Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

[PERSON] звернулаcя до суду з позовом до державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради „Добробут-Гарант" Бойка Олега Миколайовича, АТ „Платинум Банк", ТОВ „Перший інвестиційний клуб" про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради „Добробут-Гарант" Бойка Олега Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42349017 від 02.08.2018 10:09:40, щодо державної реєстрації права власності за ТОВ „Перший інвестиційний клуб" на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS] та запис про право власності №27311191 від 31.07.2018 року 18:23:53, здійсненого державним реєстратором Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради „Добробут-Гарант" Бойком Олегом Миколайовичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42349017 від 02.08.2018 10:09:40, щодо державної реєстрації права власності за ТОВ „Перший інвестиційний клуб" на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS] . Позовні вимоги з урахуванням уточнень мотивовані тим, що 18.12.2006 року між позивачем та ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк», було укладено кредитний договір №2.06120953. Згідно п. 1.2 даного договору, кредит надається позичальнику для рефінансування кредитного боргу за кредитним договором від 29.09.2004 №9-ЗА.1/09-2004К, цільовим призначенням якого було придбання двокімнатної квартири [ADDRESS] . З метою забезпечення виконання умов договору №2.06120953 від 18.12.2006 року, за яким банк повинен був надати кредитні кошти, позивач уклала з іпотекодержателем договір іпотеки від 18.12.2006 року, відповідно до якого в іпотеку передано нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] . 14.03.2018 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «Перший інвестиційний клуб» укладено договір про відступлення прав вимоги та договір №108К про відступлення права вимоги за договором про іпотечний кредит №2.06120953 від 18.12.2006 року, за яким нібито відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором та іпотечним договором, укладеним з позивачем, на користь ТОВ «Перший інвестиційний клуб». 02.08.2018 року Державний реєстратор Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Бойко О.М. прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42349017 від 02.08.2018 року, яким здійснив державну реєстрацію права власності ТОВ «Перший інвестиційний клуб» на предмет іпотеки: квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , запис про право власності: 27311191 від 31.07.2018 року. Оскільки кредит за договором №2.06120953 від 18.12.2006 року надавався на споживчі потреби, так як первинний кредит надано на споживчі потреби, тому на дані кредитні правовідносини поширюються норми законодавства про захист прав споживачів, а відтак, ПАТ «Платинум банк», відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», було зобов`язано при укладенні договору відступлення права вимоги відступати його на користь виключно фінансової установи. Оскільки ТОВ «Перший інвестиційний клуб» не відноситься до фінансових установ, у розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка може надавати послуги, у тому числі і у формі факторингу, а рішення державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради „Добробут-Гарант" Бойка Олега Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42349017 від 02.08.2018 10:09:40, щодо державної реєстрації права власності за ТОВ „Перший інвестиційний клуб" на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS] та запис про право власності №27311191 від 31.07.2018 року 18:23:53, здійсненого державним реєстратором Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради „Добробут-Гарант" Бойком Олегом Миколайовичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42349017 від 02.08.2018 10:09:40, щодо державної реєстрації права власності за ТОВ „Перший інвестиційний клуб" на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS] є протиправним та підлягає скасуванню. Представник позивача в судовому засіданні, уточнені позовні вимоги підтримав проси суд їх задовольнити, з підстав викладених у позові та уточнень до нього. Представник відповідача ТОВ „Перший інвестиційний клуб" в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, оскільки вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідачі - державний реєстратор Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради „Добробут-Гарант" Бойко О.М., АТ „Платинум Банк" в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили. При цьому, в матеріалах справи міститься відзив АТ «Платинум Банк», в якому відповідач заперечує проти задоволення позову у повному обсязі. Як встановлено судом, 29.09.2004 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №9-3AJ/09-2004К, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 25 600 доларів США для придбання квартири [ADDRESS] . 18.12.2006 року між позивачем та ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк», було укладено кредитний договір №2.06120953. З метою забезпечення виконання умов, за якими банк надав кредитні кошти, позивач уклав з іпотекодержателем договір іпотеки від 18.12.2006 року, відповідно до якого в іпотеку передано нерухоме майно: квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка належить іпотекодавцю. 14.03.2018 року, за результатами електронних торгів, оформлених протоколом електронних торгів №UА-ЕА-2018-02-08-000135-а, що були проведені 21.02.2018 в рамках ліквідаційної процедури ПАТ «Платинум Банк», між ПАТ «Платинум банк» та ТОВ «Перший інвестиційний клуб» було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за договором про іпотечний кредит (з усіма додатковими договорами та договорами про внесення змін) (а.с.23-24), а також договір №108К про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги за договором іпотеки. 16.03.2018 року [PERSON] від ТОВ «Перший Інвестиційний Клуб» було направлено вимогу про усунення порушень та повернення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 2.06120953 від 18.12.2006 року. Враховуючи, що [PERSON] вимогу залишила без задоволення, ТОВ «Перший Інвестиційний Клуб» звернувся до державного реєстратора Бойка О.М. Київської філії КП Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» з метою проведення державної реєстрації права власності в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку». На підставі наданих документів державним реєстратором 02.08.2018 року було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42349017 від 02.08.2018 року про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «Перший Інвестиційний Клуб». Відповідно до ст. 76 ЦПК, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Позивач посилається на ту обставину, що ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» відступив грошову вимогу до [PERSON] ТОВ «Перший Інвестиційний Клуб», тобто фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи, що є основною ознакою договору факторингу. При цьому ТОВ «Перший Інвестиційний Клуб» не є фінансовою установою, отже, не може бути суб`єктом договору факторингу. При нормативно-правовому обґрунтуванні своїх позовних вимог позивач посилається на правову позицію, викладену у Постанові Великої палати Верховного суду України від 11.09.2018 року по справі № 909/968/16. Зазначена позиція позивача та її нормативно-правове обґрунтування не відповідають обставинам справи та не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Так, позивачем не надано оцінки тому факту, що ТОВ «Перший Інвестиційний Клуб» придбав права вимоги не безпосередньо у ПАТ «Платинум Банку», а через відкритий аукціон, який було організовано та проведено Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Тобто в даному випадку сторони при вчиненні оспорюваних правочинів керувались Положенням «Про виведення неплатоспроможного банку з ринку» від 05.07.2012 року, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2 від 05.07.2012 року, згідно якого реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання здійснюється шляхом проведення відкритого аукціону. Положення не вимагає проведення аукціону безпосередньо між фінансовими установами банками та небанківськими фінансовими установами, які відповідно до своїх установчих документів та ліцензій мають право надавати кредити, крім кредитних спілок. Крім того, згідно листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 28-2886/17 від 03.02.2017 року щодо учасників відкритих торгів (аукціонів) з продажу прав вимог за кредитними договорами або договорами забезпечення виконання зобов`язання, в якому зазначено, що з моменту набрання чинності рішенням виконавчої дирекції Фонду від 21.11.2016 року № 2526, придбавати права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання за результатами проведення відкритого конкурсу мають право не тільки банки та небанківські фінансові установи, а й інші юридичні особи, які не віднесені до банків та небанківських фінансових установ, а також фізичні особи. Отже, в даному випадку, наявна спеціальна норма, яка регламентує правовідносини, що виникли між сторонами оспорюваних правочинів. Щодо посилання позивача на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного суду України від 11.09.2018 року по справі № 909/968/16, то наведена практика не стосується даного судового розгляду, оскільки правовідносини, щодо яких розглядався спір у вказаній справі виникли не в процедурі ліквідації банку. Глава 47 ЦК України регулює загальні положення про зобов`язання, зокрема положення щодо порядку та підстави заміни сторін у зобов`язанні. Статтею 512 ЦК України визначені загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні, відповідно якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відступлення права вимоги (цесія) за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Договір відступлення права вимоги може бути як безоплатним, так і оплатним. У останньому випадку на відносини цесії розповсюджуються положення про договір купівлі-продажу, оскільки стаття 656 ЦК України передбачає, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Норми цивільного права не встановлюють суб`єктних обмежень як щодо договору купівлі-продажу права вимоги, так і до договору відступлення права вимоги, адже ці договори за своєю правовою суттю є цивільно-правовими зобов`язаннями сторін та не мають відношення до спеціальних галузей права, тож регулюються цивільним законодавством. Разом з тим, відносини факторингу регулюються нормами глави 73 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу і фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Водночас щодо суб`єктного складу таких правовідносин у частині третій статті 1079 ЦК України зазначено, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно пункту 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою. Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт 5 частини першої статті 1 вказаного Закону). Разом з тим, законодавець визначив факторинг, як кредитну операцію, про що зазначено у статті 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Таким чином, договір факторингу, як договір фінансової послуги, спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. Однією з відмінних ознак факторингу від інших правочинів, які передбачають відступлення права вимоги, є передача грошових коштів у розпорядження за плату, тобто взамін права вимоги, клієнт отримує послугу, що полягає в передачі грошових коштів у розпорядження на певний час, з обов`язком повернення цих коштів та оплату часу користування ними. Договір факторингу та купівлі-продажу права грошової вимоги мають відмінності у строках дії таких договорів. Договір купівлі-продажу права грошової вимоги припиняє свою дію після того, як первісний кредитор передав новому кредитору право вимоги до боржника, а новий кредитор оплатив її вартість. Договір факторингу діє і після того як фактор оплатив клієнту вартість грошової вимоги, а клієнт передав фактору право грошової вимоги до третіх осіб, до моменту коли боржник (або клієнт, в разі якщо це передбачено договором факторингу) виплатить факторові кошти за первісним договором. Такий висновок повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 30.01.2018 року у справі №910/7038/17, а також в інших справах з аналогічним предметом спору, зокрема, у Постанові Верховного суду України від 20.05.2019 року у справі №752/1183/16. Аналіз наведених норм, а також практики Верховного суду України повністю спростовує доводи позивача про те, що оспорюваний договір відступлення прав вимоги відповідає ознакам договору факторингу, а тому повинен бути визнаний недійсним судом. За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні вимоги позивача про визнання недійсним договору від 14.03.2018 року про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги та договір №108К про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги за договором про іпотечний кредит №2.06120953 від 18.12.2006 року. З підстав недійсності оспорюваних договорів про відступлення прав вимоги позивач вбачає підстави для скасування рішення про реєстрацію права власності на квартиру, що була предметом іпотеки. Будь-яких інших обґрунтувань зазначеної позовної вимоги позивачем не наведено. Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Пункти іпотечного договору містять відповідне застереження, яке прирівнюється до договору, згідно з яким іпотекодавець засвідчує, що він надає згоду на набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем за власним одноосібним письмовим рішенням. На підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя та повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, державним реєстратором прийнято оскаржуване рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно (предмет іпотеки) за ТОВ «Перший інвестиційний клуб». Таким чином, ТОВ «ПЕРШИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ КЛУБ» було здійснено дії щодо набуття права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Стаття 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Згідно статті 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку"; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя. 07 червня 2014 року набув чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", пунктом 1 якого передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 10.04.2019 в справі №726/1538/16-ц набуття 7 червня 2014 року чинності Законом N 1304-VII є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Аналогічні роз`яснення Велика Палата Верховного Суду надала у Постанові від 19.05.2020 року по справі № 644/3116/18. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження. При цьому, в матеріалах справи наявні докази, що місце проживання [PERSON] у спірній квартирі не зареєстровано, що являється підтвердженням того, що відповідач використовує спірну квартиру, як місце постійного проживання, що униможливлює застосування до спірних правовідносин ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи що позивачем не доведено належними та допустимими доказами заявлені вимоги, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Згідно із ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування вжитих ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 21.01.2019 року заходів забезпечення позову.

Outcome: dismissed