Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Боднарюк Віталій Іванович, звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними діями працівників поліції. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначає,\~що [PERSON] \~являється співзасновником\~та директором\~МКП «Білфед-ВМ»,\~02\~квітня 2023\~року близько\~04\~години ранку,\~він разом\~із контролером\~ринку [PERSON] \~в с.\~Клішківці,\~збирали оплату\~із продавців\~за проїзд\~на територію\~ринку.\~Через деякий\~час до\~них підійшов\~колишній контролер\~ринку [PERSON] ,\~якого було відсторонено, та який на даний час не маючи жодного відношення до ринку, почав перешкоджати позивачу та контролеру [PERSON] збирати гроші із продавців за проїзд на територію ринку, погрожуючи судовими справами, мотивуючи це якимись знайомствами у правоохоронних органах та місцевому суді. [PERSON] , виражався на підвищених тонах, в присутності осіб, які заїжджали на територію ринку, та як наслідок, у ході тривалої словесної перепалки, не стримуючись від постійних погроз зі його сторони, позивач [PERSON] , сказав Білинському Платну, щоб той «уходив звідси» та «пішов на хрін». Даний вислів позивача не відноситься до нецензурної лайки, та зазвичай такий вислів є наслідком надокучання, й використовується фактично із метою усунення перешкод від дій того, в чию адресу це сказано. Так, 13 квітня 2023 року ПОГ СП Дністровського РВП ГУНП в Чернівецькій області Нагавичко Ю.В. було безпідставно складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 117583 відносно [PERSON] , за те, що нібито 02.04.2023 року о 04:30 год. в [ADDRESS] у громадському місці. гр. [PERSON] висловлювався нецензурною лайкою на адресу гр. [PERSON] , чим порушив громадський порядок та спокій громадян, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП. Натомість фактичні обставини справи свідчать, що конфлікт між [PERSON] та [PERSON] , зокрема, виник на підставі того, що директор [PERSON] , за неналежне виконання своїх функціональних обов`язків відсторонив контролера [PERSON] від роботи, і дії директора [PERSON] були викликані особистими неприязними відносинами між ними, та спрямовані саме проти [PERSON] особисто, який погрожував судовими справами, а не на порушення громадського порядку. Постановою Хотинського районною суду від 26 червня 2023 року, визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченою ст. 173 КУпАП, однак постановою Чернівецькою апеляційного суду від 25 липня 2023 року було скасовано, а провадження у справі закрито на підставі ст. 247 п, 1 КУпАП у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративною правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Посилається на те, що за змістом незрозумілого протоколу про адміністративне правопорушення, складеного працівниками Хотинського ВП щодо [PERSON] , як директора ринку, йому поставлено у вину те, що він виражався нецензурно на адресу [PERSON] , чим порушив громадський порядок та спокій громадян, однак такі обставини не були підтверджені наданими суду доказами. Інші громадяни, у присутності яких позивач [PERSON] вчиняв би такі дії, у протоколі не зазначені (як свідки або потерпілі) та їх пояснення у справі відсутні. Крім того, апеляційний суд прийшов до висновку, що конфлікт між позивачем та відстороненим контролером [PERSON] мав місце на ґрунті тривалих неприязних стосунків з підстав, зокрема, трудових правовідносин. Крім того, доказів, що позивач [PERSON] виражався нецензурно, вчиняв дії, спрямовані на порушення громадського порядку чи з мотиву неповаги до суспільства, а чи громадський порядок в розумінні диспозиції ст. 173 КУпАП був порушений, суду не надано, однак це не перешкоджало поліцейським незаконного скласти протокол про адміністративне правопорушення відносно директора МКП «Білфед-ВМ» [PERSON] , із ігноруванням його письмових пояснень. Вказує, що позивач [PERSON] має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями поліцейських ВП № 2 (м. Хотин) Дністровського РВП ГУНП в Чернівецькій області, оскільки ними було порушено вимоги чинних нормативно-правових актів, а також було порушено права [PERSON] , як особи, що притягується до адміністративної відповідальності. Тому, внаслідок вказаних незаконних дій поліцейських, [PERSON] вимушений був звернутися за правовою допомогою для захисту своїх прав, на що витратив кошти в розмірі 16000 гривень. Зазначає, що внаслідок незаконних дій вказаних поліцейських, [PERSON] було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, чим заподіяно йому моральні страждання, які полягали у переживаннях щодо розголосу вказаних фактів за місцем проживання та місцем роботи, у зв`язку з побоюванням громадського осуду, необхідністю нести витрати на правничу допомогу. За час тривалого судового процесу постійно знаходився у стресовій ситуації, через необґрунтовані звинувачення, плітки, які розповсюджував [PERSON] по всій області, у позивача [PERSON] відбулось погіршення стану здоров`я (серцеві напади, підвищений тиск). Більше трьох місяців, він намагався та вимушений був доводити свою невинуватість, виправдовувати себе перед судом, сім`єю, знайомими, працівниками ринку, а також продавцями, які