Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . В обґрунтування вимог позивач вказує, що вказані земельні ділянки належали на праві власності [PERSON] , який ще за життя склав заповіт на користь позивача та все належне йому майно заповів позивачці. Після його смерті позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки є інший спадкоємець, а саме відповідачка по справі, яка згідно поданої заяви від 16.02.2018 року відмовляється від одержання обов`язкової частки у спадковому майні. Тому позивач вимушена звернутись до суду. Позивач у підготовче засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності Відповідач у підготовче засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. На підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини. \~ \~ \~ \~Згідно заповіту, посвідченого секретарем Микулинецької селищної ради від 24.06.2008 року [PERSON] заповів житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та усе належне йому майно [PERSON] (а.с. 9) Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] .(а.с.10) \~ \~ \~ \~На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯГ № 459596, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010765901527, кадастровий номер земельної ділянки 6125055400:04:001:0502, земельна ділянка площею 0,0938 га, яка розташована в смт. Микулинці Тернопільського району належала [PERSON] (а.с.11-14). На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯГ №459598 зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010765901528 кадастровий номер земельної ділянки 6125055400:04:001:0500, земельна ділянка площею 0,1000 га, яка розташована в смт. Микулинці Тернопільського району належала [PERSON] (а.с.17-20) Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 257/02-14 від 04.08.2023 року [PERSON] біло відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, оскільки було встановлено, що іншим спадкоємцем [PERSON] є його дружина [PERSON] (а.с. 23). Згідно заяви [PERSON] від 16 лютого 2018 року, остання відмовляється від одержання обов"язкової частки у спадковому майні після смерті чоловіка [PERSON] . Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Відповідну до ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ч. 1 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного нотаріуса Теребовлянської державної нотаріальної контори було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті [PERSON] . Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, позивачем доведено суду про неможливість в інший ніж судовий спосіб оформити право власності на спадкове майно, тому, суд дійшов висновку про визнання за позивачем, в порядку спадкування за заповітом, права власності на земельні ділянки, після смерті [PERSON] .

Outcome: approved