Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

05 жовтня 2023 року позивач [PERSON] (далі- позивач, [PERSON] ), в інтересах якої діє представник - адвокат Мотуз О.В., звернулась до суду з позовом до відповідача АТ «Криворізький залізорудний комбінат» (далі Відповідач, АТ «КЗРК») про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я в сумі 120 000 гривень. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що [PERSON] з 06 грудня 1973 року по 27 липня 1976 року та з 27 травня 1982 року по 31 травня 2008 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, і працювала на різних посадах у різних структурних підрозділах ВО «Кривбасруда» Управління залізничного транспорту, правонаступником якого є АТ «КЗРК». Вказав, що 12 червня 1991 року, під час виконання трудових обов`язків із [PERSON] стався нещасний випадок внаслідок якого вона отримала травму у вигляді розриву внутрішньо бокової зв`язки правого колінного суглоба. Актом про нещасний випадок від 12 червня 1991 року, нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом. Висновком МСЕК від 28 жовтня 2008 року позивачу при первинному огляді встановлено 20% втрати працездатності безстроково. Зазначив, що у зв`язку з отриманою травмою порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, вона позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання травми позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Внаслідок отриманої травми, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, що негативно позначалося та позначається на душевному та фізичному станах позивача. Вказав, що самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в житті позивача є незворотними, усвідомлення чого завдає їй душевного болю та страждань. Ушкодження отримане позивачем має негативний вплив не лише на працездатність позивача, а й загалом на можливість організовувати своє життя. Набута внаслідок травми вада нагадує про себе позивачу щохвилини та створює постійний безперервний дискомфорт. Ухвалою судді від 09 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Ухвалою суду від 25 жовтня 2023 року задоволено клопотання представника відповідача, продовжено відповідачу строк для подання відзиву до 06 листопада 2023 року, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відкладено на 07 листопада 2023 року. 25 жовтня 2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що згідно Акту розслідування нещасного випадку причинами такого є недоліки в організації робочого місця, саме робочого місця позивача, яка і мала його утримувати належним чином, оскільки вона була черговою по станції. Крім того, позивач не подбала про свою безпеку і, не дивлячись під ноги, отримала травму через камінь, на який наступила, не прибравши його зі свого маршруту. Зазначив, що відповідач не міг би ніяк завадити такій травмі, оскільки всі належні необхідні умови були створені. Також вказав, що після зафіксованого Актом випадку позивач з власної волі працювала на підприємстві відповідача до 2008 року тобто понад 17 років в тих самих умовах, при цьому будь-яких претензій до умов праці та організації робочого місця не пред`являла. Вказав, що вина відповідача як роботодавця за незабезпечення безпечних умов праці відсутня, а тому виключається покладення обов`язку на відповідача відшкодування моральної шкоди позивачу. Крім того зазначив, що позивачем не підтверджені жодними доказами посилання на фізичні страждання, психологічний дискомфорт та інше, і позивач працюючи на підприємстві відповідача після нещасного випадку понад 17 років не скаржилась на дискомфорт чи біль, щорічно проходивши медогляди без будь-яких скарг. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 06 грудня 1973 року по 27 липня 1976 року та з 27 травня 1982 року по 31 травня 2008 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, і працювала на різних посадах у різних структурних підрозділах ВО «Кривбасруда» Управління залізничного транспорту, правонаступником якого є відповідач, і була звільнена з підприємства відповідача 31 травня 2008 року, за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію, згідно ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я [PERSON] (а.с. 7-10). Згідно копії Акту №7 про нещасний випадок від 14 червня 1991 року, 12 червня 1991 року о 17:00 годині на станції Комсомольська-2, залізничного цеху №4 ВО «Кривбасруда» Управління залізничного транспорту з черговою по станції [PERSON] , стався нещасний випадок, внаслідок якого [PERSON] отримала травму у виді розриву внутрішньої бокової зв`язки правого колінного суглобу. Крім того, актом про нещасний випадок встановлено, що причиною настання нещасного випадку є незадовільне утримання, і недоліки робочого місця (недоліки в утриманні території станції). У даному акті не зазначені особи, які допустили порушення вимог законодавства про працю та правил з охорони праці (а.с. 11-12). 28 жовтня 2008 року [PERSON] при первинному огляді встановлено 20% втрати професійної працездатності, у зв`язку з виробничою травмою 1991 року, трудовим каліцтвом відповідно до акту №7 від 12.06.1991, з 28 жовтня 2008 року, безстроково, без встановлення групи інвалідності. Визначено потреби у додаткових видах допомоги: медикаментозне лікування і ВМП по висновку ЛКК ЛПЗ, що підтверджується копією довідки МСЕК ДНА-02 №025968 від 28.10.2008 (а.с.13). Відповідно до вимог ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 3 Конституції України\~передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті\~43, частина 1 статті\~46 Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. \~Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.\~ Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку на виробництві, і моральну шкоду їй заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Так, суд встановив, що нещасний випадок на виробництві, що призвело до втрати працездатності позивача стався з нею 12.06.1991, під час виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача, при цьому [PERSON] первинно встановлена втрата професійної працездатності у зв`язку з виробничою травмою від 12 червня 1991 року, 28 жовтня 2008 року 20%, без встановлення групи інвалідності, безстроково. Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачу [PERSON] внаслідок нещасного випадку і отриманого трудового каліцтва при виконанні трудових обов`язків на підприємстві відповідача заподіяно моральну шкоду, і вона має право на її відшкодування. Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, внаслідок отриманої виробничої травми, що потягло втрату працездатності первинно та безстроково у розмірі 20%, без встановлення групи інвалідності, і враховуючи вказане суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди у сумі 90\~000 гривень, оскільки саме цей розмір є розумним, виваженим і справедливим у ситуації позивача, а також не перевищує гранично допустимого розміру відшкодування такої шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 гривень.

Outcome: partial