Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-02 00:00:00

21.09.2023 представник позивача [PERSON] адвокат Костюк Я.Р. звернулася до суду з цим позовом, у якому прохала: розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на підставі рішення Таращанського районного суду Київської області від 20 липня 2017 року на утримання сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі однієї четвертої частки від всіх доходів та на підставі рішення Таращанського районного суду Київської області від 12 грудня 2017 року на утримання сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі однієї четвертої частини від всіх доходів на користь [PERSON] - зменшити до розміру встановленого за законодавством України, а саме: однієї третьої частини від всіх доходів [PERSON] , до досягнення дітьми повноліття, а саме: сина - [PERSON] - до [INFO] та сина - [PERSON] - [INFO] . В обґрунтування зазначала, що сума призначених аліментів на утримання двох дітей за двома виконавчими провадженнями є завищеною, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У сторін є два спільних сина - [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 20.07.2017 Таращанським районним судом Київської області 379/766/17 винесено рішення суду про стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки на утримання їх спільного сина - [PERSON] у розмірі однієї четвертої частки всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 12 червня 2017 року до досягнення ним повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в місяць. 11.08.2017 державним виконавцем Марганецького відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження № 54473869 з примусового стягнення аліментів за виконавчим листом по справі № 379/766/17. 12.12.2017 Таращанським районним судом Київської області по справі № 379/1422/17 винесено рішення суду про стягнення аліментів з позивача на користь відповідачка на утримання їх спільного сина - [PERSON] у розмірі однієї четвертої частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 12 червня 2017 року до досягнення ним повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в місяць. 03.01.2018 державним виконавцем Марганецького відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження № 55463293 з примусового стягнення аліментів за виконавчим листом по справі № 379/1422/17. Станом на дату подання цієї позовної заяви з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання двох спільних дітей у розмірі по одній четвертій частці від всіх доходів, на кожну дитину. Утримувані з позивача аліменти загалом становлять одну другу частку від доходів позивача, що суперечить п.5 ст. 183 СК України, а саме: той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Представник позивача [PERSON] адвокат Костюк Я.Р. в режимі\~відеоконференції у судовому засіданні позов підтримала повністю, прохала його задовольнити. Пояснила, що [PERSON] не приймав участь у судових засіданнях, за результатами яких були винесенні рішення про стягнення з нього аліментів. Він також не оскаржував вказані рішення. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала повністю. Пояснила, що перебувала у шлюбі з позивачем. Він покинув її вагітною та пішов. Вона подала на аліменти на старшого сина. В суді [PERSON] присутній не був. Одразу подала на виконання рішення, але виплат н отримувала. Потім народився менший син. Вона подала на аліменти на меншого сина, [PERSON] також в суд не з`являвся. Вона подала на виконання і друге рішення. В 2018 році [PERSON] не платив аліменти. В 2019 році він перекидав з картки на картку по 1000 гривень для двох дітей. В 2021 році перекидав по 2000 гривень на картку для двох дітей. [PERSON] рік як забрали на війну, цей рік він платив 5000 гривень на двох дітей. Росли борги у виконавчій службі. Позивач у травні 2023 року передзвонив, попрохав відмовитися від боргу по аліментам, оскільки блокують картки і забирають права за борги по аліментам. У травні 2023 року вона у виконавчій службі написала дві письмові заяви про відмову від боргів по аліментам на двох дітей. Вона зробила це за умову з позивачем, що він офіційно буде платити аліменти через виконавчу службу, а не с картки на картку. Позивач три місяці платив, а потім подав у суд. Позов він подав через те, що відбуваються офіційні стягнення з його зарплати через виконавчу службу. Суд, заслухавши думку представника позивача та відповідачки, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом установлено, що сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.10,11). Як вбачається з Єдиного реєстру судових рішень, заочним рішенням Таращанського районного суду Київської області від 20.07.2017 (справа №379/766/17) стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер якого [NUMBER] , уродженця с. Зоря Томаківського району Дніпропетровської області, зареєстрованого по [ADDRESS] , фактично проживаючого [ADDRESS] , тимчасово непрацюючого, на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї четвертої частки всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 12 червня 2017 року до досягнення ним повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в місяць 20.07.2017 Таращанським районним судом Київської області видано виконавчий лист про стягнення аліментів у вказаній справі. (а.с.19-20). Як вбачається з Єдиного реєстру судових рішень, заочним рішенням Таращанського районного суду Київської області від 12.12.2017 (справа №379/1422/17) стягнуто з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , проживаючого за адресою: м. Марганець Дніпропетровської області, на користь [PERSON] , аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї четвертої частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи з 01.11.2017 року 14.12.2017 Таращанським районним судом Київської області видано виконавчий лист про стягнення аліментів у справі № 379/1422/17(а.с.17-18). Заяв про скасування заочних рішень [PERSON] не подавав. За результатами пошуку виконавчих проваджень в АСВП від 16.09.2023 вбачається, що у Марганецького відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на примусовому виконанні перебувають виконавчі провадження № 54473869 від 11.08.2017 та №55463293 від 03.01.2018 , у яких боржник [PERSON] та стягувач [PERSON] (а.с.15-16) Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 20.08.2019 розірвано шлюб [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12.07.2003 року у виконавчому комітеті Лучанської сільської ради Таращанського району Київській області, актовий запис № 6. Малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишено проживати разом з матір`ю [PERSON] (а.с.12-14). Мотиви, з яких виходив суд, та застосовані норми права Відповідно до частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 Цивільного кодексу України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом частини другої статті 51\~Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8\~Закону України\~"Про\~охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі статтею 141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181\~СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192\~СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 17 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року N\~3\~"Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів" судам роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Згідно з\~пунктом 23\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові\~Верховного Суду\~України від\~05\~лютого 2014\~року у\~справі N 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Отже, зменшення розміру аліментів можливе при настанні певних умов. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Утримання інших осіб впливає на матеріальне становище утримувача. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, представник позивача посилався на те, що позивач сплачує аліменти на двох дітей у розмірі половини його доходів, що суперечить п.5 ст. 183 СК України, а саме: той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно частини другої статті 182\~СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У частині п`ятій статті 183\~СК України вказано, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Аналіз розділу II Наказне провадження ЦПК України підтверджує, що наказне провадження за своєю сутністю призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Тлумачення частини першої статті 182 та частини п`ятої статті 183\~СК України свідчить, що обмеження щодо розміру аліментів, передбачене частиною п`ятою статті 183\~СК України встановлено виключно для справ, що розглядаються у порядку наказного провадження, яке призначене для стягнення грошових сум незначного розміру. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 09 жовтня 2019 року у справі № 760/7045/18 (провадження № 61-44790св18), від 16 червня 2021 року у справі № 308/9827/19 (провадження № 61-3155св21). Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положеннями статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України N 789 XII\~(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року N 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Олсон проти Швеції" (N 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 76\~ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Частиною другою статті 78\~ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частинами першою, шостою статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою статті 10\~ЦПК України і статтею 17\~Закону України\~"Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. Суд вважає за необхідне зазначити, що у матеріалах справи відсутня детальна інформація про джерела доходів [PERSON] та розмір доходу який він отримує. Крім того, судом не можливо встановити співвідношення суми з оплати аліментів до суми доходу, з огляду на те що, стороною позивача не надано жодних доказів щодо матеріального становища позивача. Також матеріали справи не містять доказів щодо погіршення стану здоров`я батька дитини або наявності на його утриманні інших осіб, що може впливати на матеріальне становище позивача. Отже, враховуючи зазначені представником позивача та відповідачкою обставини справи, надані ними докази у їх сукупності, враховуючи баланс інтересів дітей, а також те, що позивачем не доведені обставини, передбачені ч. 1 ст. 192 СК України зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я та інші випадки, передбачені СК України, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову. Згідно правил статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed