Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

У грудні 2022 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Позивач зазначив, що у період з 01.09.2016 по 31.10.2021 надав відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] . Посилаючись на те, що споживач не вносив плату за отримані послуги, просив суд стягнути вказану заборгованість та відшкодувати судові витрати. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23 березня 2023 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.09.2016 по 31.10.2021 у розмірі 14 818,78 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 481,00 грн. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 03 жовтня 2023 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено та скасовано заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23 березня 2023 року по справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 23 жовтня 2023 року представником відповідача - адвокатом Кірсановою А.В. подано до суду відзив на позовну заяву у якому вона просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на наступне. Відповідач [PERSON] з 2019 року постійно проживає в Чеській Республіці. До 2019 року за місцем реєстрації також не мешкав оскільки проживав за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, відповідач тривалий час не проживає за місцем реєстрації. Відповідно ним не сплачувались витрати за користування кімнатою в гуртожитку оскільки він вважав, що давно втратив право користування житловою площею в гуртожитку. Згідно ст.ст. 70,72 Житлового кодексу при тимчасовій відсутності наймача та членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а при відсутності понад вказаний строк без поважних причин вони можуть в судовому порядку визнані такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Отже, враховуючи те, що відповідач тривалий час не мешкав у гуртожитку та не здійснював сплату за житлово-комунальні послуги це було підставою для втрати відповідачем права користування цим приміщенням ще з жовтня 2019 року. Таким чином, вважає, що враховуючи тривалу відсутність відповідача за місцем реєстрації у гуртожитку та невиконання ним умов договору найму житлового приміщення у гуртожитку були підстави для втрати відповідачем права користування цим приміщенням, а тому нарахування заборгованості за цей час є спірним. Також представником відповідача заявлено про застосування строку позовної давності до позовних вимог за період з 01.09.2016 по 15.12.2019 року. 11 жовтня 2023 року до суду надійшли письмові пояснення представника позивача у яких зазначено про те, що позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі. З приводу заперечень відповідача зазначає наступне. Так, з приводу застосування строків позовної давності представник позивача зазначає про те, що на час звернення до суду з вказаним позовом строки позовної давності було продовжено відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», а тому підстави для застосування положення ст.257, 261 ЦК України відсутні. З приводу доводів щодо не проживання тривалий час відповідача за адресою надання послуг представник позивача вказує, що позивачем надавалися послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . Особовий рахунок за вказаною адресою відкрито на ім`я відповідача, який по теперішній час залишається зареєстрованим за вказаною адресою. Відповідачем не надано доказів того, що він звертався до позивача із заявами про відсутність його за місцем реєстрації у спірний період та що ним вживалися дії, спрямовані на відмову від користування послугами Концерну «МТМ». Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, разом з тим у письмових поясненнях просив розгляд справи провести за його відсутності. Відповідач та його представник, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, разом з цим, від представника відповідача - адвоката Кірсанової А.В. надійшла заява, у якій вона просить суд провести розгляд справи за відсутності сторони відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради №25 від 29.01.2009 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2019 виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «Міські теплові мережі» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Правовідносини щодо прав та обов`язків між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води» затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року №630 та іншими нормативно-правовими актами України. Судом встановлено, що позивачем у період з 01.09.2016 по 31.10.2021 були надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 14 818,78 грн. На ім`я відповідача по справі [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] по отриманню комунальних послуг, які надаються позивачем за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про реєстрацію місця проживання № 04-46/5256 від 20.12.2022 відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 26.06.2013 року по теперішній час. Згідно довідки концерну «Міські теплові мережі» по особовому рахунку та розрахунку заборгованості, за період з 01.09.2016 по 31.10.2021 відповідач має заборгованість по оплаті за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води загальним розміром 14 818,78 грн. Статтею 162 Житлового кодексу України, встановлено, що власник квартири приватного житлового фонду зобов`язаний оплачувати комунальні послуги. Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Відповідно до ч.4. ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Так, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим, у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Не зважаючи на відсутність договору, в цілях недопущення порушення конституційного права громадян (інших мешканців будинку) на забезпечення їх здоров`я (ст. 3 Конституції України) та права на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї (ст. 48 Конституції України), що включає право на житло, стягувач здійснював та продовжує надавати відповідачу послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року за № 630, передбачено, що плата за надані послуги вноситься щомісячно. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Заперечуючи щодо позовних вимог представник відповідача зазначила, що відповідач тривалий час не проживає за адресою місця реєстрації, з 2019 року перебуває за межами території України, а тому не був споживачем послуг наданих позивачем з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] за період з 01.09.2016 по 31.10.2021. На підтвердження вказаних обставин представником позивача було надано копію паспорта громадянина України [PERSON] для виїзду за кордон, згідно даних якого, відповідач у квітні 2019 року виїхав за межі території України і до теперішнього часу більше в Україну не повертався. Разом з цим, суд критично розцінює доводи представника відповідача щодо постійного проживання [PERSON] з квітня 2019 року за межами території України та не користування наданими позивачем послугами, оскільки матеріали справи не містять даних на час вирішення спору щодо вчинення відповідачем дій, спрямованих на відмову від користування послугами Концерну. Відповідач від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлявся, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, останнім не надано. До того ж, відповідач залишався зареєстрованим в гуртожитку за вказаною адресою до теперішнього часу, питання про зняття з місця реєстрації ним не порушувалось, тобто фактично зберіг за собою право на проживання у ньому. Приписами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та пунктом 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено, що споживач має право на зменшення розміру оплати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документу, що підтверджує його відсутність (довідка з тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Згідно зістаттею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з цим, доказів того, що [PERSON] звертався до позивача із заявами про відсутність його за місцем реєстрації у спірний період, матеріали справи не містять. На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом доводи відповідача про те, що він фактично не користувався комунальними послугами, наданими Концерном «МТМ», належними доказами не підтверджено, сума заборгованості по отриманим послугам, які було надано позивачем у вищезазначене житлове приміщення, відповідачем не спростована, а також те, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було вжито заходи по погашенню заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Концерну «МТМ» є законними та обґрунтованими. Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Так, позивач звернувся до суду 15.12.2022. Позовні вимоги Концерну «МТМ» стосуються заборгованості за період з 01 вересня 2016 року по 31 жовтня 2021 року. Згідно ст. 32 Закону України №1875-IV та ст.ст. 7, 9 Закону України №2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 р. за №630 зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Щодо вимог про стягнення заборгованості з оплати комунальних послуг спеціальної позовної давності (скороченої або більш тривалої порівняно із загальною позовною давністю) чинним законодавством не встановлено. Доказів вчинення сторонами справи правочину щодо збільшення позовної давності суду не надано. Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Частиною 1 статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Дію карантину, встановленого зазначеною Постановою, було неодноразово продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ по 30.06.2023 року. Таким чином, на території України було встановлено безперервно з 12.03.2020 по 30.06.2023 року. Разом з цим, відповідно ЗУ № 2120-IX від 15.03.2022 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено розділом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, якій неодноразово було продовжено та який діє дотепер. Таким чином, до вимог Концерну «МТИ», строк позовної давності до яких не сплив на час початку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, тобто станом на березень 2020 року, не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності. З урахуванням вищезазначених приписів Цивільного кодексу України та строків сплати споживачем наданих житлово-комунальних послуг (до 20 числа місяця, що наступає за розрахунковим), суд застосовує позовну давність до вимог позивача про стягнення заборгованості за період з вересня 2016 року по березень 2017 року, оскільки вони перебувають поза межами трирічного строку позовної давності. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову Концерну «Концерн міські теплові мережі» та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за період з квітня 2017 року по жовтень 2021 року, тобто у межах строку позовної давності, а саме у розмірі 13 129, 22 грн. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем, при зверненні до суду сплачено 2 481,00 грн. судового збору. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 197,91 грн. (з розрахунку: 13 129,22 грн. х 100% / 14 818,78 грн. = 88,59%; 88,59% х 2 481,00 грн. / 100% = 2 197,91 грн.),. На підставі викладеного,

Outcome: partial