Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

У липні 2022 року Заступник керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі: Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, звернулися до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення коштів пайової участі. В обґрунтування позову позивач зазначив, що між Софіївсько-Борщагівською сільською радою (на даний час Борщагівською сільською радою Бучанського району Київської області) 08.04.2020 укладено договір № 10 пайової участі замовника будівництва у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Софіївська Борщагівка. Предметом вказаного договору, відповідно до розділу І і додатку до нього, є залучення коштів пайової участі на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Софіївська Борщагівка від забудовника [PERSON] , що є замовником будівництва багатоквартирного житлового будинку з нежитловими приміщеннями в [ADDRESS] . Додатком до вказаного договору, на підставі рішення виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 17.03.2020 № 69, встановлено величину пайової участі (внеску) замовника у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Софіївська Борщагівка у розмірі 2007403,05 грн. На виконання умов вказаного договору пайової участі № 10 ввід 08.04.2020 забудовником 13.04.2020 сплачено до сільського бюджету лише 1000 грн., у зв`язку з чим Софіївсько-Борщагівською сільською радою проведено розрахунок розміру заборгованості за договором № 10 зі сплати пайового внеску, яка на даний час складає 2006403,05 грн. Зауважує, що у порушення вищевказаних вимог законодавства та умов договору [PERSON] кошти пайового внеску на загальну суму 2006403,05 грн. до місцевого бюджету Борщагівської сільської ради Бучанського району по даний час не перераховано. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача на користь Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області коштів пайової участі на суму 2006303,05 грн. у розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Софіївська Борщагівка (основного боргу) 593718,07 грн. втрат від інфляції; 128522,89 грн. 3% річних за користування грошовими коштами, всього грошових коштів на загальну суму - 2728644,01 грн.; стягнути з відповідача на користь Київської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 40929,66 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.07.2022 року, відкрито провадження по даній цивільній справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.02.2023 закрито підготовче провадження та призначено дану цивільну справу до судового розгляду по суті. Прокурор Київської обласної прокуратури - Постемський А.В. в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання представника відповідача щодо призначення судово-почеркознавчої експертизи, оскільки клопотання не має юридичного значення і є необґрунтованим. Зазначив, що просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області - Тимошенка П.О. в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання представника відповідача щодо призначення судово-почеркознавчої експертизи. Зауважив, що в кожному документів у відповідача різний підпис. Зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заявив клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи, оскільки зауважив, що відповідач не виявляла волевиявлення підписувати договір. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Пояснив, що відповідач не підписувала договір, а тому позов є необґрунтованим. Протокольною ухвалою суду від 08.11.2023 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення судово-почеркознавчої експертизи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Судом встановлено, що рішенням Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області 2 сесії VIII скликання № 5-2- VIII від 10.12.2020 «Про реорганізацію Софіївсько-Борщагівської сільської ради шляхом приєднання до Борщагівської сільської ради» вирішено реорганізувати Софіївсько-Борщагівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області шляхом приєднання до Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області. Як зазначає позивач, 08.04.2020 між Софіївсько-Борщагівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області та [PERSON] було укладено договір № 10 пайової участі замовника будівництва у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Софіївська Борщагівка. Предметом вказаного договору, відповідно до розділу І і додатку до нього, є залучення коштів пайової участі на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Софіївська Борщагівка від забудовника [PERSON] , що є замовником будівництва багатоквартирного житлового будинку з нежитловими приміщеннями в [ADDRESS] . Додатком до вказаного договору, на підставі рішення виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 17.03.2022 № 69, встановлено величину пайової участі (внеску) замовника у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Софіївська Борщагівка у розмірі 2007403,05 грн. (2% від показника опосередкованої вартості спорудження житла). Пунктами 2.1. 2.2 вищевказаного договору визначено, що [PERSON] (замовник) зобов`язується протягом одного місяця з дати підписання договору перерахувати до сільського бюджету у грошовій формі пайовий внесок на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту в сумі 2007403,05 грн на зазначений в договорі розрахунковий рахунок. Як зазначає позивач, на виконання умов зазначеного договору пайової участі № 10 від 08.04.2020 забудовником 13.04.2020 сплачено до сільського бюджету лише 1000 грн., що підтверджується випискою з рахунку АТ КБ «Приватбанк» від 13.04.2020. Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлюються Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-VI), що спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. За статтею 1 Закону № 3038-VI замовником будівництва визначається фізична або юридична особа, яка має намір забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву. Частиною першою статті 2 цього Закону вказано, що плануванням і забудовою територій є діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури. Разом з тим, 01 січня 2020 року набули чинності норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20 вересня 2019 року, якими статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виключено. За змістом цього Закону та прикінцевих та перехідних положень до нього, з 01 січня 2020 року у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх виконання, є лише договори про пайову участь, укладені до 01 січня 2020 року. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Зовнішнім виразом зміни правового регулювання суспільних відносин є процес втрати чинності одними нормами та/або набуття чинності іншими. Так, при набранні чинності новою нормою права передбачається розповсюдження дії цієї норми на майбутні права і обов`язки, а також на правові наслідки, які хоча й випливають із юридичних фактів, що виникли під час чинності попередньої норми права, проте настають після набрання чинності новою нормою права. Одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію у відповідності із частиною другою статті 331 ЦК України забудовник стає власником забудованого об`єкта, а відтак і правовідносини забудови земельної ділянки припиняються. Аналізуючи правову природу цих правовідносин, можна зробити висновок, що з моменту завершення будівництва та прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію правовідносини забудови припиняються, а тому не можна вважати, що на них поширюються положення статті 40 Закону після втрати нею чинності. Крім того, пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» визначено, що ця норма права застосовується лише до договорів, які підписані до 1 січня 2020 року. Саме у цьому випадку правовідносини з оплати участі в інфраструктурі населеного пункту є триваючими та до них можуть застосовуватись положення норми права, що втратила чинність. Якщо ж договори під час дії цієї норми укладено не було, то немає підстав вважати, що такі правовідносини виникли та тривають. До аналогічних висновків прийшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі №643/21744/19. Відповідно до частини другої статті 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення. Відповідно до частини першої статті 649 ЦК України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом. При цьому, відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина друга статті 1212 ЦК України). Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Тобто зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Схожих правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17. Таким чином, замовник будівництва, який без достатньої правової підстави за рахунок власника земельних ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити у вигляді пайового внеску у розвиток інфраструктури населеного пункту, зобов`язаний повернути ці кошти органу місцевого самоврядування на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. За таких обставин у разі порушення зобов`язання з боку замовника будівництва щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту у правовідносинах, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір, орган місцевого самоврядування вправі звертатись з позовом до замовника будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів. Саме такий спосіб захисту буде ефективним та призведе до поновлення порушеного права органу місцевого самоврядування. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (провадження № 14-175цс21). Суд звертає увагу, що відповідно до декларації про початок виконання будівельних робіт «Будівництво багатоквартирного житлового будинку», який належить до ІІІ категорії складності, зареєстрованої Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області 09.06.2017 за № КС083171603184, [PERSON] є замовником вищезазначеного будівництва. За змістом пунктів 16, 18, 19 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, замовник несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації чи акті готовності об`єкта до експлуатації, за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката. Орган державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дня надходження декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації, та забезпечує внесення інформації, зазначеної у декларації, до реєстру. У разі подання чи оформлення декларації з порушенням установлених вимог орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає її замовнику (його уповноваженій особі) з письмовим обґрунтуванням причин повернення у строк, передбачений для її реєстрації. Суд зауважує, що після огляду в судовому засіданні оригіналу договору № 10 пайової участі замовника будівництва у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Софіївська Борщагівка, виявлено, що підпис відповідача у графі «Замовник» вказаного договору навпроти прізвища « [PERSON] » та підпис в інших документах, зокрема в графі підпис декларації про початок виконання будівельних робіт «Будівництво багатоквартирного будинку» за адресою: [ADDRESS] не співпадають. При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що замовник дійсно здійснив будівництво багатоквартирного житлового будинку, зокрема не надано затвердженої проектної документації, декларації готовності об`єкта до експлуатації та інших. Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі: Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області до [PERSON] про стягнення коштів пайової участі, - не підлягає задоволенню. Оскільки, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з підстав недоведеності, в частині стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат по сплаті судового збору, також слід відмовити.

Outcome: dismissed