БТІ», державним реєстратором комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Морозовою О.С. прийнято рішення № 48725641 від 17.09.2019 про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Тріумф 777» на виробничі та невиробничі будівлі, загальною площею 1111, 3 кв. м (25/1000 часток), які розташовані за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1916440851101). Також, на підставі технічного паспорту № 002197 від 19.09.2019, виданого ТОВ «ПРОФ БТІ», висновку № 002196 від 19.09.2019 та свідоцтва про право власності [NUMBER] від 02.04.2009, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради, державним реєстратором КП «Агенція реєстраційних послуг» Морозовою О.С. прийнято рішення № 48842171 від 24.09.2019 про реєстрацію права власності за ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» на автостоянку № [NUMBER] загальною площею 278 кв. м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1921811351101). Внаслідок виділу частки з об`єкта нерухомого майна рішенням державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Морозовою О.С. № 48842171 від 24.09.2019 закрито об`єкт нерухомого майна ? автостоянку № 24 загальною площею 7206 кв. м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 33888951101). Відповідно до свідоцтва про право власності на автостоянку № [NUMBER] від 02.04.2009 серії [NUMBER] , яке стало підставою для первинної державної реєстрації права власності, об`єкт за адресою: [ADDRESS] , в цілому складався з будівель: літ. «А» ? адміністраторська, загальною площею 96,3 кв. м, основною площею 44,8 кв. м, літ. «Б» ? диспетчерська, літ. «В» ? оглядова яма ПТО з навісом, відображених у технічному паспорті від 07.02.2009. Разом з цим, згідно з технічним паспортом від 07.02.2009, на який міститься посилання у вищевказаному свідоцтві про право власності, автостоянка за адресою: [ADDRESS] складається з наступних об`єктів: «А» ? адміністраторська загальною площею 61,4 кв. м, «Б» ? диспетчерська, загальною площею ? 8,0 кв. м, «В» ? оглядова яма з навісом, загальною площею ? 16,5 кв. м, «Г1-Г25» ? гаражі, загальною площею ? 7607,7 кв. м, І ? вимощення, II ? естакада, ? № 1-№ 4 ? огорожа. Відповідно до розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації № 99 від 19.02.2002 «Про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна автостоянок №№ 19, 24, 36, 38, 39, 41, 42 за Одеською обласною організацією Всеукраїнської спілки автомобілістів» та додатку до вищевказаного розпорядження, а саме: переліку об`єктів нерухомого майна автостоянок №№ 19, 24, 36, 38, 39, 41, 42 Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, які розташовані в с. Мізікевича на території Таїровської селищної ради, відсутні відомості про наявність будь-яких гаражів під літ. «Г1-Г25», а загальна площа автостоянки № 24 становить 147,5 кв. м. Крім того, за інформацією з публічної кадастрової карти України та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, відомості про зареєстроване право власності чи користування земельними ділянками за адресою: [ADDRESS] - відсутні. Оскільки рішення Одеською міською радою з приводу розпорядження земельними ділянками не приймались, та інформація щодо оформлення будь-яких правоустановчих документів на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] ? відсутня, збільшення площі спірного об`єкта нерухомого майна, а саме автостоянки № 24, відбулось за рахунок земель Одеської міської ради. У зв`язку з вищевикладеними обставинами Одеською обласною прокуратурою до Господарського суду Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради подано позовну заяву про скасування рішень державних реєстраторів, припинення права власності. Рішенням Господарського суду Одеської області від 14.01.2022 у справі № 916/149/21 за позовом Одеської обласної прокуратури встановлено, що у спірному рішенні державного реєстратора Панчева К.Л. від 06.11.2015 за індексним номером 25906972 про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яким площу автостоянки № 24 збільшено з 96,3 кв. м на 7607,7 кв. м, не вказано, на підставі яких документів було встановлено помилку у загальній площі документу чи об`єкту. Господарським судом встановлено, що, згідно з карткою прийому заяви у графі «Перелік документів, поданих із заявою» не вказано жодного документу, поданого державному реєстратору разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Натомість, у спірному рішенні міститься посилання, що за результатом розгляду заяви ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» державним реєстратором було встановлено «виправлення помилкової загальної площі», в той же час, положення Порядку № 3502/5, чинного на час ухвалення спірного рішення, визначало поняття технічної помилки саме як описку друкарську, граматичну, арифметичну помилку. Як встановлено Господарським судом Одеської області, до спірного рішення державного реєстратора в Реєстрі за ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» було зареєстровано право власності на спірний об`єкт, площа якого була визначена у розмірі 96,3 кв. м. При цьому запис про право власності на спірне нерухоме майно, до якого внесено зміни державним реєстратором Панчевим К.Л., був вчинений на підставі свідоцтва про право власності від 02.04.2009 серії [NUMBER] , відповідно до якого ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» на праві приватної власності належить автостоянка № 24 за адресою: [ADDRESS] , об`єкт в цілому складається з будівель: літ. «А» ? адміністраторська загальною площею 96,3 кв. м, основною площею 44,8 кв. м, літ. «Б» ? диспетчерська, літ. «В» ? оглядова яма ПТО з навісом, відображених у технічному паспорті 07.02.2009. При цьому в ході судового розгляду Господарським судом Одеської області не встановлено, що при здійсненні реєстрації права власності за ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» на спірне нерухоме майно в записі була допущена саме технічна помилка щодо площі об`єкту (описка, друкарська, граматична, арифметична помилка), а відомості щодо внесення змін до свідоцтва від 02.04.2009 про право власності ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» на автостоянку № 24 в матеріалах справи також відсутні. В матеріалах реєстраційної справи взагалі відсутній будь-який документ, який став підставою для внесення змін до запису (крім заяви). Отже, судом встановлено, що: 1) відомості, які до прийняття спірного рішення містилися у Реєстрі щодо майна за реєстраційним номером 1916440851101 щодо загальної площі об`єкта, відповідають відомостям, які містяться наразі у свідоцтві про право власності на цей об`єкт; 2) в матеріалах справи відсутні докази внесення змін до вказаного свідоцтва в частині збільшення площі об`єкту нерухомого майна; 3) в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що прийняті державним реєстратором спірні рішення ухвалено у зв`язку із виправленням допущеної раніше технічної помилки; 4) в матеріалах реєстраційної справи/у спірному рішенні відсутній/не вказаний документ, який став підставою для внесення спірним рішенням змін до запису (крім заяви); 5) згідно з Законом, навіси належать до малих архітектурних форм; 6) в матеріалах справи відсутні докази наявності у ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» будь-якого речового права на земельну ділянку, на якій розташовано спірні об`єкти автостоянки № 24. Враховуючи вищевикладене, Господарський суд Одеської області встановив, що спірне рішення державного реєстратора не відповідає вимогам закону та порушує права територіальної громади м. Одеси в особі позивача на земельну ділянку, а тому позов прокурора в частині вимог до ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Панчева К.Л. від 06.11.2015 за індексним номером 25906972 про реєстрацію виправлень до запису про право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме автостоянки № 24, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , - підлягає задоволенню. Також Господарський суд Одеської області визнав доведеними похідні вимоги прокурора про невідповідність вимогам закону та порушення прав територіальної громади м. Одеси в особі позивача на земельну ділянку наступними похідними спірними рішеннями державних реєстраторів. Як наслідок, рішенням Господарського суду Одеської області від 14.01.2022 у справі № 916/149/21 частково задоволено позовну заяву Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ТОВ «Тріумф 777», ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, - [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішень державних реєстраторів, припинення права власності, а зокрема: ? визнано незаконним рішення державного реєстратора Шостої одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Пенчева К.Л. (індексний номер 25906972 від 06.11.2015) про реєстрацію виправлень до запису про право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме автостоянки № [NUMBER] , яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яким збільшено площу об`єкта з 96,3 кв. м на 7607,07 кв. м; ? визнано незаконним рішення державного реєстратора комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Одеської області Морозової О.С. про реєстрацію змін розділу № 48546085 від 05.09.2019, яким змінено загальну площу об`єкта нерухомого майна, який розташований за адресою: [ADDRESS] з 7607,7 кв. м на 7206 кв. м; ? визнано незаконним рішення державного реєстратора комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Одеської області Морозової О.С. (індексний номер 48842298 від 24.09.2019) про виділ частки з об`єкта нерухомого майна; ? визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Одеської області Морозової О.С. (індексний номер 48842171 від 24.09.2019) про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: автостоянки № 24, загальною площею 278 кв. м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; ? припинено право власності, зареєстроване за Громадською організацією «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» на об`єкт нерухомого майна, а саме автостоянку № [NUMBER] , загальною площею 278 кв. м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1921811351101); ? визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Одеської області Морозової О.С. (індексний номер 48725641 від 17.09.2019) про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Тріумф 777» на об`єкт нерухомого майна, а саме: виробничі та невиробничі будівлі загальною площею 1111,3 кв. м, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Таким чином судом встановлено незаконність та безпідставність набуття права власності ТОВ «Тріумф777» на виробничі та невиробничі будівлі загальною площею 1111,3 кв. м за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1916440851101). В решті позову, зокрема, у задоволенні позовної вимоги про припинення права власності ТОВ «Тріумф 777» на об`єкт нерухомого майна, а саме виробничі та невиробничі будівлі загальною площею 1111,3 кв. м за адресою: [ADDRESS] , судом першої інстанції відмовлено з огляду на відсутність у вказаного відповідача речових прав на нерухоме майно, оскільки під час розгляду Господарським судом Одеської області вищевказаної справи [PERSON] вийшла зі складу учасників ТОВ «Тріумф 777», та їй за актом приймання-передачі від 02.04.2021 передано спірне нерухоме майно загальною площею 1111,3 кв. м за адресою: [ADDRESS] , яке входило до статутного капіталу товариства (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1916440851101). Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.09.2022 рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2022 у справі № 916/149/21 залишено без змін. Станом на теперішній час, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, рішенням державного реєстратора Відділу надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради Чернієнко О.В. від 06.04.2021 за індексним номером 57472169 за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на спірне нерухоме майно загальною площею 1111,3 кв. м за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1916440851101). Підставою для прийняття реєстратором рішення стали: рішення ТОВ «Тріумф777» від 02.04.2021, акт приймання-передачі об`єкта нерухомого майна, що передається товариством у зв`язку з виходом особи зі складу учасників ТОВ «Тріумф777» від 02.04.2021, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернягіною Н.С. за № 171, 174. Згідно з вказаним актом, відповідно до рішення одноосібного учасника ТОВ «Тріумф777» від 02.04.2021, товариство передає, а [PERSON] приймає на підставі виходу з товариства замість виплати вартості частки у статутному капіталі у власність виробничі та невиробничі будівлі загальною площею 1111,3 кв. м, які складаються з: адміністраторської будівлі «А», будівель «Д», «Е», «Ж», «З», вимощення І, огорожі № 5,6. Позивач вважаємо, що рішення державного реєстратора Чернієнко О.В. від 06.04.2021 за індексним номером 57472169 про реєстрацію за [PERSON] права власності на виробничі та невиробничі будівлі загальною площею 1111,3 кв. м за адресою: [ADDRESS] підлягає визнанню незаконним та скасуванню в судовому порядку. Представник позивача у судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав. Треті особи у судові засідання не з`явилися. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно ? це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом. Так, згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, Постанова Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.09.2022 у справі № 916/149/21, якою залишено без змін рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2022, яким, серед іншого, визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Одеської області Морозової О.С. від 17.09.2019 за індексним номером 48725641 про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Тріумф 777» на об`єкт нерухомого майна, а саме: виробничі та невиробничі будівлі загальною площею: 1111,3 кв. м, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , ? набрала законної сили 21.09.2022. Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені (п. 47 постанови Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 761/29966/16-ц). Таким чином, обставини, встановлені рішеннями Господарського суду Одеської області від 14.01.2022, Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.09.2022 у справі № 916/149/21, щодо незаконності реєстрації збільшення площі автостоянки № 24 за адресою: [ADDRESS] та всіх подальших реєстраційних дій з таким об`єктом, в т.ч. рішення реєстратора Морозової О.С. від 17.09.2019 за індексним номером 48725641 про державну реєстрацію права власності ТОВ «Тріумф 777» на спірні виробничі та невиробничі будівлі площею 1111,3 кв. м, які в подальшому зареєстровано за останнім набувачем [PERSON] ? не потребують доказування у цій справі. Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 № 916/1415/19, відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 та ст. 21 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільних прав є визнання незаконним рішення органу влади. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно з п. г) ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Частиною 1 статті 393 Цивільного кодексу України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Враховуючи, що рішення реєстратора Панчева К.Л від 06.11.2015 за індексним номером 25906972 про реєстрацію виправлень до запису про право власності на автостоянку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , та всі інші похідні від нього рішення реєстраторів, в т.ч рішення реєстратора Морозової О.С. від 17.09.2019 за індексним номером 48725641 про державну реєстрацію права власності ТОВ «Тріумф777» на виробничі та невиробничі будівлі загальною площею 1111,3 кв. м за адресою: [ADDRESS] , визнано незаконними та скасовано рішенням Господарського суду Одеської області від 14.01.2022 у справі № 916/149/21, яке залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.09.2022 (рішення набрало законної сили 21.09.2022), похідне рішення державного реєстратора Відділу надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради Чернієнко О.В. від 06.04.2021 за індексним номером 57472169, яким зареєстровано перехід права власності від ТОВ «Тріумф 777» до [PERSON] на спірне нерухоме майно загальною площею 1111,3 кв. м за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1916440851101), підлягає скасуванню. Оспорюване рішення реєстратора [PERSON] від 06.04.2021 за індексним номером 57472169 прийнято на підставі акту приймання-передачі об`єкта нерухомого майна, що передається товариством у зв`язку із виходом особи зі складу учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Тріумф777», укладеного 02.04.2021 між ТОВ «Тріумф777» та [PERSON] , та зареєстрованого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернягіною Н.С. за реєстровим № 171, 174. Враховуючи, що рішенням Господарського суду Одеської області від 14.01.2022 у справі № 916/149/21, яке залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.09.2022 (рішення набрало законної сили 21.09.2022), визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора Морозової О.С. від 17.09.2019 за індексним номером 48725641 про державну реєстрацію права власності ТОВ «Тріумф777» на виробничі та невиробничі будівлі площею 1111,3 кв. м за адресою: [ADDRESS] , ? акт приймання-передачі від 02.04.2021 за реєстровим № 171, 174, згідно з яким ТОВ «Тріумф777» у зв`язку з виходом [PERSON] зі складу учасників товариства передало останній вказане спірне майно, ? підлягає визнанню недійсним в судовому порядку як правочин, шляхом укладення якого ТОВ «Тріумф777» розпорядилось неправомірно набутим майном. Відповідно до положень ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Однак, згідно з ч. 1-4 ст. 202 ЦК України, правочин - це дія особи, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Метою будь-якого правочину є досягнення певних юридичних наслідків, що мають істотне значення для сторін правочину. Отже, правочин - це вольові, правомірні дії, безпосередньо спрямовані на досягнення правового результату, а саме на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Надавши належну оцінку акту приймання-передачі майна від 02.04.2021 за реєстровим № 171, 174, укладеному між ТОВ «Тріумф777» та [PERSON] , на підставі якого за [PERSON] зареєстровано право власності на спірні виробничі та невиробничі будівлі площею 1111,3 кв. м за адресою: [ADDRESS] , можна дійти обґрунтованого висновку про те, що акт приймання-передачі об`єкта нерухомого майна, що передається товариством у зв`язку з виходом особи зі складу учасників товариства, є правочином, який підтверджує волевиявлення сторін, має юридичні наслідки - набуття та припинення права власності на нерухоме майно. Отже, такий двосторонній акт у цих правовідносинах свідчить про погоджену дію шляхом волевиявлення обох сторін цього двостороннього правочину на набуття певних цивільних прав та обов`язків. Оскарження правочину, оформленого актом (у розумінні ст. 202 ЦК України) в цьому випадку є належним способом захисту цивільних прав та обов`язків в розумінні ст. 16, 20 ЦК України. Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12.06.2019 у справі № 927/352/18. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Незаконно зареєстровані виробничі та невиробничі будівлі площею 1111,3 кв. м за адресою: [ADDRESS] порушують право дійсного власника, а саме територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради, користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою, на якій знаходяться спірні об`єкти нерухомого майна. Відповідно до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Запитом у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за РНОКПП [NUMBER] , що належить фізичній особі [PERSON] , встановлено що на теперішній час право власності, право користування, інше речове право на чуже майно на земельну ділянку за адресою розташування спірного нерухомого майна, не зареєстровані. Відповідно до ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Згідно зі ст. 1 Земельного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. У постанові Верховного Суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20 сформовано наступний правовий висновок: «за загальним правилом, правом власності на земельну ділянку, розташовану в межах відповідного населеного пункту, орган місцевого самоврядування наділений в силу закону, зокрема з уведенням 01.01.2002 у дію нового Земельного кодексу України. При цьому відсутність державної реєстрації речового права на земельну ділянку після 01.01.2013 не впливає на наявність права комунальної власності на відповідну земельну ділянку». Таким чином, в силу приписів ст. 83 Земельного кодексу України фактично зайнята незаконно зареєстрованими будівлями земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] перебуває у власності територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради. Вказане підтверджується листом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 22.02.2022 за № 10-15-0.3-1089/2-22, яким прокуратуру поінформовано, що згідно з Книгами реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, других примірників державних актів та примірників договорів оренди землі станом на 31.12.2012, відсутні відомості щодо реєстрації правовстановлюючих документів на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради від 14.03.2022 за № 01-19/271, за наявною в Департаменті інформацією, рішення про передачу у власність (користування) земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] на користь будь-яких фізичних або юридичних осіб Одеською міською радою не приймалися. Крім того, відповідно до листа Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 02.03.2022 за № 01-6/67пр, Управлінням не реєструвались документи дозвільного/декларативного характеру на об`єкт будівництва за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Враховуючи, що спірні виробничі та невиробничі будівлі за адресою: [ADDRESS] збудовано на земельній ділянці комунальної власності, що не була відведена для цієї мети, а також без відповідного документу, який дає право виконувати будівельні роботи, ? такі об`єкти вважаються самочинним будівництвом. При цьому, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 09.12.2020 у справі № 922/476/20, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного. Враховуючи, що рішення реєстратора Чернієнко О.В. від 06.04.2021 за індексним номером 57472169, яким зареєстровано перехід права власності від ТОВ «Тріумф 777» до [PERSON] на спірне нерухоме майно загальною площею 1111,3 кв. м за адресою: [ADDRESS] , підлягає визнанню незаконним та скасуванню в судовому порядку, а дійсний власник земельної ділянки, на якій розташовано об`єктами самочинного будівництва, заперечує проти визнання права власності на таке нерухоме майно, ? правомірною та виправданою є похідна позовна вимога про знесення об`єктів самочинного будівництва на земельній ділянці комунальної власності за адресою: [ADDRESS] . Частиною 4 статті 376 Цивільного кодексу України встановлено, що, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення, що передбачено пунктом 4 частини 2 статті 16 ЦК України. Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (пункт «б» частини 3 статті 152 ЗК України). Відповідно до ч. 1 ст. 211 ЗК України, громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення як самовільне зайняття земельних ділянок. Частиною 2 статті 212 ЗК України передбачено, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Відповідно до пункту 17 постанови пленуму ВССУ від 30.03.2012 за № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України про правовий режим самочинного будівництва», позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України. Позов може бути пред`явлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобов`язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення. У постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 642/1536/17-ц сформовано наступний правовий висновок: системний аналіз положень статей 376 ЦК України, 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» дає підстави для висновку, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво. Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у п. п. 39, 40 постанови у справі № 911/3454/17 від 27.10.2020 обґрунтовано визначено, що за змістом частини 4 статті 376 ЦК України збудований об`єкт нерухомості може бути знесений як особою, яка здійснила самочинне будівництво, так і особою яка здійснює самочинне будівництво. У разі, якщо право власності чи право користування земельною ділянкою не оформлене, забудова цієї земельної ділянки порушує права третіх осіб. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 822/2149/18, у випадках самочинного будівництва, зокрема, якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, стаття 376 Цивільного кодексу України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови. Натомість правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина 4 статті 376 ЦК України). В цьому випадку знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Це є логічним та виправданим, оскільки такі види самочинного будівництва, безперечно, не можуть бути приведені до легітимного стану шляхом перебудови. Відповідно до постанови Верховного Суду від 22.06.2020 у справі № 922/2155/18, позивач у спорі про захист прав на земельну ділянку може пред`явити будь-яку позовну вимогу, яка не передбачена законом або договором, а суд може захистити порушене право у заявлений спосіб, у тому числі шляхом визнання відсутнім права, але за умови, що такий спосіб захисту прав на земельну ділянку, обраний позивачем, відновлює (захищає) порушене право позивача і виключає у подальшому необхідність пред`явлення інших позовів для захисту (відновлення) порушеного права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц. У постанові від 27.10.2020 у справі № 911/3454/17, Верховний Суд зауважив, що, дійшовши спочатку правильних висновків щодо задоволення позовної вимоги про скасування рішення про держреєстрацію, згідно з яким неправомірно було зареєстровано право власності на об`єкт самочинного будівництва, та похідний характер позовної вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна, у подальшому суд дійшов непослідовного висновку про відсутність підстав для задоволення похідної вимоги, яка є негаторним позовом і водночас ефективним способом захисту прав позивачів на земельну ділянку державної власності, оскільки відповідає положенням статей 376, 391 ЦК України і статей 152, 212 ЗК України. Статтею 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що до делегованих державою органам місцевого самоврядування повноважень належить здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення. Згідно зі ст. 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. Пунктом 5 постанови пленуму ВССУ від 30.03.2012 за № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України про правовий режим самочинного будівництва» визначено, що, відповідно до вимог статті 376 ЦК України, право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.Відповідно до п. 8 «Порядку взаємодії виконавчих органів, комунальних підприємств, установ, закладів та організацій Одеської міської ради з питань, пов`язаних із виявленням самочинного будівництва у місті Одесі та вжиттям заходів реагування», затвердженого рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 135 від 29.03.2018, у випадку порушення прав та інтересів територіальної громади м. Одеси, зокрема права власності на земельну ділянку територіальної громади м. Одеси, під час здійснення самочинного будівництва, звернення до суду з відповідними позовами забезпечується юридичним департаментом Одеської міської ради. Враховуючи, що спірний об`єкт нерухомого майна, а саме виробничі та невиробничі будівлі за адресою: [ADDRESS] незаконно побудовано на земельній ділянці в межах міста Одеси, яка нікому не передавалась у власність чи користування, а, отже, в силу ст. 83 Земельного кодексу України є комунальною власністю, Одеська міська рада як власник земельної ділянки є уповноваженим органом здійснювати захист інтересів держави у спірних правовідносинах. Разом з тим, Одеська міська рада заходів позовного характеру для захисту інтересів держави не здійснює, що є підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді.Відповідно до ч. 3 ст.131-1 Конституції України, на органи прокуратури покладено обов`язок представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до ст. 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.Відповідно до ст. 57 ЦПК України, органи та інші особи, які відповідно до статті 56 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з частковою державною власністю у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних тощо) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності України, гарантування її державної, економічної безпеки, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання, в тому числі й територіальних громад.Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17).Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.Слід зазначити, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. При цьому, Український народ чи територіальна громада як його частина, є визначеними Конституцією України суб`єктами права власності на землю в межах території України, рівними в своїх правах перед законом із іншими суб`єктами права власності. Суспільство має право правомірно припускати та одночасно правомірно очікувати, що і окремі члени суспільства (громадяни), і органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування при вирішенні земельних питань додержуються засад правового порядку в Україні, визначених ст. 19 Конституції України, а також розраховувати на те, що держава вживатиме усіх можливих законних засобів і способів для відновлення становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю. У будь-якому випадку додержання законів, прийнятих єдиним законодавчим органом України, беззаперечно становить державний інтерес, а допущені порушення законодавства в галузі державної реєстрації прав на нерухоме майно на землі, яка в силу ст. 13 Конституції України є об`єктом права власності Українського народу, без волі власника земельної ділянки та за рахунок зведення та реєстрації самочинного будівництва ? порушують інтереси держави. Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання, а саме скасування незаконної державної реєстрації права власності на виробничі та невиробничі будівлі та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки територіальної громади міста Одеси за адресою: [ADDRESS] . У даному випадку допуск прокурора до суду у зв`язку з нездійсненням відповідним органом, уповноваженим на здійснення функцій держави у спірних правовідносинах, захисту інтересів держави, є виправданим відповідно до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як зазначалось раніше, органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, є Одеська міська рада як власник земельної ділянки, належної територіальній громаді міста Одеси, на якій за [PERSON] незаконно зареєстровано право приватної власності на виробничі та невиробничі будівлі загальною площею 1111,3 кв. м за адресою: [ADDRESS] . Однак, Одеською міською заходи позовного характеру щодо визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки комунальної власності за адресою: [ADDRESS] ? не вживались, що свідчить про бездіяльність органу місцевого самоврядування. Бездіяльність щодо захисту інтересів держави полягає у тому, що Одеська міська рада, будучи обізнаною про факт порушення інтересів територіальної громади і держави в цілому, маючи відповідні повноваження для їх захисту, з метою такого захисту до суду не звернулась. Так, Одеська міська рада була стороною справі № 916/149/21, за результатами розгляду якої Господарським судом Одеської області 14.01.2022 задоволено позовну заяву Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ТОВ «Тріумф 777», ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішень державних реєстраторів, припинення права власності на об`єкти за адресою: [ADDRESS] . Також Одеська міська рада була стороною апеляційного провадження у вказаній справі у Південно-західному апеляційному господарському суді. Таким чином, Одеська міська рада була обізнана про факт реєстрації 02.04.2021 в ході розгляду справи переходу права власності від ТОВ «Тріумф777» до [PERSON] на спірні виробничі і невиробничі будівлі площею 1111.3 кв. м за адресою: [ADDRESS] . Крім того, Київською окружною прокуратурою м. Одеси до Одеської міської ради в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» направлялись запити 14.02.2022 за № 1055вих-22 та від 23.09.2022 за № 4949вих-22, в яких зазначено про порушення інтересів держави, а також про необхідність вжиття заходів реагування у зв`язку з незаконною реєстрацією переходу права власності до [PERSON] на спірні об`єкти на земельній ділянці територіальної громади міста Одеси. Так, листом Юридичного департаменту Одеської міської ради від 22.04.2022 за № 21-пр/вих прокуратуру поінформовано, що позовна заява за вищевикладеними обставинами до суду не подавалась. У відповідь на повторний лист Київської окружної прокуратури м. Одеси від 23.09.2022 за № 4949вих-22 отримано відповідь Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 06.10.2022 за № 01-3/295-п, яким прокуратуру поінформовано, що станом на 29.09.2022 Одеська міська рада не зверталась до суду з позовом до [PERSON] щодо визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора від 06.04.2021 № 57472169 та знесення об`єктів самочинного будівництва, розташованих за адресою: [ADDRESS] .Таким чином, Одеською міською радою до теперішнього часу не вжито жодних дій щодо реального відновлення порушеного права територіальної громади як власника земельної ділянки, на якій незаконно зареєстровано право приватної власності на виробничі та невиробничі будівлі. Вказане підтверджується і відсутністю на офіційному веб-сайті Судової влади України «https://court.gov.ua» інформації про справи за позовом Одеської міської ради до [PERSON] за обставинами незаконної реєстрації на земельній ділянці комунальної власності виробничих та невиробничих будівель площею 1111,3 кв. м за адресою: [ADDRESS] .Відповідно до правового висновку, викладеного у п. 5.6. постанови Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18, представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 зазначено, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. При цьому підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва. У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, Верховний Суд зазначив, що, звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Під час розгляду Великою палатою Верховного Суду 15.10.2019 справи № 903/129/18 за позовом заступника прокурора Волинської області надано оцінку доводам касатора щодо відсутності підстав для представництва прокурором інтересів держави, а також недостатньої їх обґрунтованості. Судом визначено, що незалежно від причин неможливості самостійно звернутися до суду вже сам факт не звернення уповноваженим органом з позовом свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження. Розумність строку вжиття заходів на захист інтересів держави в даному випадку обумовлена тим, що невжиття Одеською міською радою негайних заходів реагування на вищевикладене порушення може спричинити настання невідворотних негативних наслідків, таких як: подальша незаконна забудова земельної ділянки, подальше відчуження спірної будівлі добросовісним набувачам з метою ускладнення захисту законних інтересів держави. Враховуючи вищевикладене, невжиття заходів реагування Одеською міською радою як органом, що уповноважений виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах на захист інтересів держави, є підставою, яка виправдовує звернення прокурора з позовом до суду в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України. У поданій позовній заяві, серед іншого, оскаржується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності фізичної особи на нерухоме майно, що свідчить про приватноправовий характер спору. У такій категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право, а тому мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача у спорі не змінює його цивільно-правового характеру. Позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності не може бути звернена до приватного нотаріуса. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений (п. 74 постанови Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17). Відповідно до постанови Верховного Суду від 28.04.2021 у справі № 826/1906/17, реєстраційні дії чи їх скасування не призводять до виникнення, зміни чи припинення правовідносин за участю державного реєстратора. Державний реєстратор не є учасником правовідносин, що виникли на підставі реєстраційної дії, а тому не може бути позивачем чи відповідачем у такій справі. Належними сторонами цих правовідносин є особи, права яких припиняються чи набуваються внаслідок реєстраційної дії. Таким чином, належним відповідачем за позовною вимогою про скасування рішення державного реєстратора Чернієнко О.В. від 06.04.2021 за № 57472169 про реєстрацію права власності на спірні виробничі та невиробничі будівлі площею 1111,3 кв. м за адресою: [ADDRESS] - є [PERSON] як особа, право на майно якої оспорюється. У постанові від 16.09.2020 у справі № 804/8836/17 Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок про те, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто реєстраційні дії були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, здійснено державним реєстратором державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням чи порушенням вимог законодавства. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягає задоволенню. Згідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при поданні позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 7443, 00 гривень.

Outcome: approved