Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

У лютому 2023 року [PERSON] звернувся до\~суду із\~позовом до [PERSON] ,\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору:\~служба у\~справах дітей\~Фонтанської сільської\~ради Одеського\~району Одеської\~областіпро відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в обгрунтування якого зазначив, що з відповідачкою у справі він перебував в шлюбі, зареєстрованому 16 грудня 2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського обласного управління юстиції, актовий запис №1244. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначав, що у зв`язку з тим, що в останні рокі відносини між ними погіршились то з листопада 2021 року вони з відповідачкою стали проживати окремо. Діти залишились проживати разом з матір`ю. Вказував, що у січні 2022 року відповідачка виїхала на заробітки до Литовської Республіки, а діти залишились проживати разом з ним. Після початку широкомасштабного вторгнення російської федерації на територію України у квітні 2022 року він та діти були вимушені виїхати з постійного місця проживання у м. Херсоні, який був окупований ворогом, на підконтрольну територію України. Після приїзду, він залишився проживати у м. Одеса, а діти з бабусею поїхали за кордон до відповідачки. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2022 року шлюб між ними розірвано. Вказував, що він постійно підтримував спілкування з дітьми. Спочатку все було нормально, але згодом син почав скаржитись на погане відношення матері до нього. Через деякий час син став замкнутим, депресивним, безрадісним, у нього з`явились сумні думки та небажання спілкуватись. З цього приводу він намагався поспілкуватися з відповідачкою, але остання від спілкування з ним уникала. Через деякий час син йому зателефонував та попросив забрати його в Україну, бо відносини з матір`ю стали нестерпними, оскільки остання його принижувала, пред`являла претензії з будь-якого приводу, підвищувала голос та казала, щоб він їхав в Україну до батька. Стверджував, що після повернення сина в Україну, відповідачка повністю самоусунулась від виховання сина та його матеріального забезпечення, з дитиною не спілкується, не цікавиться його інтересами, захопленнями та проблемами, не створює умови для отримання сином освіти, відвідування спортивних занять, не розвіває його культурні та духовні цінності. Дитина повністю знаходиться на його вихованні та утриманні. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд постановити рішення про відібрання неповнолітнього [PERSON] ,\~ [INFO] \~від матері[PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав та залишити неповнолітнього [PERSON] , [INFO] на вихованні батька [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] в розмірі частини з усіх видів її доходу, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 09 березня 2023 року по справі було відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог-орган опіки та піклування Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області та витребувано з органу опіки та піклування Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області висновок про доцільність відібрання неповнолітнього [PERSON] ,\~ [INFO] \~від матері[PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав, та залишення неповнолітнього [PERSON] , [INFO] на вихованні батька [PERSON] , [INFO] (а.с. 33-34). 16 травня 2023 року позивач надав до суду заяву про зміну предмету позову та просив суд позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] в розмірі частини з усіх видів її доходу, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 29 травня 2023 року заяву про зміну предмету позову по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області, орган опіки та піклування Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області про відібрання неповнолітнього [PERSON] ,\~ [INFO] \~від матері[PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав та залишення неповнолітнього [PERSON] , [INFO] на вихованні батька [PERSON] , [INFO] та стягненні з відповідачки на його користь аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] в розмірі частини з усіх видів її доходу, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, було прийнято до провадження та призначено підготовче провадження (а.с. 70-71). Ухвалою суду від 29 червня 2023 року було частково задоволено клопотання про виклик свідків (а.с. 85). Ухвалою суду від 29 червня 2023 року по справі було закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду (а.с. 86). Позивач та його представник,\~діюча на\~підставі ордеру\~від 24\~лютого 2023\~року, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити (а.с. 11). Відповідачка в судове засідання не з`явилась, надала нотаріальну посвідчену заяву про визнання позовних вимог та не заперечувала проти їх задоволення (а.с. 43-46, 116). Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належними чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надали висновок служби у справах дітей Фонтанської сільської ради, затвердженого рішенням Фонтанської сільської ради Одеського району, Одеської області №851 від 27 липня 2023 року та заяву про слухання справи за їх відсутності (а.с. 101, 102, 103-104). Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главами першою та тринадцятою СК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються вказані правовідносини. У відповідності до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини. За положеннями ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено,\~що батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 19). Встановлено, що сторони перебували в шлюбі, зареєстрованому 16 грудня 2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського обласного управління юстиції, актовий запис №1244. З матеріалів справи вбачається, що в період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З листопада 2021 року сторони стали проживати окремо. Діти залишились проживати разом з матір`ю. Зі слів позивача, у січні 2022 року відповідачка виїхала на заробітки до Литовської Республіки, а діти залишились проживати разом з ним. Після початку\~широкомасштабного вторгнення\~РФ на\~територію України\~у квітні\~2022\~року позивач\~разом дітьми\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] \~був вимушений\~виїхати з\~м.