Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. В обґрунтування позову вказує, що вона з 13.08.2011 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від даного шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. На даний час вона з відповідачем не проживають разом, спільного господарства не ведуть. Батько дитини [PERSON] не приймає участі у вихованні та утриманні їх сина. Згідно зі ст. 180 СК України відповідач зобов`язаний утримувати свою малолітню дочку. У разі ухилення від цього обов`язку кошти на утримання стягуються у судовому порядку. А тому, просить стягнути з [PERSON] на її (позивачки) користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 03.10.2023 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам визначено строк для подання заяв по суті справи. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подавав. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, однак 06.11.2023 року подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, але 06.11.2023 року подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі та одночасно вказує, що позовні вимоги він визнає та не заперечує проти їх задоволення. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що сторони ( [PERSON] та [PERSON] ) мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 04.09.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції. Неповнолітній [PERSON] , [INFO] проживає разом з позивачкою [PERSON] та перебуває на її утриманні. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8\~Закону України\~від 26.04.2001\~року «Про\~охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аліменти це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст.\~150\~Сімейного кодексу\~України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182\~СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 1\~ст. 183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначаються судом. При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Оскільки в\~судовому засіданні\~встановлено,\~що батько\~неповнолітнього [PERSON] ,\~ [INFO] \~ [PERSON] \~має можливість\~та зобов`язаний\~утримувати свого\~неповнолітнього сина\~до досягнення\~ним \~повноліття,\~а також\~враховуючи,\~те що\~відповідач позовні\~вимоги визнав\~та не\~заперечував проти\~задоволення позову\~(про\~що подав\~відповідну заяву),\~і таке\~визнання позову\~не суперечить\~вимогам закону,\~суд приходить\~до висновку\~про задоволення\~позову [PERSON] \~ та\~стягнення з\~відповідача [PERSON] \~на її\~користь аліментів\~на утримання\~неповнолітнього сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.09.2023 року і до досягнення сином повноліття. Відповідно до положень ст. п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, до стягнення із відповідача [PERSON] на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 1 073 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved