Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що сім`я розпалась і примирення неможливе. Посилається в заяві на те, що 05 жовтня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Монастирського районного управління юстиції у Тернопільській області за актовим записом №30, між ними був зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що спільне життя з відповідачкою не склалось через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на життя. На даний час проживають спільно, проте шлюбні стосунки та сімейні відносини не підтримують. Спору з відповідачем про місце проживання дітей на мають. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. На підставі вищевикладеного просить задовольнити позов. Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 22 серпня 2023 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24 серпня 2023 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу був наданий строк для надання відзиву. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 05 жовтня 2001 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Монастирського районного управління юстиції у Тернопільської області, за актовим записом №30. Встановлено, що за час спільного проживання сторони не змогли створити міцної та дружньої сім`ї. Сторони перестали підтримувати подружні стосунки, шлюб існує формально. Подальше примирення та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. За визначенням ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що однією із ознак сім`ї є спільне проживання та спільний побут подружжя. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому,що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. З точки зору ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватися на вільній згоді чоловіка та жінки. Зважаючи на принцип рівноправності чоловіка та жінки, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Виходячи з обставин, встановлених судом, умов проживання сторін та взаємовідносин в шлюбі, відсутність взаємної підтримки, як подружжя, категоричної позиції позивача з приводу розірвання шлюбу та його її небажання продовжувати шлюб, виходячи з рівноправ`я шлюбного союзу, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалася, поновлена бути не може, а тому суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача та розірвання шлюбу.

Outcome: approved