\~Херсон,\~який був\~окупований російською\~федерацією,\~на підконтрольну\~територію України.\~Після приїзду,\~позивач залишився\~проживати у\~м.\~Одеса,\~а діти\~з бабусею\~виїхали за\~кордон до\~матері [PERSON] . Встановлено, що позивач [PERSON] є переселенцем з м. Херсон, фактичне місце проживання/ перебування : [ADDRESS] , що підтверджується довідкою переселенця 5122-5002497028 від 10 січня 2023 року, виданою УСЗН Одеської РДА (Лиманський відділ) (а.с. 14). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2022 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 18). Судом встановлено, що з 28 червня 2023 року [PERSON] перебуває з [PERSON] у шлюбі, зареєстрованому 28 червня 2023 року Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №1375, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 121). Встановлено, що [PERSON] працює провідним фахівцем з продажу у ТОВ «НЕСТЛЕ Україна» та його середньомісячна заробітна плата складає 36225,27 грн., що підтверджується довідкою від 11 січня 2023 року (а.с. 26). Згідно характеристики з місця роботи [PERSON] , останній характеризується позитивно (а.с. 27). Відповідно до довідки від 26 січня 2023 року №5122-7001699065 [PERSON] , [INFO] був взятий на облік, як внутрішньо переміщена особа (а.с. 22). Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] є учнем ДНЗ «Одеський центр професійно-технічної освіти» 11 (базовий) рівень денної форми навчання. Навчається на 1курсі за професією «Оператор з обробки інформації та програмного забезпечення» з 01 вересня 2022 року до 30 червня 2025 року, що підтверджується довідкою ДНЗ «Одеський центр професійно-технічної освіти» від 12 січня 2023 року (а.с. 23). Відповідно до\~характеристики,\~яка була\~надана ДНЗ «Одеський центр професійно-технічної освіти» на [PERSON] , [INFO] , останній характеризується позитивно, багато уваги в вихованні та житі останнього приділяє його батько (а.с. 24). Зі змісту позовної заяви [PERSON] вбачається, що [PERSON] матеріальної допомоги на утримання сина не надає, ніяким чином про дитину не піклується, не проявляє жодної заінтересованості в його подальшій долі, та взагалі з ним не спілкується. Допитані в судовому засіданні свідок [PERSON] , рідний дідусь дитини пояснив суду, що відповідачка є його невісткою. Вказував, що [PERSON] , [INFO] проживає з батьком та знаходиться на його утриманні. Свідок [PERSON] пояснила суду, що з позивачем познайомилась в 2022 році, у вересні стали проживати разом. В жовтні приїхав син позивача і став проживати в їх сім`ї. В 2023 році приїхала донька позивача, сказала, що мати не може їх утримувати. Вона не бачила, щоб діти спілкувалися з матір`ю. Дітей забезпечує батько. Мати проживає в Литві. Вона не бачила відповідачку і не знає чи приїжджала вона. В процесі судового розгляду встановлено, що позивач до суду з позовом про стягнення аліментів на дітей не звертався, оскільки отримував на останніх допомогу. За таких\~обставин,\~суд вважає,\~що позивач[PERSON] не надав\~суду доказів\~того,\~що відповідачка\~ухиляється відвиконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . До висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , прийшла і Служба у справах дітей Фонтанської сільської ради Одеського району, Одеської області, яка надала відповідний висновок, затверджений рішенням\~Фонтанської сільської\~ради Одеського\~району,\~Одеської області\~№851\~від 27\~липня 2023\~року(а.с. 102-104). Зі змісту висновку Служби у справах дітей Фонтанської сільської\~ради Одеського\~району,\~Одеської області,\~затвердженого рішенням\~Фонтанської сільскої\~ради Одеського\~району,\~Одеської області\~№851\~від 27\~липня 2023\~рокувбачається, що Службою у справах дітей не було встановлено вагомих підстав доцільності позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної\~Ради України\~від 27\~лютого 1991\~року №\~789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою ст.\~150\~СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 155\~СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою ст.\~164\~СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі ст.\~166\~СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Пунктом 16 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до постанов Верховного Суду від 17 червня 2021 року по справі № 466/9380/17, від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Відповідно до ч. 6 ст. 19\~СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Відповідно до ч.1 ст. 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. В судовому засіданні позивач стверджував, що відповідачка з сином не спілкується і матеріальну допомогу на його утримання не надає, але при цьому з донькою, яка також раніше проживала з матір`ю, остання спілкується. За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог стосовно позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , слід відмовити, у зв`язку з їх недоведеністю. Що стосується позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] , [INFO] , аліментів на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , то дані вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що неповнолітній син відповідачки [PERSON] ,\~ [INFO] потребує матеріальної допомоги, а відповідачка працездатна та може сплачувати щомісячно аліменти на його утримання, доказів, що спростовують зазначене суду не надано. Відповідачкою не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень, визнано уточнені позовні вимоги. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимог про стягнення з відповідачки аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , підлягає задоволенню і з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ,\~у розмірі\~1/4\~частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідачки, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви, а саме з 24 лютого 2023 року, і до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до [INFO] , включно. Суд роз`яснює, що згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача. Судовий збір по справі за вимогу про позбавлення батьківських прав становить 1073,60 грн., який повністю сплачено позивачем при зверненні до суду (а.с 1). Оскільки, позивач за вимогу про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору, то оплату судового збору в розмірі 1073,60 грн., слід стягнути з відповідачки на користь держави.

Outcome: approved