Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) через систему\~«Електронний суд»\~звернулася до Придніпровського районного суду з позовом до [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 лютого 1998 року між [PERSON] (прізвище до шлюбу - [PERSON] ), [INFO] , та [PERSON] , [INFO] було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Черкаського міськвиконкому, про що було зроблено відповідний актовий запис у Книзі реєстрації актів про одруження за номером 302. Від цього шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] та [INFO] народився син [PERSON] , які на даний момент проживають з нею. Вказує, що протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, їхні погляди на життя стали взаємопротилежними, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у них відсутні спільні інтереси з чоловіком, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного, та за її переконанням подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить їхнім інтересам та інтересам їх дітей. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в сім`ї, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги як передбачено вимогами ст. 55 Сімейного кодексу України. Будь-які спроби в свій час примиритися не дали бажаних результатів, оскільки, у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Поновлення шлюбно-сімейних відносин та збереження сім`ї є неможливим, і вона бажає розірвати шлюб, у зв`язку з цим просить термін для примирення не надавати. У відповідності до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позивач зазначає, що під час шлюбу вона з відповідачем набули певне рухоме та нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, площею 0,216 Га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № 3221483801:01:028:0069, право власності на яку набув [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28 грудня 2006 року, № 1-6241; транспортний засіб марки Mazda, модель 6, сірого кольору, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , право власності на який зареєстровано за [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , видане ТСЦ 3248. Просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] , що був зареєстрований 28 лютого 1998 року у Відділі реєстрації актів громадського стану Черкаського міськвиконкому, актовий запис № 302; розділити спільне майно подружжя та визнати за нею право власності на транспортний засіб марки Mazda, модель 6, сірого кольору, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] ; визнати за відповідачем [PERSON] право власності на земельну ділянку, площею 0,216 Га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № 3221483801:01:028:0069. 08 вересня 2023 року судом винесено ухвалу про залишення позовної заяви без руху, надавши позивачу термін для усунення вказаних в ухвалі недоліків. 19 вересня 2023 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання з викликом сторін. 04 жовтня 2023 року через канцелярію суду подав Відзив на позовну заяву, де зазначив, що відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем та проти поділу спільного майна та визначення за [PERSON] право власності на автомобіль марки Mazda, модель 6, сірого кольору, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та за [PERSON] право власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,216 Га, кадастровий № 3221483801:01:028:0069. Просив справу слухати без його участі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Через систему «Електронний суд» надала заяву, в якій просить проводити розгляд справи без її присутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Через електронну адресу суду надійшла заява від адвоката Землякова О.А., в якій зазначено, що він не має можливості прибути на судове засідання. А тому, просить розгляд справи проводити за його відсутності. Також вказав, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про одруження [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] (після одруження Долгіх) одружились 28 лютого 1998 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Черкаського міськвиконкому, актовий запис№ 302 (а.с. 20). Відповідно до Свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в місті Києві, [INFO] народився [PERSON] . При прийнятті рішення по справі, суд враховує думку [PERSON] , який не заперечував проти задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують, разом не проживають, як подружжя, вони не пов`язані спільним побутом та бюджетом, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе. Крім того, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їхнім інтересам. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. Також, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії НЖ № 663553, який видано [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28 грудня 2006 року № 1-6241, він є власником земельної ділянки площею 0,216га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий № 3221483801:01:028:0069 (а.с. 6). Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 22 липня 2020 року власником транспортного засобу марки Mazda, модель 6, сірого кольору, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] є [PERSON] . Згідно зі\~змістом ст.\~60\~СК України,\~-\~майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Верховним Судом України при розгляді справи № 6-843цс17 (постанова від 24.05.2017 року) висловлена Правова позиція про те, що за загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма ч. 3 ст. 61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до роз`яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) (435-15), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Судом встановлено, що земельна ділянка 0,216га, що розташована [ADDRESS] придбана [PERSON] 28 грудня 2006 року та транспортний засіб марки Mazda зареєстровано [PERSON] [INFO] , тобто, під час перебування в шлюбі з [PERSON] . За таких обставин суд вважає за необхідне розділити спільне майно та визначити за [PERSON] право власності на автомобіль марки Mazda, модель 6, сірого кольору, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та за [PERSON] право власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,216 Га, кадастровий № 3221483801:01:028:0069. Вирішуючи питання про поділ спірного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами та спірної земельної ділянки,\~які є\~об`єктом права\~спільної сумісної\~власності,\~суд враховує,\~що відповідно\~до ч.1,\~2\~ст.\~70\~СК України,\~-\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна підлягають до задоволення. На підставі ст. ст. 57, 60-61, 65, 69, 70 СК України,

Outcome: approved