Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

16.04.2020 року до суду з вказаним позовом звернувся [PERSON] , посилаючись на те, що між ним та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» були укладені договори позики: № 0085-9805 від 06.11.2018 на суму 1000 грн., № 0097-6207 від 08.12.2018 на суму 10000 грн., № 0165-2239 від 03.05.2019 на суму 2000 грн. та № 0167-2802 від 07.05.2019 на суму 10000 грн.. За договором № 0085-9805 від 06.11.2018 він здійснив платежу на загальну суму 1259,69 грн.; за договором № 0097-6207 від 08.12.2018 - на суму 30400,50 грн.; № 0165-2239 від 03.05.2019 - на суму 2200 грн.; за договором № 0167-2802 від 07.05.2019 - на суму 7200 грн., тобто, на загальну суму 41060,19 грн.. Звернув увагу, що перед ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» він повністю виконав свої кредитні зобов`язання шляхом сплати суми тіла кредиту у розмірі 13000 грн. за кредитними договорами № 0085-9805 від 06.11.2018, № 0097-6207 від 08.12.2018, № 0165-2239 від 03.05.2019. Також за вказаними договорами він сплатив відсотки на загальну суму 20860,19 грн.. Також за договором № 0167-2802 від 07.05.2019 він сплатив 7200 грн.. Вважає, що вказані кредитні договора є такими, що порушують його права як споживача та підлягають визнанню недійсними, оскільки, всупереч ст. 11, 13 Закону України «Про захист прав споживачів», на його вимогу не було повідомлено письмово всю необхідну інформацію щодо умов укладення договорів. Відповідач скористався тим, що йому об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваних договорів і він був уведений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач не надав йому відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Крім того, зазначив, що порядок акцептування пропозиції ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не відповідає вимогам ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» і оскільки вказані договори є такими, що прирівнюються до договору, укладеного в письмовій формі, тому відповідно до ст. 1055 ЦК України є нікчемними. Також звернув увагу, що ним не було підписано вказані договори. Вважає, що кошти у сумі 20860,19 грн. сплачені ним як відсотки за договорами позики, підлягають поверненню. Позивач просить суд визнати договори позики, укладені між ним та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»: № 0085-9805 від 06.11.2018 на суму 1000 грн., № 0097-6207 від 08.12.2018 на суму 10000 грн., № 0165-2239 від 03.05.2019 на суму 2000 грн. та № 0167-2802 від 07.05.2019 на суму 10000 грн., нікчемними з застосуванням наслідків нікчемності правочину; зобов`язати ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» повернути йому кошти у сумі 20860,19 грн. сплачені як відсотки за вказаними правочинами. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 2 квітня 2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу надано строк на подання відзиву. Судові засідання неодноразово відкладалися у зв`язку з неявкою сторін. В судове засідання 8 листопада 2022 року позивач не прибув, про час і місце розгляду справи відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. В судове засідання 8 листопада 2022 року представник відповідача не прибув, подав до суду клопотання, в якому просив відкласти судове засідання. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження та підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Судом встановлено, що 6 листопада 2018 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0085-9805, за умовами якого товариство надало позичальнику кредит в сумі 1000,00 грн., строком дії кредиту 14 календарних днів до 19 листопада 2018 року, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (а.с. 14-18). Як встановлено із змісту зазначеного кредитного договору, останній, було укладено в електронній формі, кредит був наданий позичальнику (позивачу) виключно за допомогою веб-сайту кредитодавця (відповідача), за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Вказаним договором було передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування відсотків, неустойка та інші платежі відповідно до договору, у разі наявності. Відповідно до договору, протягом строку кредиту, що складає 14 днів, тобто до 19 листопада 2018 року, діє акційна пропозиція, згідно якої протягом строку кредиту розмір процентів складає 0,01% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. У разі якщо позичальник не повернув суму кредиту у строк, становлений п. 1.3 договору, за весь час прострочення, включаючи день погашення кредиту, кредитодавець має право нараховувати, а позичальник зобов`язаний сплатити включно до 2% від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення. А якщо позичальник прострочив термін платежу за акційним кредитом, то він сплачує проценти за весь період користування кредитом у розмірі 2% від суми кредиту, що не сплачена позичальником в термін платежу. Відповідно до п. 1.8 кредитного договору деталізована інформація щодо визначення сукупної вартості кредиту при нарахуванні основних процентів у відповідності до п. 1.5 Договору зазначена у графіку платежів, який є невід`ємною частиною цього договору Згідно з пунктом 7.1 кредитного договору, невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». Уклавши цей договір, позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на веб-сайті кредитодавця (https://www.creditkasa.com.ua). Укладаючи договір, позичальник підтвердив, що до укладення цього договору він отримав від кредитора інформацію, що визначена ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; що позичальник повідомлений про свої права згідно статті 8 Закону України «Про захист персональних даних», інформація надана позикодавцем з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання, до укладення цього договору надав згоду, усвідомлюючи її правові наслідки, на використання в якості аналога власноручного підпису, для підписання цього договору електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надається кредитодавцем, надав згоду на передачу та обробку кредитодавцем своїх персональних даних з метою оцінки стану фінансового стану позичальника та його спроможність виконати зобов`язання за договором позики, надав згоду на те, що кредитодавець має право звернутися за інформацією про фінансовий стан позичальника до третіх осіб, які пов`язані з починальником особистими, сімейними, професійними, діловими або іншими стосунками; надав згоду на те, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань позивальника перед кредитодавцем, на підставі цього договору кредитодавець має право передати персональні дані позивальника третім особам (включаючи, але не обмежуючись, Бюро кредитних історій, кредитним установам, колекторським компаніям) для захисту своїх законних прав та інтересів, стягнення заборгованості за цим договором, збитків та інших засобів правового захисту, надав згоду на передачу кредитодавцем інформації про стан заборгованості позичальника за цим договором, шляхом відправлення кредитодавцем СМС на номер мобільного телефону позичальника та електронних листів на його e-mail адресу. Позичальник розуміє, що спосіб передачі інформації, зазначений в цьому пункті договору не дає достатній рівень захисту такої інформації від можливості розголошення третім особам. Крім того, позичальник надає згоду на передачу кредитодавцем інформації, яка носить рекламно-інформаційний характер щодо умов надання кредитодавцем інших послуг, у спосіб, який зазначений у цьому пункті договору або іншим шляхом на власний розсуд кредитодавця. 8 грудня 2018 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0097-6207 за умовами якого товариство надало позичальнику кредит в сумі 10000,00 грн., строком дії кредиту 14 календарних днів до 21 грудня 2018 року, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (а.с. 19-23). Як встановлено із змісту зазначеного кредитного договору, останній, було укладено в електронній формі, кредит був наданий позичальнику (позивачу) виключно за допомогою веб-сайту кредитодавця (відповідача), за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Вказаним договором було передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування відсотків, неустойка та інші платежі відповідно до договору, у разі наявності. Відповідно до договору, протягом строку кредиту, що складає 14 днів, тобто до 21 грудня 2018 року, розмір процентів складає 2 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. У разі якщо позичальник не повернув суму кредиту у строк, становлений п. 1.3 договору, за весь час прострочення, включаючи день погашення кредиту, кредитодавець має право нараховувати, а позичальник зобов`язаний сплатити включно до 2% від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення. Відповідно до п. 1.7 кредитного договору деталізована інформація щодо визначення сукупної вартості кредиту при нарахуванні основних процентів у відповідності до п. 1.5 Договору зазначена у графіку платежів, який є невід`ємною частиною цього договору Згідно з пунктом 7.1 кредитного договору, невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». Уклавши цей договір, позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на веб-сайті кредитодавця (https://www.creditkasa.com.ua). Укладаючи договір, позичальник підтвердив, що до укладення цього договору він отримав від кредитора інформацію, що визначена ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; що позичальник повідомлений про свої права згідно статті 8 Закону України «Про захист персональних даних», інформація надана позикодавцем з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання, до укладення цього договору надав згоду, усвідомлюючи її правові наслідки, на використання в якості аналога власноручного підпису, для підписання цього договору електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надається кредитодавцем, надав згоду на передачу та обробку кредитодавцем своїх персональних даних з метою оцінки стану фінансового стану позичальника та його спроможність виконати зобов`язання за договором позики, надав згоду на те, що кредитодавець має право звернутися за інформацією про фінансовий стан позичальника до третіх осіб, які пов`язані з починальником особистими, сімейними, професійними, діловими або іншими стосунками; надав згоду на те, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань позивальника перед кредитодавцем, на підставі цього договору кредитодавець має право передати персональні дані позивальника третім особам (включаючи, але не обмежуючись, Бюро кредитних історій, кредитним установам, колекторським компаніям) для захисту своїх законних прав та інтересів, стягнення заборгованості за цим договором, збитків та інших засобів правового захисту, надав згоду на передачу кредитодавцем інформації про стан заборгованості позичальника за цим договором, шляхом відправлення кредитодавцем СМС на номер мобільного телефону позичальника та електронних листів на його e-mail адресу. Позичальник розуміє, що спосіб передачі інформації, зазначений в цьому пункті договору не дає достатній рівень захисту такої інформації від можливості розголошення третім особам. Крім того, позичальник надає згоду на передачу кредитодавцем інформації, яка носить рекламно-інформаційний характер щодо умов надання кредитодавцем інших послуг, у спосіб, який зазначений у цьому пункті договору або іншим шляхом на власний розсуд кредитодавця. 3 травня 2019 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0165-2239, за умовами якого товариство надало позичальнику кредит в сумі 2000 грн., строком дії кредиту 14 календарних днів до 16 травня 2019 року, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (а.с. 24). Відповідно до договору, протягом строку кредиту, що складає 14 днів, тобто до 16 травня 2019 року, розмір процентів складає 2 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. У разі якщо позичальник не повернув суму кредиту у строк, становлений п. 2 кредитного договору, за весь час прострочення, включаючи день погашення кредиту, кредитодавець має право нараховувати, а позичальник зобов`язаний сплатити до 2% включно пені від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення. Згідно з пунктом 8 кредитного договору, цей кредитний договір та Правила надання грошових коштів у кредит разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови надання кредиту. Укладаючи цей кредитний договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє всі умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватися цього кредитного договору та Правил надання грошових коштів у кредит, текст яких розміщений на веб-сайті кредитодавця (https://www.creditkasa.com.ua). Укладаючи договір, позичальник підтвердив, що до укладення цього договору він отримав від кредитора інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. 7 травня 2019 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0167-2802, за умовами якого товариство надало позичальнику кредит в сумі 10000 грн., строком дії кредиту 14 календарних днів до 20 травня 2019 року, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (а.с. 42). Відповідно до договору, протягом строку кредиту, що складає 14 днів, тобто до 20 травня 2019 року, розмір процентів складає 2 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. У разі якщо позичальник не повернув суму кредиту у строк, становлений п. 2 кредитного договору, за весь час прострочення, включаючи день погашення кредиту, кредитодавець має право нараховувати, а позичальник зобов`язаний сплатити до 2% включно пені від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення. Згідно з пунктом 8 кредитного договору, цей кредитний договір та Правила надання грошових коштів у кредит разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови надання кредиту. Укладаючи цей кредитний договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє всі умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватися цього кредитного договору та Правил надання грошових коштів у кредит, текст яких розміщений на веб-сайті кредитодавця (https:// www.creditkasa.com.ua). Укладаючи договір, позичальник підтвердив, що до укладення цього договору він отримав від кредитора інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. На підтвердження виконання зобов`язань за вказаними кредитними договорами позивачем надано квитанції про сплату грошових коштів на загальну суму 41053,19 грн. (а.с. 51-71). Проте, із вказаних квитанцій не можливо встановити хто одержувач коштів та призначення платежу. У відповідності до положень ст. 61 Основного Закону України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Статтею 55 проголошено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями статей 626, 628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Умови кредитного договору, на яких укладають двосторонні правочини з відповідачем, є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 Цивільного кодексу України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. За приписами статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно частини першої ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення частини першої ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до частини першої, другої ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до частини першої ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Договір, відповідно, укладався з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи відповідача веб-сайту (https://www.creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем відповідача, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. Позивач шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора отриманого від відповідача прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав кредитні договори (здійснив акцепт пропозиції відповідача), тобто договір укладено у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Підписанням кредитного договору позивач погодив всі його істотні умови кредитного договору. Оскільки, підписуючи договір позичальник погоджується зі всіма його умовами, а як зазначалось вище має всі можливості та час ознайомитися із цими умовами, то посилання позивача на те, що він не був ознайомлений із умовами договору є безпідставними. Таким чином, суд приходить до висновку, що укладені сторонами кредитні договори відповідають вимогам законодавства щодо укладення правочинів в електронній формі. Крім того, судовим розглядом встановлено, що відповідач є фінансовою компанією, яка здійснює свою діяльність на ринку фінансових послуг відповідно до отриманих ліцензій, які видані Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. відповідач, як фінансова установа, здійснює свою діяльність на підставі розміщених на сайті відповідача https:// navse.com.ua Правил надання споживчих кредитів. Згідно визначення наданого частиною першою статті 1 Закону України «Про підприємництво», підприємництвом є безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб`єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством. Відповідно, як суб`єкт підприємницької діяльності, відповідач здійснює діяльність щодо надання фінансових послуг на власний ризик та з метою отримання доходу, шляхом кредитування за рахунок власних коштів. Суд вважає необґрунтованими твердження позивача про ненадання відповідачем повної інформації про умови кредитування, оскільки, умови оспорюваного договору відповідають Правилам надання споживчих кредитів, що розміщені на сайті товариства та про ознайомлення позивача з якими зазначено в договорах, підписаних позивачем із застосування електронного цифрового підпису. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, позивач належним чином був ознайомлений із умовами надання коштів, доказів протилежного матеріали справи не містять, та позивачем таких доказів суду не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України, є його процесуальним обов`язком. Крім того, не заслуговують на увагу і твердження позивача про введення його в оману під час укладення договорів, оскільки, обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин, вчинений під впливом обману, належить до правочинів з вадами волі, оскільки у сторони, яка діяла під впливом обману, внутрішня воля сформувалася невірно, під впливом хибних відомостей про обставини правочину, спричинених діями інших осіб. Під обманом слід розуміти навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї із сторін. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину (ст. 230 ЦК). Так, обман може стосуватися насамперед як елементів та обставин самого правочину, що мають істотне значення (природа правочину, права та обов`язки сторін, такі властивості речі, які значно знижують її цінність або унеможливлюють використання за цільовим призначенням (ст.229 ЦК), так і обставин, що знаходяться за межами правочину, в тому числі мотиву й мети правочину. Обман може відбуватися як у вигляді активної поведінки сторони, повідомлення нею про будь-які обставини, яких насправді нема (повідомлення недостовірних відомостей про предмет договору, надання підробних документів на право власності на продавану річ, на право вчинення такого правочину), так і у вигляді свідомого замовчування обставин, що можуть перешкодити укладенню правочину. Суб`єктом введення в оману може бути як сторона правочину, так і третя особа, яка діяла з відома або на прохання сторони правочину. Якщо ж обман здійснений третьою особою за власною ініціативою, підстав для визнання правочину недійсним нема. Верховний Суд у постанові від 28.08.2019 року у справі № 753/10863/16 зазначив, що за змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення (постанова від 28.08.2019 у справі № 753/10863/16-ц). Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Презумпція правомірності правочину є важливою гарантією реалізації цивільних прав учасниками цивільних відносин. Вона полягає у припущенні, що особа, вчиняючи правочин, діє правомірно. Своїм підґрунтям встановлення презумпції правомірності правочину має визначальні засади цивільного права як свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність цивільного законодавства (ст. З Цивільного кодексу України). Згідно з цими засадами припускається, що особа може, реалізуючи своє право свободи договору (а точніше - право свободи правочину), вчиняти з метою створення, зміни, припинення тощо цивільних прав і обов`язків будь-які правомірні дії. При цьому не вимагається прямої вказівки на правомірність тих чи інших дій у акті цивільного законодавства: достатньо, що закон не визначає ці дії як заборонені. Суд не вбачає підстав для визнання спірних договорів недійсними, оскільки, вони вчинені з підстав повного виконання сторонами умов договору з дотриманням основних засад вчинення правочинів та у відповідності до вимог діючого законодавства України, про що свідчать наявні у справі докази. Обґрунтування позовних вимог не знайшли свого підтвердження наявними в матеріалах справи доказами, та позивачем не доведено факт застосування відповідачем обману під час укладення спірних договорів фінансового кредиту, не доведено факту неправильного сприйняття ним фактичних обставин щодо умов укладення спірних договорів, тобто помилки щодо умов договорів. Суд відмічає, що інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості та достовірності, а також приймаючи до уваги те, що позивачем не надано суду достатніх та переконливих доказів, які б в своїй сукупності дали б змогу дійти висновку про наявність підстав для визнання оспорюваних договорів недійсними, та порушення прав позивача, як споживача послуг, а тому суд, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, вважає позовні вимоги безпідставними, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed