Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачів, в якому зазначили, що 08 серпня 2020 року за адресою: Житомирська область, Коростенський район, село Грозине сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Crafter», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «MAN TGA 18.430», державний номерний знак [NUMBER] у складі з напівпричепом «Krone» [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП водій автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Crafter» [PERSON] та троє його пасажирів загинули. Позивач [PERSON] на момент смерті [PERSON] була його дружиною. Позивач [PERSON] на момент смерті [PERSON] була його дочкою. Дорожньо-транспортною пригодою їм спричинено моральну та матеріальну шкоду, яка не відшкодована в добровільному порядку, що змушує їх звернутись із даною позовною заявою. За фактом ДТП в провадженні слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Житомирській області перебували матеріали кримінального провадження №12020060000000342, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 серпня 2020 року. В рамках даного кримінального провадження була проведена автотехнічна експертиза обставин ДТП, за результатом якої Житомирським науково-дослідним експертно криміналістичним центром МВС України сформовано висновок від 30.10.2020 року № 11/2-1037. З пункту 5 резолютивної частини висновку слідує, що в умовах місця пригоди, з технічної точки зору, при заданих вихідних даних в причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки й виникненням даної ДТП є рух автопоїзда «MAN TGA 18.430» державний номерний знак [NUMBER] у складі з напівпричепом «Krone» [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє, зокрема, транспортним засобом. Частина 1 статті 1187 ЦК України пояснює що, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано або внаслідок непереборної соли або внаслідок умислу потерпілого. Таким чином, статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (іншими словами: коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювана шкоди, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювана. В свою чергу, положення частини першої статті 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання, шкоди внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, відповідно до правила частини 2 статті 1187 ЦК України. Згідно з коментарем до ст. 1187 ЦК України, особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для виникнення відповідальності: наявність шкоди; протиправна дія заподіювана шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювана шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. Слід враховувати правові висновки викладено в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц, від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19, за змістом яких: особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності. Окрім того, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано здоров`ю особи (постанови Верховного Суду у справах: №751/8121/17 від 14 січня 2019 року; № 500/2095/15-ц від 10 січня 2019 року; № 757/59802/16-ц від 05 грудня 2018 року; № 126/1439/17 від 01 лютого 2018 року). Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Позивач не зобов`язаний доводити вину відповідача у заподіянні шкоди. Подібний висновок наведено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2019 року у справі №61/8496/15-ц, провадження №14-154цс19. Отже, обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки у даній справі покладається на володільця такого джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Слід брати до уваги, що юридична ознака "володільця" полягає в тому, що володільцем визнається тільки та особа, яка на відповідних правових підставах володіє об`єктом, діяльність з яким створює підвищену небезпеку. Правила ч.2 ст.1187 ЦК України вказують на дві ознаки володільця джерела підвищеної небезпеки - юридичну і матеріальну. Так, за юридичною ознакою володільцем визнається тільки та особа, яка володіє певним правом по відношенню до джерела підвищеної небезпеки. Таким правом може бути право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо. Згідно з матеріальною ознакою володільцем визнається той власник або інший титульний володілець джерела підвищеної небезпеки, який одночасно фактично його використовує, зберігає або утримує. Системний аналіз законодавства дає змогу прийти до висновку, що матеріальна, або юридична, ознака володільця джерела підвищеної небезпеки означає, що особа повинна здійснювати фактичне володіння (експлуатацію, використання, зберігання, утримання) об`єктами, які створюють підвищену небезпеку. У разі якщо управління небезпечним об`єктом передається третій особі без належного юридичного оформлення (без відповідної правової підстави), вважається, що об`єкт не вийшов із володіння його безпосереднього володільця і саме він повинен відповідати за шкоду заподіяну належним йому на праві приватної власності транспортним засобом. В свою чергу, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Такий висновок був сформований Верховним судом у постанові від 25.11.20 року у справі №760/28302/18-ц та підтриманий і застосований Верховним судом у постановах: 1) Постанова КЦС ВС від 22.05.2023 у справі №453/989/21 (№ в ЄДРСР 111221062); 2) Постанова КЦС ВС від 05.07.2022 у справі №511/323/19 (№ в ЄДРСР 105301404); 3) Постанова КЦС ВС від 02.06.2022 у справі №395/223/21 (№ в ЄДРСР 104827600); 4) Постанова КЦС ВС від 16.12.2020 у справі № 161/3557/19 (№ в ЄДРСР 93630907). В свою чергу, у наведених постановах ВС роз`яснено, що під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Водій транспортного засобу «MAN TGA 18.430» державний номерний знак [NUMBER] у складі з напівпричепом «Клопе» [NUMBER] [PERSON] на момент ДТП перебував у трудових відносинах із ТОВ «Барістранс» та здійснював перевезення вантажу в межах трудового договору. Транспортний засіб «MAN TGA 18.430» державний номерний знак [NUMBER] у складі з напівпричепом «Krone» [NUMBER] на момент ДТП перебував у власності ТОВ «Барістранс». Таким чином, враховуючи наведене вище обов`язок по відшкодуванню завданої внаслідок ДТП шкоди має бути покладений на ТОВ «Барістранс». Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, зокрема, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям, (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. При визначені розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як зазначено у п. 53 постанови ВС від 01 квітня 2020 року по справі № 821/1841/17, практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Внаслідок ДТП кожен з позивачів [PERSON] та [PERSON] , втратили одну з найдорожчих для себе людину: чоловіка та батька. Виокремлюючи [PERSON] , як дружину, слід закцентувати, що горе і моральні страждання, які пов`язані зі смертю коханої людини, були та є найтяжчими з тих, що доводилося їй переживати. Також зауважили на тому, що усі тяжкі чоловічі обов`язки з домашнього господарства, які присутні в житті кожного хто проживає в сільській місцевості, лягли на плечі дружини, що з дня у день погіршує стан здоров`я [PERSON] . Також, внаслідок зазначеного, у дружини стало менше часу спілкування з родичами та друзями, що порушило, давно встановлені, нормальні життєві зв`язки та стосунки з оточуючими людьми. Розкриваючи моральні страждання дочки потерпілого, [PERSON] , остання зазначила, що «Батько був для неї усім, її підтримкою та захистом. Був з нею від самого народження і до дня тої жахливої ДТП. В один момент вона зрозуміла, що ніколи більше у моєму житті не буде настільки близької та рідної людини, що стало наслідком тяжких моральних страждань та, через багатоденну замкненість у собі, порушило нормальні життєві зв`язки та соціальні стосунки. Смерть батька є найболючішою подією у її житті». Відтак, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, з урахуванням характеру та обсяг страждань, що унаслідок ДТП та її наслідків у них змінився та був порушений нормальний спосіб життя, вони понесли значне потрясіння, страждання через смерть близької і любимої людини (чоловіка та батька), а відтак виходячи із засад розумності і справедливості, а також усталеної практики Європейського суду з прав людини, розмір моральної шкоди визначають у розмірі 500000 гривень на кожного. Щодо вимого до страхової компанії зазначають, що на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність пов`язана з експлуатацією транспортного засобу, автомобіля марки «MAN TGA 18.430» реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «СК «ПЕРША», відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР4218985. Ліміт відповідальності за шкоду, яка заподіяна життя та здоров`ю потерпілого був встановлений в розмірі 260000 гривень. У статті 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі скорочено іменується ЗУ «Про ОСЦПВ») визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або. майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,, а також захист, майнових інтересів страхувальників. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону). Відповідно до п. 23.1. ст. 23 Закону України «Про ОСЦПВ» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про ОСЦПВ» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Розмір мінімальної заробітної плати на момент настання страхового випадку становив 4723 гривні. Отже страхового відшкодування (регламентної виплати) за цим страховим випадком становить 56676 гривень (4723 * 12 = 56676 гривень). Враховуючи те, що позов подається, дочкою та дружиною загиблого, то кожен із позивачів просить пропорційно стягнути на його користь 28338 гривень страхового відшкодування. Витрати на поховання та встановлення пам`ятнику становлять 87720 гривень, які складаються з наступного : - 12000 гривень на речі для поховання; - 30720 гривень на поминальний обід. На встановлення пам`ятнику було витрачено 45000 гривень. Згідно ст. 27.4 ЗУ «Про ОСЦПВ» страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Отже, розмір відшкодування не може бути більшим за 56676 гривень (4723*12 = 56676 гривень), згідно встановленого ліміту. Оскільки загальна сума витрат становить 87720 гривень, відтак позовна вимога заявляється у розмірі максимально встановленого ліміту 56676 гривень. Звернувшись до ПрАТ СК «Перша» 14.09.2020 року із повідомленням про настання події, що має ознаки страхової, та із заявою про виплату страхового відшкодування, належні страхові виплати виплачені не були. Просять стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Барістранс» (ЄДРПОУ: 31823808) на користь [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] - 500000 гривень моральної шкоди; Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Барістранс» (ЄДРПОУ: 31823808) на користь [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , - 500000 гривень моральної шкоди. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» (ЄДРПОУ: 31681672) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) - 28338 гривень страхового відшкодування моральної шкоди. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» (ЄДРПОУ: 31681672) на користь [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , - [NUMBER] гривень страхового відшкодування моральної шкоди. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» (ЄДРПОУ: 31681672) на користь [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , - 56676 гривень, страхового відшкодування на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника. Судові витрати у справі просять покласти на відповідачів. 05.09.2023 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін, та встановлено відповідачам строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком отримана відповідачем 1 - 13.09.2023 року та відповідачем 2 -11.09.2023 року. У встановлений строк відповідачі надіслали відзиви на позов у яких зазначили свою позицію з приводу пред`явлених вимог. Зокрема у своєму відзиві ПрАТ "Страхова компанія "Перша" зазначила, що до них звернулись про виплату страхового відшкодування 3 особи: мати загиблого [PERSON] - [PERSON] , дружина загиблого [PERSON] - [PERSON] , дочка загиблого [PERSON] - [PERSON] , які мають право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 18922, 33 гривень на кожну особу. На підтвердження витрат на поховання було надано товарні чеки на суму 12000 гривень та на суму 45000 гривень , з якого неможливо встановити, що витрати в розмірі 45000 гривень було понесено саме на встановлення надгробного пам`ятника, тому наявні підстави вважати, що такі витрати до витрат на поховання не відносяться. Одночасно вважають, що на даний ча сне має підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки відсутній процесуальний документ, яким встановлена вина конкретного водія, як учасника ДТП, з якого буде вбачатися наявність вини Страхувальника для виникнення цивільно-правової відповідальності, тому просить у задоволенні позову відмовити. ТОВ "Барістранс" у відзиві на позов зазначило, що позицію позивачів вважає необґрунтованою, оскільки не встановлено достовірних даних, які б вказували на наявність в діях [PERSON] порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспортного засобу у ДТП, яка мала місце 08.08.2020 року близько 17 години на 145 км+186 м автодороги Київ-Ковель-Ягодин, тобто в його діях відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України. Натомість загиблий водій [PERSON] на момент вчинення вказаного ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки в його крові був виявлений етиловий спирт в концентрації 1, 78 проміле, що відповідає середньому ступеню тяжкості. Його загибель сталась в результаті його неправомірних дій. Крім цього вказує не те, що розмір збитків, в тому числі і щодо зазначеної суми заподіяної моральної шкоди позивачі доказів не подали, тому просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідь на відзив у встановлений строк стороною позивача не подана. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що 08.08.2020 року о 16:40 на 144 км+800 м. автодороги Київ-Ковель-Ягодин поблизу с.Грозино Коростенського району Житомирської області відбулось зіткнення між а/п «MAN TGA 18.430» державний номерний знак [NUMBER] у складі з напівпричепом «Krone» [NUMBER] , яким у напрямку м.Київ керував та виїхав на смугу зустрічного руху водій [PERSON] , та маршрутним автобусом «Volkswagen» моделі «Crafter», р/н [NUMBER] "Київ-Лугини", яким в зустрічному напрямку керував водій [PERSON] . Внаслідок даної ДТП водій маршрутного автобусу [PERSON] та його пасажири [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] загинули на місці події. За даним фактом 08.08.2020 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №1202006000000342 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. У матеріалах цивільної справи будь-які процесуальні документи за наслідками досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження відсутні. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «MAN TGA 18.430» державний номерний знак [NUMBER] застрахована в ПрАТ "Страхова компанія "Перша" , що підтверджується полісом № АР/4218985 доданого до позову. Власником транспортного засобу марки «MAN TGA 18.430» державний номерний знак [NUMBER] є ТОВ "Барістранс", що стверджується свідоцтвом про реєстрації. Водій вказаного транспортного засобу [PERSON] на час ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ "Барістранс". Позивач [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданим 11.06.1995 року. Позивач [PERSON] є дочкою померлого [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим 26.04.1996 року. Зміна прізвища вказаного позивача відбулась при реєстрації шлюбу, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане 19.10.2019 року. 14.09.2020 року ПрАТ "СК "Перша" отримала повідомлення потерпілого №ЦВ0819978 про настання події, що має ознаки страхової та заяву про виплату страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР4218985. У матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують розгляд вказаної заяви та направлення на неї відповіді заявникові. Разом з тим, з відзиву на позов слідує, що страхове відшкодування позивачам не виплачено з тих причин, що не вирішене кримінальне провадження стосовно водія [PERSON] . Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства (ст. 999 ЦК України). Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961 (далі Закон №1961-IV), передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 22 Закону №1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до пункту 23.1. ст. 23 цього Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є зокрема шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно із пунктом 27.1. ст. 27 Закону №1961-IV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 27.2 цього Закону №1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до п.27.3 цього Закону страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. За приписами пункту 27.5 цього Закону відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Відповідно до частини 1 статті 35 Закону №1961-ІV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю ( ч.2 ст.1168 ЦК України). Заявлена позивачами сума відшкодування моральної шкоди не перевищує загального розміру страхового відшкодування (регламентної виплати), визначеного у п.27.3 Закону №1961-ІV, та враховує наявність іншої особи, яка має право на отримання такої виплати. Наявність підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування, що передбачені ст. ст. 35, 36 Закону №1961-ІV, відповідачем не доведено. Посилання відповідача на відсутність судового рішення на підтвердження вини водія [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є необґрунтованим, оскільки відповідно до загальних норм відшкодування шкоди, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, вона відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала (ст.1167, 1187 ЦК України). Пунктами 36.1, 36.2 Закону №1961-ІV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: partial