чули публічні погрози [PERSON] , а також спростовувати те, до чого його намагалися притягнути працівники ВП № 2 (м. Хотин) Дністровського ВП ГУНП в Чернівецькій області. Враховуючи вищезазначене, розмір заподіяної [PERSON] моральної шкоди, завданої працівниками ВП № 2 (м. Хотин) Дністровського ВП ГУНП в Чернівецькій області внаслідок скоєння ними протиправних дій, позивач оцінює в 25 000 гривень, це сума, яка необхідна для того, що хоч якимось чином загоїти отримані душевні страждання та моральні переживання, які він отримав, а також відновити свій психічний та психологічний стан. Підтримуючи вищевикладене, просив стягнути з Державного бюджету України 25000 гривень компенсації моральної шкоди, 16000 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, та суму судових витрат. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Хотинського районного суду від 06 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи у судове засідання, розгляд справи призначений на 06 листопада 2023 року. 27 жовтня 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Посилається на те, що матеріально-правовою вимогою позивача є стягнення з Державного бюджету України коштів в рахунок відшкодування моральної та матеріальної шкоди, одна державу Україна не залучено до участі у справі, яка є належним відповідачем у справі, а відповідачем зазначено ГУНП в якості юридичної особи, яка представляє власні інтереси, а не інтереси держави. Разом з цим, не визначено Хотинський районний суд в якості відповідача, постановою якого, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності. Наявні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог з підстав його пред`явлення до неналежного відповідача. Позивачем позовній заяві переважно приділено увагу незаконності, на його думку, окремих процесуальних дій поліцейських, пов`язаних із складанням відносно нього адміністративного протоколу. Так, дійсно мали місце окремі, незначні недоліки у процесуальній діяльності поліцейських, пов`язаних виключно із неналежним збиранням доказів при складанні протоколу, однак такі недоліки не могли завдати позивачу будь-яких моральних страждань. Поліцейський направив протокол для розгляду до суду, оскільки оцінив зібрані докази та вважав їх достатніми для підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Закриття провадження у адміністративній справі є достатньою моральною компенсацією для позивача. Вказують, що ініціювання [PERSON] даного необґрунтованого позову з безумовно завищеною ціною беззаперечно свідчить про його бажання незаконно збагатитися за рахунок коштів державного бюджету. Складений протокол про адміністративне правопорушення не є актом, який породжує права і обов`язки для позивача, а посилання позивача на протиправність та неправомірність дій працівників поліції при складанні протоколу є нічим не обґрунтованим, так як відсутнє будь-яке рішення яким встановлений факт неправомірності дій працівників поліції. Також, позивачем не підтверджено жодним доказом наявність приниження авторитету, порушення нормальних зв`язків, наявність тяжких душевних страждань, їх глибину та ступінь, а наводяться виключно загальні фрази. Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки така шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретні дії (бездіяльність) спричинили моральні страждання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань. Щодо стягнення витрат на правову допомогу то законодавством не передбачено можливості стягнення витрат на оплату правничої допомоги в адміністративній справі у порядку адміністративного судочинства, як і не має правових підстав для ототожнення витрат на правничу допомогу і шкоди (збитків) у розумінні положень чинного законодавства. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в резолютивній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник позивача адвокат Боднарюк В.І. в судове засідання не з`явився, 06.11.2023 року надіслав заяву, в якій просить про проведення судового засідання у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Доводить суд до відома, що протягом 5 днів після винесення рішення суду ним буде подано підтвердження щодо понесених судових витрат. Представник відповідача ГУНП в Чернівецькій області Гроссу Д.М. в судовому засіданні, в режимі відеоконференції, підтримав позицію відповідача викладену у відзиві на позовну заяві, зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, тому у їх задоволенні слід відмовити у повному обсязі . Фактичні обставини встановлені судом. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так, судом встановлено, що 13.04.2023 року на [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення, а саме те, що 02.04.2023 року о 04:30 год. в [ADDRESS] на території ринку МКП «Білфред-ВМ», громадському місці гр. [PERSON] висловлювався нецензурною лайкою на адресу гр. [PERSON] , чим порушив громадський порядок і спокій громадян, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП (а.с.12). Постановою Чернівецького апеляційного суду від 25 липня 2023 року постанову Хотинського районного суду Чернівецької області від 26 червня 2023 року, якою [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51 гривні, скасовано а провадження по справі закрито на підставі ст.247 п.1 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП (а.с.15-17). Згідно пенсійного посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] являється інвалідом 3 групи довічно (а.с.9). Суд вважає, що обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу шкоди, яка полягає у понесених ним моральних (душевних) страждань є зокрема доведення своєї невинуватості, відчуття несправедливості, викликане постановленням незаконної постанови про притягнення до відповідальності, витрати зусиль, спрямованих на захист своїх прав і свобод, тому приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Застосовані норми права. Відповідно до частини першої, пункту дев`ятого та абзацу тринадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною першою вказаної статті визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, зокрема завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Відповідно до статей 2,4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»(далі - Закон) передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Частиною третьою статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18), де вказано, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладені, зокрема, в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі №686/16847/17 (провадження №61-11590св18), від 22 липня 2020 року у справі №303/7352/18 (провадження №61-20524св19), від 02 вересня 2020 року у справі №591/1001/17 (провадження №61-39927св18), від 09 червня 2021 року у справі №726/837/20 (провадження №61-2647св21), від 29 вересня 2021 року у справі №166/1222/20 (провадження №61-9003св21), від 20 грудня 2021 року у справі №215/7147/20 (провадження №61-14357св21), від 19 жовтня 2022 року у справі №465/6045/20 (провадження №61-421св22). Як свідчить тлумачення статей 23, 1176 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частина перша ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачає, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(з подальшими змінами) роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням інших обставин справи. У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму №4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Також присуджені у відшкодування моральної шкоди суми мають бути адекватними настільки, наскільки це потрібно та не бути інструментом безпідставного збагачення. Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладені, зокрема, в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі №686/16847/17, викладені в постанові від 07.03.2023 у справі №289/865/21. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд в контексті спірних правовідносин звертає увагу на те, що загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Оскільки органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди. Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, на яку посилаються позивачі в позові (статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»). При цьому, суд зазначає, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем ДКСУ чи її територіального органу. Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц. Мотиви та висновки суду. Суд, відповідно до положень статті 82 ЦПК України враховує, що постановою Чернівецького апеляційного суду від 25 липня 2023 року встановлено відсутність в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП. Аналіз наведених норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини між суб`єктами владних повноважень і фізичною особою, дає можливість зробити висновок, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, винесення постанови, затримання особи, отримання пояснень, накладення штрафу та інше) і є підставою для відшкодування такій особі моральної шкоди. Відшкодування моральної шкоди проводиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом враховуються ті обставини, що [PERSON] було завданої моральної шкоди, шляхом незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності, яка виразилась у перебуванні позивача у постійній напрузі й пригніченому нервовому стані, витрати зусиль, спрямованих на захист своїх порушених прав, також судом враховується той факт, що [PERSON] являється керівником товариства, на території якого відбувалися події, що ставить його в незручне становище перед працівниками даного товариства. Судом береться до уваги також і те, що позивач є пенсіонером та інвалідом ІІІ групи, а тому існування інформації притягнення його до відповідальності за ст. 173 КУпАП дискредитує репутацію позивача як добропорядного громадянина загалом. На спростування доводів представника відповідача про відсутність підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди, суд зазначає, що внаслідок незаконних дій уповноваженої особи ГУНП в Чернівецькій області, позивач зазнав душевних страждань у зв`язку із притягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, яке він не вчиняв. Внаслідок ініціювання провадження у справі про адміністративне правопорушення, було порушено його звичний розклад життя, позивач змушений був звертатись за допомогою до фахівців у галузі права, переживати страждання доводячи свою невинуватість перед посадовими особами Національної поліції, які в свою чергу не перевіривши достовірність обставин, тривалий час продовжували обвинувачувати його у вказаних діяннях. Таким чином, твердження представника відповідача про те, що між скасуванням постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та завданням йому моральної шкоди немає причинного зв`язку, не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу, скасування самої постанови про адміністративне правопорушення свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. Доказів, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди у розмірі заявленої позивачем, а саме у сумі 25 000 гривень, її характер та обсяг, в даному випадку суду не було надано. Враховуючи ту обставину, що під час розгляду справи позивачем відповідно до ст.12,81 ЦПК України не було доведено суду наявності завданої йому моральної шкоди в розмірі 25000 гривень, через незаконне притягнення до адміністративної відповідальності, суд, з урахуванням того, що розмір відшкодування шкоди у цьому випадку має бути не більш як достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до його збагачення, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та наявності підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 500 гривень, яка буде достатньою сумою на відшкодування моральних страждань, з урахуванням категорії справи та обставин притягнення до адміністративної відповідальності. На спростування доводів представника відповідача щодо неналежного відповідача, оскільки боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин, а в позовній заяві ГУНП вказано в якості юридичної особи, яка представляє власні інтереси, суд зазначає, що у даному випадку, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Таким органом у цій справі є Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області (дії посадових осіб яких, призвели до безспірного стягнення коштів). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі №910/23967/16). Крім того, Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок, що сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем ДКСУ чи її територіального органу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 242/4741/16-ц). Що стосується позовної вимоги [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 16000 гривень, яка полягає в понесенні ним витрат на правову допомогу при розгляді справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, то суд зазначає, що плата за юридичні послуги належить до судових витрат, пов`язаних із розглядом певної справи, тому така вимога є безпідставною та задоволенню не підлягає, враховуючи наступне. Витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи в суді. Такі витрати процесуальним законом віднесені до судових витрат, які відшкодовуються в порядку, передбаченому ЦПК України, їх не можна визнати збитками чи шкодою в розумінні положень цивільного законодавства України і вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні. У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.042020 року у справі №925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову, такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №462/6473/16-ц, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі №688/2479/16-ц). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що законодавством не передбачено можливості стягнення витрат на оплату правничої допомоги, яку в даній позовній заяві заявлено як матеріальну шкоду, в адміністративні справі у порядку цивільного судочинства, як і не має правових підстав для ототожнення витрат на правничу допомогу і шкоди (збитків) в розумінні положень чинного законодавства. У відповідності до пункту 4\~статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~позивач має право на відшкодування (повернення) суми, ним сплаченої у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. Враховуючи наявність у матеріалах справи лише попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, а також заяви представника позивача адвоката Боднарюка В.І., що протягом 5 днів після винесення рішення суду ним буде додано підтвердження на понесені судові витрати, судом наразі не вирішується питання стягнення витрат на правничу допомогу. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить висновку, що закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, за відсутністю в діях позивача події і складу правопорушення, є підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди і проводиться за рахунок коштів державного бюджету, тому визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 500 гривень, який підлягає стягненню на користь позивача, є обґрунтованим, виваженим і справедливим та відповідає характеру немайнових втрат позивача. Розподіл судових витрат. Питання про розподіл інших судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що судовий збір не справляється у випадку, передбаченому п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», а тому покладає дані судові витрати на рахунок держави. На підставі наведеного вище,

Outcome: partial