Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

До Дзержинського міського суду Донецької області надійшла позовна заява представника позивача [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. 21 серпня 2023 року Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивачка та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який є студентом ІІІ курсу Донбаського державного коледжу технологій та управління, денна форма, бюджет. Син проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає. В зв`язку з викладеним, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на період навчання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04.08.2023 до закінчення навчання у навчальному закладі, але не більше ніж до досягнення ним 23 років. Позивачка у судове засідання не з`явилася. Належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання. Причин неявки суду не повідомила, будь-яких заяв, клопотань суду не надавала. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення, які відповідають змісту позовної заяви. Просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився. Належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та заперечення проти позову, де він заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина, який продовжує навчання, оскільки син працює у Польщі та має більший ніж у нього дохід, окрім того, він за потреби надсилає йому грошові кошти на банківську карту. Також заперечує проти стягнення з нього витрат на правову допомогу. Третя особа до судового засідання не прибув. Належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Причин неявки суду не повідомив, будь-яких заяв, клопотань суду не надавав. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи на підставі частини другої статті 274 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідив матеріали справи, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що з 09.08.2003 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Наразі подружжя проживає окремо, спільне господарство не ведеться. Відповідно до довідки від 14.06.2023 № 92, виданої Донбаським державним коледжем технологій та управління, [PERSON] є студентом ІІІ курсу (наказ про зарахування від 29.07.2020 №60), група АТ-20, спеціальність 274 «Автомобільний транспорт» (денна форма здобуття освіти, бюджет). Дата закінчення навчання - 30.06.2024. Згідно з довідкою про доходи від 02.11.2023 № 213, виданої Донбаським фаховим коледжем технологій та управління, дохід [PERSON] за період з травня 2023 року по жовтень 2023 року складає 5340,00 грн., а саме, 890 грн. щомісяця. Повнолітня дитина потребує матеріальної допомоги, оскільки продовжує навчання, є внутрішньо переміщеною особою, значні витрати родинного бюджету позивачки, яка мешкає разом з сином, складають сплату орендної плати за тимчасове помешкання, витрати на харчування, оплату послуг інтернет-провайдера, у зв`язку з дистанційним навчанням, оплату канцелярських товарів, учбової літератури, тощо. Довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 22.04.2022 №7102-5001343689; №7102-5001343522 підтверджено, що позивачка мешкає разом з сином за адресою: [ADDRESS] . Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу сину, оскільки є пенсіонером за віком на пільгових умовах. Згідно з частиною 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин 1, 2 статті 141 Сімейного Кодексу України (далі - СК України), мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з частинами 1-4 статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. За змістом статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Відповідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Відповідно до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом частини 1 статті 199 СК України батьки зобов`язані утримувати повнолітню дочку, сина які продовжують навчання, до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Стаття 201 СК України передбачає поширення на відносини по утриманню між батьками і повнолітніми дочкою, сином норм статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу, які регулюють відносини по утриманню дитини. При цьому, СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи донці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина. Отже, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] продовжує навчання у Донбаському державному коледжі технологій та управління, є студентом денної форми навчання і потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи усе вищенаведене, а саме те, що у сенсі розуміння ст.199 СК України відповідач, який є батьком [PERSON] , який навчається у навчальному закладі, має обов`язок сплачувати аліменти на дитину, яка продовжує навчання до досягнення нею 23-х річного віку, за умови, якщо він може надавати таку матеріальну допомогу, взявши до уваги працездатний вік відповідача, матеріальне становище позивача, враховуючи, що повнолітня дитина продовжує навчання та те, що заперечення відповідача проти позову не обґрунтовані та не підтверджені доказами, суд визначає аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) починаючи з 04.08.2023 до досягнення сином двадцяти трьох років за умови продовження навчання. Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд доходить такого висновку. Згідно з ч. 2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії договору про надання правової допомоги №72 від 20.06.2023, квитанції до прибуткового касового ордера №68 від 25.07.2023, позивачкою сплачено адвокату 2500,00 грн., попереднього розрахунку послуг адвоката (додаток до договору), відповідно до якого адвокату сплачено грошові кошти за роботу надання консультації, аналізу документів, збору доказів, підготовки процесуальних документів (позовна заява, заява про забезпечення позову), представництво інтересів клієнта в судових засіданнях). У постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі №488/1363/17 висловлено правовий висновок, що втручання суду у відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. Окрім того, відповідно до принципів змагальності та диспозитивності, передбачених ст. ст. 12,13 ЦПК України відповідно, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, оскільки суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. З аналізу зазначених положень закону вбачається, що виключно за клопотанням сторони суд має право зменшити розмір витрат на правничу допомогу, у разі доведення стороною неспівмірності витрат. Відповідач заперечував проти стягнення з нього витрати на правничу допомогу. Враховуючи викладені обставини справи, а саме те, що позивачка була вимушена звертатися за правничою допомогою, витрачаючи на це грошові кошти, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг (їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, яка є співмірною із ціною позову та значенням справи для сторони, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, враховуючи відсутність обґрунтувань у запереченнях відповідача про стягнення з нього цих витрат, з відповідача на користь позивачки має бути стягнуто 2500,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, а також зважаючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору за законом, судовий збір в розмірі 1073,60 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави на підставі п.1 ч.2, ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved