Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача У листопаді 2021 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що за рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 27.07.2021р., яке набрало законної сили 26.08.2021р., наказ про її звільнення від 19.04.2020р. скасований. 27.07.2021р. вона звернулася з заявою про примусове виконання рішення суду і від працівників виконавчої служби дізналася, що вона поновлена на посаді техніка з племінної справи з 14.09.2021р., однак з даним наказом її не ознайомили, запис до трудової книжки не внесений. 11.10.2021р. позивач звернулася до відповідача з заявою про надання копії наказу про поновлення на посаді та 25.10.2021р. начальник відділу кадрів ознайомив її з відповідним наказом, але в цей же день ознайомив її з наказом від 23.10.2021р. про звільнення за прогул на підставі п.4 ст.40 КЗпП. Позивач вважає вказаний наказ незаконним, оскільки звільнення за цією статтею можливе лише за згодою профспілкової організації, але на засідання цього органу вона не була запрошена. Крім того, станом на 23.10.2021р. вона фактично не була поновлена на роботі, оскільки її з наказом ніхто не знайомив, а вона не могла бути відсутньою на роботі більше 3 годин, оскільки не була поновлена на роботі. У зв`язку з наведеним, позивач просить: 1)визнати незаконним та скасувати наказ № 43-К від 23.10.2021р. про звільнення її з роботи за прогул без поважних причин на підставі п.4 ст. 40 КЗпП; 2)стягнути з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу в розмірі 4\~000, 00 грн. 2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 24.11.2021р. за ухвалою Вовчанського районного суду відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін (а.с.25-26). Згідно ухвали судді від 25.10.2022р. справу прийнято до свого провадження (а.с.40). 3.Позиції\~учасників судового\~провадження В судове засідання сторони не з`явилися, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, позивач направила заяву про розгляд справи без її участі (а.с.52, 62, 146-151). 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом установлено, що на підставі заочного рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 27.07.2021р., яке набрало законної сили 26.08.2021р., визнані незаконним та скасовані накази відповідача № 49/а-К/з та № 45-В/ос від 19.04.2020р. про звільнення [PERSON] з посади техніка з племінного обліку за п.4 ст. 40 КЗпП (а.с.12-19). Відповідно до наказу № 154-В/ос від 14.09.2021р. ДП «Дослідне господарство «Гонтарівка» Інституту тваринництва Національної Академії Аграрних Наук України (далі ДП «Гонтарівка»), на виконання рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 27.07.2021р., скасовані накази від 09.04.2020р. про звільнення [PERSON] та вона поновлена на попередній роботі на посаді техніка з племінної справи з 19.04.2020р. (а.с.8). 23.10.2021р. згідно наказу відповідача № 43-К від 23.10.2021р. [PERSON] звільнена за прогули без поважних причин згідно п.4 ст. 40 КЗпП на підставі наказу «Про дисциплінарне стягнення» від 20.10.2021р.; акту про відмову від письмових пояснень; витягу з протоколу засідання профспілкового комітету (а.с.9). Згідно трудової книжки позивачки вона містить останній запис за 19.04.2020р. про звільнення з займаної посади за прогул (а.с.10-11). 11.10.2021р. позивач звернулася з заявою до директора ДП «Гонтарівка» з проханням ознайомити з наказом про поновлення на посаді, надати його завірену копію та внести зміни до трудової книжки (а.с.20), докази отримання відповідачем якої відсутні. 5. Мотиви суду \~ \~ \~ \~Трудові відносини регулюються Конституцією України, КЗпП України та іншими актами законодавства. Згідно зі статтею 21\~КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до статті 139\~КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно\~і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Пунктом 4 частини першої статті 40\~КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Робочим місцем працівника вважається певна зона, де працівник знаходиться\~\~і працює із застосуванням у процесі роботи різних технічних та/або інших засобів. Трудова діяльність працівника може здійснюватися (а відповідно його робоче місце може знаходиться) безпосередньо на підприємстві (фіксоване робоче місце) або в межах іншого територіального простору, який використовує працівник для виконання трудових обов`язків. Прогулом необхідно вважати відсутність працівника не просто на робочому місці, а на роботі. Відсутність працівника на фіксованому робочому місці за умови, що він виконує трудові функції на території підприємства, не є прогулом. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, поміщенням до медвитверезника, самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишенням роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального навчального закладу). Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причин відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин. Для встановлення допущення працівником прогулу необхідним є належне фіксування самого факту відсутності працівника на роботі та з`ясування поважності причини такої відсутності. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, не залежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника. Згідно ст. 140 КЗпП трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У необхідних випадках заходи дисциплінарного впливу застосовуються стосовно окремих несумлінних працівників. За порушення\~трудової дисципліни\~до працівника\~може бути\~застосовано тільки\~один з\~таких заходів\~стягнення: 1)\~догана; 2)\~звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення (ст. 147 КЗпП). Відповідно до приписів ч. 3 ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Частиною 1 ст. 148 КЗпП передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. З наданих позивачкою доказів вбачається, що між нею та відповідачем існував трудовий спір щодо незаконного звільнення з роботи за результатами розгляду якого, позов був задоволений та скасовані накази про звільнення позивачки з роботи. На виконання судового рішення відповідач поновив позивачку на роботі, але їй про це не повідомив, запис до трудової книжки не вніс, після чого звільнив з роботи за прогул. Згідно з пунктом 2 статті 9 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року\~№ 3933-XII, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 Конвенції, лежить на роботодавцеві, який у цій справі не довів дотримання ним вимог КЗпП України при звільненні позивача за пунктом\~ 4 частини першої статті 40 КЗпП України. Так, згідно матеріалів справи, відповідач отримав позовну заяву з додатками ще під час перебування справи у Вовчанському районному суді Харківської області 02.12.2021р., у визначений судом 15 денний строк, який закінчився 17.12.2021р. відзив на позов та будь-які докази на спростування доводів позивача, як і на час розгляду справи даним судом, тобто з плином майже двох років не надав. Згідно з положеннями статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини шостої статті 81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на викладене, суд вважає, що оскільки після поновлення позивачки на роботі 14.09.2021р. на підставі заочного рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 27.07.2021р., відповідач не ознайомив її зі змістом наказу, не вніс записи до її трудової книжки, що свідчить про відсутність підстав вважати, що вона була обізнана про необхідність приступити до роботи в конкретний час та місці, а відтак наведені підстави свідчать, що відповідач не дотримав прав позивачки, не надав їй можливості написати письмове пояснення, що і призвело до її незаконного звільнення, а відтак дійшов висновку,\~що позов\~необхідно задовольнити, визнати незаконним та скасувати наказ № 43-К від 23.10.2021р. про звільнення її з роботи за прогул без поважних причин на підставі п.4 ст. 40 КЗпП. 6. Мотив рішення щодо розподілу судових витрат Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позов задоволено повністю, а позивач від сплати судового збору звільнена, а відтак з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 908, 00 грн. Стосовно доводів позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на правничу допомогу в розмірі 4000, 00грн, суд зазначає таке. Пунктом 1 частини третьої статті 133\~ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження доказів понесення витрат на правничу допомогу позивачем надана квитанція-угода № 47 від 01.11.2021р., згідно якої адвокат Лазебний Ю.О. отримав від [PERSON] 4000, 00 грн за надання консультацій, підготовки позову до суду, представництво інтересів в суді. Водночас, зі змісту ч.4 ст. 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У ч.3 ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Отже, оскільки надана суду квитанція про сплату 4\~000, 00 грн не містить домовленостей сторін, з підписом кожного учасника, зокрема і позивачки, переліку послуг з зазначенням витраченого часу, сам адвокат не брав участі в судових засіданнях, хоча про це вказано в квитанції, розподіл послуг з погодинним виконання не зазначено, а відтак суд дійшов висновку, що з наведених підстав у стягненні витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved