Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення (про встановлення факту проживання однією сім`єю), в якій просив: - встановити факт його постійного проживання однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в місті Золотоноша Черкаської області, з 2018 року по день смерті [PERSON] [INFO] . Заява обґрунтована тим, що [INFO] померла баба заявника - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки, що розташована в межах Хоцьківської сільської ради, яка на даний час увійшла до Циблівської об`єднаної територіальної громади Бориспільського району Київської області та житловий будинок, що розташований за адресою: с. Хоцьки, Бориспільського району Київської області. За життя [PERSON] склала заповіт, за яким все своє майно заповіла заявнику по справі. Спадкодавець на день смерті була зареєстрована в с. Хоцьки, але фактично з 2018 року по день смерті проживала разом із заявником та його матір`ю, яка є її дочкою [PERSON] у [ADDRESS] . Так як заявник постійно проживав з спадкодавцем, то відповідно до ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Спадкоємцями за законом померлої [PERSON] є її діти [PERSON] (мати заявника) та [PERSON] (дядько заявника), але вони з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися. Заявник звертався до нотаріуса для оформлення спадщини, який рекомендував йому звернутися до суду для встановлення факту спального проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. У судовому засіданні заявник підтвердив обставини, викладені в заяві та наполягав на задоволенні заявлених вимог. Представник заінтересованої особи Циблівської сільської ради Бориспільського району Київської області в судове засідання не з`явився, але скерував заяву про розгляд справи в його відсутність, вказавши що проти задоволення вимог не заперечує. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні вказала, що заявник - її син і він дійсно проживав з бабою [PERSON] та здійснював догляд за нею. Проти заявлених вимог вона не заперечувала. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, але надіслав до суду заяву про визнання заявлених вимог та розгляд справи в його відсутність. Суд, вислухавши доводи учасників справи, показання свідків, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України встановлено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З копії паспорта громадянина України [NUMBER] вбачається, що заявник [PERSON] народився [INFO] в м. Золотоноша Черкаської області. Згідно Витягу з реєстру територіальної громади №2023/004090718 від 30.05.2023 р. заявник з 24.07.2007 р. зареєстрований у [ADDRESS] . З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що матір`ю заявника є [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 29.09.1989 р. дошлюбне прізвище [PERSON] [PERSON] . Матір`ю [PERSON] є [PERSON] , що стверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] померла [INFO] у м. Золотоноша Черкаської області. Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №510131 [PERSON] є власником земельної ділянки, розташованої в П.-Хмельницькому районі, Хоцьківській сільській раді. З копії заповіту, посвідченого секретарем Хоцьківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області 22.07.2005 р., зареєстрованого в реєстрі за №73, [PERSON] , заповіла все своє майно [PERSON] , [INFO] . Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №71466566 від 14.02.2023 р. після [PERSON] , яка померла [INFO] , інформація про спадкові справи та видані свідоцтва про право на спадщину у Спадковому реєстрі відсутня. Довідкою №254 від 20.02.2023 р., виданою головою квартального комітету №19 м. Золотоноша, стверджено, що [PERSON] зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою з ним також проживала бабуся [PERSON] , яка померла [INFO] , за якою він здійснював догляд. Також за даною адресою зареєстрована та фактично проживає [PERSON] . Приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Воробей О.М., листом №42-01-16 від 14.02.2023 р. роз`яснила [PERSON] , що протягом 6 місяців після смерті [INFO] [PERSON] , він мав подати заяву про прийняття спадщини. Також надати підтверджуючі документи постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Нотаріусом рекомендовано звернутися йому до суду для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини або для встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно відповіді державного нотаріуса Першої золотоніської державної нотаріальної контори від 21.06.2023 р. №148/01-16, наданої на запит суду, спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не заводилась. Показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні стверджено, що з 2018 р. баба заявника (мати його матері) проживала в [ADDRESS] разом зі своєю дочкою [PERSON] та заявником, який є її онуком, до дня її смерті - [INFO] . Вони доглядали за бабою і здійснили її поховання. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Згідно з ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно зі спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає з п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Факт спільного проживання заявника [PERSON] разом зі своєю бабою [PERSON] , яка померла [INFO] , по день смерті останньої, стверджено наявними в справі письмовими доказами та поясненнями свідків у судовому засіданні. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість, доведеність заявленого факту та можливість задоволення заяви, оскільки встановлення даного факту породжує для заявника юридичні наслідки, від яких залежать його майнові права на спадщину. Іншої можливості встановити цей факт він не має. На підставі викладеного та

Outcome: approved