Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

28.11.2022 року до Київського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЧЕРНОМОРСЬКА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» про розірвання договору передачі (відступлення) майнових прав та зобов`язання вчинити дії. Позов обґрунтовано тим, що 28.09.2021 року між [PERSON] і ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЧЕРНОМОРСЬКА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» було укладено Договір передачі (відступлення) майнових прав № 28/09/21-ДК/20.9.Б з додатком №1 до Договору від 28.09.2021 року на об`єкт капітального будівництва багатоповерховий житловий будинок з вбудованими приміщеннями громадського та торгівельного призначення та підземним паркінгом, будівництво якого здійснюється за адресою (будівельною): [ADDRESS] , а саме: квартиру під будівельним номером 20.9.Б, розташованої на 20 поверсі, секції «Б» вищезазначеного житлового будинку, з договірною площею 40,19 кв.м. 28.01.2022 року [PERSON] звернувся до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЧЕРНОМОРСЬКА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» з письмовим повідомленням про дострокове припинення з 11.02.2022 року Договору передачі (відступлення) майнових прав № 28/09/21-ДК/20.9.Б від 28.09.2021 року. Відповідно до умов п. 7.4 Договору, сторони передбачили можливість його розірвання шляхом відмови від виконання Договору, вчиненої ним письмово та надісланої Відчужувачу у будь-який момент строку дії Договору, але не пізніше ніж за 10 (десять) робочих днів до дати розірвання цього Договору. Відповідно до п. 7.4 Договору, Набувач має право відмовитись від цього Договору в односторонньому порядку. У випадку односторонньої відмови Набувача від цього Договору, Сторони здійснюють наступні дії: 7.4.1. Набувач зобов`язаний направити Відчужувачу письмове повідомлення про відмову від цього Договору не пізніше ніж за 10 (десять) робочих днів до дати розірвання цього Договору. При цьому, у зв`язку із розірванням цього Договору в односторонньому порядку за ініціативою Набувача, останній зобов`язується сплатити Відчужувачу грошові кошти у національній валюті України за офіційним курсом долара США у розмірі одного відсотка від Договірної ціни, визначеної у п. 4.1 цього Договору, в еквівалентні у доларах США. 7.4.2. Грошові кошти (їх частка), які отримані [PERSON] відповідно до цього Договору, повертаються [PERSON] протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту передачі Відчужувачем третій особі Майнових прав та отримання Відчужувачем від третьої особи платні за Майнові права у повному обсязі на розрахунковий рахунок та у розмірі, визначені у відповідному договорі, який буде укладений між [PERSON] та третьою особою. Відповідно до умов п. 8.5 Договору, будь-які повідомлення за цим Договором повинні бути здійснені у письмовій формі і спрямовані іншій Стороні поштовим відправленням у вигляді рекомендованих листів із повідомленням про вручення за адресою, зазначеною у розділі 9 даного Договору, або вручені особисто, або спрямовані іншій Стороні за адресою електронної пошти, зазначеної у розділі 9 даного Договору. На виконання умов п. 7.4 та п. 8.5 договору [PERSON] направив письмове повідомлення про розірвання ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЧЕРНОМОРСЬКА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ». Відповідно до п. 7.5 Договору, у випадку розірвання Договору, Відчужувач зобов`язаний за умови сплати Набувачем пені та штрафу, інших платежів, нарахованих відповідно до цього Договору, протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту продажу Відчужувачем третій особі Майнових прав та отримання Відчужувачем від третьої особи повної вартості Майнових прав, визначеної у відповідному договорі, який буде укладений між [PERSON] та третьою особою, перерахувати на банківський рахунок Набувача, визначений Набувачем, грошові кошти, отримані Відчужувачем від Набувача у національній валюті України відповідно до цього Договору, а у разі несплати пені та штрафу, інших платежів, передбачених цим Договором, - перерахувати, утримавши їх із цих грошових коштів. Відповідно до п. 7.6 Договору обов`язок Відчужувача, визначений у п. 7.5 цього Договору, виникає виключно за умови визначення Набувачем банківського рахунку, на який Відчужувач зобов`язаний перерахувати грошові кошти відповідно цього Договору. На виконання\~умов п.\~7.6\~Договору,\~ [PERSON] повідомив номер банківського рахунку, що підтверджується наданою копією повідомлення про розірвання Договору передачі (відступлення) майнових прав № 28/09/21-ДК/20.9.Б від 28.09.2021 року. Однак, ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЧЕРНОМОРСЬКА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» не виконало зобов`язань, визначених п. 7.4-7.6 Договору, внаслідок чого, позивач звернувся з позовом до суду. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12.12.2022 року справу за позовом [PERSON] ДО ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЧЕРНОМОРСЬКА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» про розірвання договору та зобов`язання вчинити дії, передано за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси (а.с. 25). 05.01.2023 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси справу було прийнято у провадження (а.с. 31). 06.01.2023 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси справу було відкрито провадження і призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 32). 27.03.2023 року представником позивача було подано супровідний лист з доказами, які не були додані до позову (а.с. 40-47): додано копію рішення Київського районного суду м.Одеси від 03.02.2023 року у справі № 947/18828/22 за позовом [PERSON] до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЧЕРНОМОРСЬКА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ», про розірвання договору передачі (відступлення) майнових прав та зобов`язання вчинити дії для застосування преюдиції судового рішення. 28.03.2023 року у судовому засіданні розгляд справи було відкладено на 06.06.2023 року. 06.06.2023 року представником позивача подано заяву з доказами стосовно адреси відповідача (а.с. 54-69). Також 06.06.2023 року представником відповідача подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, вх. № 48909/23 (а.с. 74-75). 06.06.2023 року у судовому засіданні суд задовольнив клопотання представника відповідача та відклав розгляд справи на 27.07.2023 року. 27.07.2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, вх. № 66087/23 (а.с. 77-82), а також заперечення на заяву представника позивача, вх. № 66086/23 (а.с. 83-85) і заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, вх. № 66084/23 (а.с. 86-87). У відзиві на позов відповідач зазначив, що не отримував повідомлення позивача про розірвання договору. Повідомлення про розірвання договору було направлено позивачем на неналежну та недіючу адресу. Повідомлення про розірвання було направлено з порушенням умов договору. Також у відзиві вказано про недоказаність факту відправлення повідомлення про розірвання договору та виконання позивачем дій відповідно до умов договору після дати розірвання договору, а також стосовно преюдиційності рішення Київського районного суду м. Одеси від 03.02.2023 року у справі № 947/18828/22 за позовом [PERSON] до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЧЕРНОМОРСЬКА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ», про розірвання договору передачі (відступлення) майнових прав та зобов`язання вчинити дії Заперечення на заяву представника позивача про долучення доказів, окрім вказаного у відзиві, полягало у тому, що подані позивачем докази містять суперечливі відомості, а також окремо наголошено на неправильно сплаченому судовому зборі. Заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження була аргументована положеннями ст. 279 ЦПК України, а також твердженням про те, що вимога позивача стосовно вчинення відповідачем дій, є вимогою майнового характеру. 27.07.2023 року у судовому засіданні було розглянута заява представника відповідача, за наслідками розгляду постановлено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЧОРНОМОРСЬКА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» - адвоката Богатирьова С.А. від 27.07.2023 року про розгляд справи за правилами загального позовного провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморська будівельна компанія» про розірвання договору та зобов`язання вчинити дії (а.с. 90-91), розгляд справ відкладено на 26.10.2023 року. 26.07.2023 року від представника позивача до суду надійшла заява про розподіл судових витрат. Також 27.07.2023 року від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення і долучено докази. Вивчивши матеріали цивільної справи, пояснення сторін, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 28.09.2021 року між [PERSON] і ТОВ «ЧЕРНОМОРСЬКА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» було укладено Договір передачі (відступлення) майнових прав № 28/09/21-ДК/20.9.Б з додатком №1 до Договору від 28.09.2021 року на об`єкт капітального будівництва багатоповерховий житловий будинок з вбудованими приміщеннями громадського та торгівельного призначення та підземним паркінгом, будівництво якого здійснюється за адресою (будівельною): [ADDRESS] , а саме: квартиру під будівельним номером 20.9.Б, розташованої на 20 поверсі, секції «Б» вищезазначеного житлового будинку, з договірною площею 40,19 кв.м. (а.с. 9-13). Відповідно до п. 4.2 Договору, оплата договірної ціни майнових прав здійснюється Набувачем частками у національній валюті, з урахуванням ПДВ 20%, відповідно до графіку, наведеному у цьому пункті. При цьому, кожен черговий платіж, передбачений нижченаведеним графіком, повинен бути здійснений Набувачем у такій сумі в національній валюті України, щоб на день оплати чергового платежу Відчужувач мав можливість придбати на міжбанківському валютному ринку України через уповноважений банк суму у доларах США, яка дорівнює сумі відповідного чергового платежу в еквіваленті доларів США, відповідно до наведеного графіку з урахуванням витрат на придбання (не менше 2%). Відповідно до п. 4.3 Договору, у випадку зміни курсу продажу долару США на міжбанківському валютному ринку України станом на дату чергового платежу за цим Договором здійснюється Набувачем у національній валюті України, виходячи з еквівалента чергового платежу у доларах США за курсом продажу долара США на міжбанківському валютному ринку України плюс 2 (два) відсотки на дату здійснення чергового платежу, встановленого графіком, наведеним у п. 4.2 цього Договору. При цьому, загальна Договірна ціна майнових прав у національній валюті, визначена у п. 4.1 цього Договору, змінюється на суму збільшення (зменшення) чергових платежів, встановлених графіком. Набувач зобов`язаний самостійно звертатися до Відчужувача або уповноважених банківських установ для отримання інформації про курс продажу долара США на міжбанківському валютному ринку України на дату здійснення платежу. Відповідно до п. 7.4 Договору, Набувач має право відмовитись від цього Договору в односторонньому порядку. У випадку односторонньої відмови Набувача від цього Договору, Сторони здійснюють наступні дії: 7.4.1. Набувач зобов`язаний направити Відчужувачу письмове повідомлення про відмову від цього Договору не пізніше ніж за 10 (десять) робочих днів до дати розірвання цього Договору. При цьому, у зв`язку із розірванням цього Договору в односторонньому порядку за ініціативою Набувача, останній зобов`язується сплатити Відчужувачу грошові кошти у національній валюті України за офіційним курсом долара США у розмірі одного відсотка від Договірної ціни, визначеної у п. 4.1 цього Договору, в еквівалентні у доларах США. 7.4.2. Грошові кошти (їх частка), які отримані Відчужувачем відповідно до цього Договору, повертаються [PERSON] протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту передачі Відчужувачем третій особі Майнових прав та отримання Відчужувачем від третьої особи платні за Майнові права у повному обсязі на розрахунковий рахунок та у розмірі, визначені у відповідному договорі, який буде укладений між [PERSON] та третьою особою. 7.4.3. Із грошових коштів, які Відчужувач зобов`язаний повернути Набувачу до п. 7.4.2. цього Договору, Відчужувач має право утримати грошові кошти, передбачені п. 7.4.1. цього Договору, пеню і штрафи, передбачені цим Договором, та які зобов`язаний сплатити Набувач, якщо вони будуть нараховані [PERSON] , витрати по утриманню Об`єкта нерухомості, а також штраф, передбачений п. 6.3. цього Договору. Якщо грошових коштів, які підлягають поверненню Набувачу відповідно до п. 7.4.2.. цього Договору, не вистачає для уплати штрафу, пені та інших платежів, передбачених цим Договором, Набувач зобов`язаний сплатити Відчужувачу несплачену суму пені і штрафів, інших платежів, передбачених цим Договором, а також компенсувати витрати на утримання об`єкта нерухомості. Відповідно до п. 7.5 Договору, у випадку розірвання Договору Відчужувач зобов`язаний за умови сплати Набувачем пені та штрафу, інших платежів, нарахованих відповідно до цього Договору, протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту продажу Відчужувачем третій особі Майнових прав та отримання Відчужувачем від третьої особи повної вартості Майнових прав, визначеної у відповідному договорі, який буде укладений між Відчужувачем та третьою особою, перерахувати на банківський рахунок Набувача, визначений Набувачем, грошові кошти, отримані Відчужувачем від Набувача у національній валюті України відповідно до цього Договору, а у разі несплати пені та штрафу, інших платежів, передбачених цим Договором, - перерахувати, утримавши їх із цих грошових коштів. Відповідно до п. 7.6 Договору, обов`язок Відчужувача, визначений у п. 7.5 цього Договору, виникає виключно за умови визначення Набувачем банківського рахунку, на який Відчужувач зобов`язаний перерахувати грошові кошти відповідно цього Договору. Відповідно до п. 8.5 Договору, будь які повідомлення за цим Договором повинні бути здійсненні у письмовій формі і спрямовані іншій Стороні поштовими відправленнями у вигляді рекомендованих листів із повідомленням про вручення за адресою, зазначені у Розділі 9 Договору, або вручені особисто, або спрямовані іншій Стороні за адресою електронної пошти, зазначеною у Розділі 9 даного Договору. Судом встановлено, що на підставі квитанції № 909 від 04.02.2022 року позивачем було сплачено, а відповідачем отримано 104728,00 (сто чотири тисячі сімсот двадцять вісім гривень нуль копійок) грн., і на підставі квитанції № 6294 від 28.09.2021 року 380000,00 (триста вісімдесят тисяч гривень нуль копійок) грн. (а.с. 14). Судом встановлено, що 28.01.2022 року позивачем було направлено в адресу відповідача Повідомлення про дострокове припинення Договору № 28/09/21-ДК/20.9.Б від 28.09.2021 року з 11.02.2022 року (а.с. 15). У Повідомленні позивачем були вказані банківські реквізити та дата, з якої Договір є розірваним в односторонньому порядку. Судом встановлено, що Повідомлення було направлено кур`єрською службою доставки ТОВ «ДВАДЦЯТЬ П`ЯТЬ ГОДИН», відправлення ПН№1149 від 28.01.2022 року (а.с. 16). Також з відповіді ТОВ «Двадцять п`ять годин», вх. № 66067/23 від 27.07.2023 судом встановлено, що ТОВ «ДВАДЦЯТЬ П`ЯТЬ ГОДИН» отримало документи від [PERSON] документи для відправлення, про які йдеться в адвокатському запиті, а саме... відправлення №1149 від 28.01.2022 року. Відправлення №1149 від 28.01.2022 року не було вручено адресату. Причина невручення відмова від отримання пакету документів, причину отримувачем названо не було. Стосовно відсутності на екземплярі повідомлення, яке залишилось у [PERSON] інформації щодо отримання чи не отримання адресатом відповідних відправлень, у відповіді зазначено, що підчас прийняття документів, заявнику надається примірник повідомлення, яке підтверджує отримання ТОВ «ДВАДЦЯТЬ П`ЯТЬ ГОДИН» відповідних документів від заявника. Відмітка про отримання проставляється в іншому примірнику повідомлення, яке знаходиться на момент вручення документів у працівника ТОВ «ДВАДЦЯТЬ П`ЯТЬ ГОДИН». За вказаним примірником заявник ( [PERSON] ) в подальшому не звертався. Суд критично ставиться до аргументів відповідача, викладених у відзиві про те, що повідомлення було надіслано позивачем за невірною адресою, з огляду на наявні у матеріалах справи докази, які спростовують твердження відповідача, і доказів наявності будь якої іншої адреси, про яку стверджує відповідач, сам відповідач не надав. Крім того, відповідь ТОВ «ДВАДЦЯТЬ П`ЯТЬ ГОДИН» від 28.11.2022 року дає обґрунтовані підстави дійти висновку про те, що повідомлення про розірвання договору було направлено відповідачу за його адресою, проте, саме дії відповідача не дозволили йому отримати повідомлення позивача про розірвання договору, в той час, як позивач здійснив усі необхідні для цього дії, визначені умовами договору. Судом встановлено, що за своїм змістом та характером, відправлення ПН№1149 від 28.01.2022 року відповідає вимогам, які чинне законодавство України ставить до поштових відправлень у вигляді рекомендованих листів із повідомленням про вручення, оскільки відправлення містить усі необхідні ознаки і реквізити такого виду відправлення. У постанові Верховного Суду від 18.11.2020 року у справі №911/3142/19 сформульовано правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Суд також відхиляє доводи відповідача про те, що позивачем не було дотримано порядку розірвання договору, оскільки такі твердження спростовуються наявними у матеріалах справи доказами: у повідомленні про розірвання договору зазначено банківські реквізити позивача і дата, з якої договір є розірваним. Суд відхиляє доводи позивача про застосування преюдиції рішення Київського районного суду м. Одеси від 03.02.2023 року у справі № 947/18828/22 за позовом [PERSON] до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЧЕРНОМОРСЬКА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ», про розірвання договору передачі (відступлення) майнових прав та зобов`язання вчинити дії з огляду на те, що відсутні ознаки ч. 4 ст. 82 ЦПК України рішення суду у справі 03.02.2023 року у справі № 947/18828/22 на момент ухвалення Приморським районним судом м. Одеси рішення не набрало законної сили, справа знаходиться на розгляді Одеського апеляційного суду. Суд також відхиляє доводи відповідача про те, що позивачем не було дотримано порядку розірвання договору, оскільки такі твердження спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. Оскільки статтею 530 ЦК України не визначена форма пред`явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 висловила позицію, що за загальним правилом розірвання договору припиняє його дію на майбутнє, але не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобов`язань сторін, спеціально передбачених для застосування на випадок порушення зобов`язань і після розірвання договору, з огляду на характер цього договору, за яким кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Якщо договір розривається в судовому порядку, зобов`язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили (частина третя цієї статті). Враховуючи приписи ч. 3 ст. 653 ЦК України, якщо договір розривається в судовому порядку, зобов`язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили. Таким чином, з огляду на те, що розірвання договору є однією із позовних вимог і здійснюється у судовому порядку, датою розірвання договору у разі задоволення позову, є дата ухвалення судом відповідного рішення. Згідно зі статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 181 ЦК України, визначено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до ст. 214 ЦК України, особа, яка вчинила односторонній правочин, має право відмовитися від нього, якщо інше не встановлено законом. Якщо такою відмовою від правочину порушено права іншої особи, ці права підлягають захисту. Особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані. Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України визначено можливість односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це передбачено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Стаття 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно зі ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (Постанови Верховного суду від 02.10.2018р. у справі №910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі №917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі №902/761/18, від 04.12.2019р. у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 18.03.2020р. у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції). У рішенні 23.08.2016р. у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Системний аналіз положень чинного законодавства України і дій кожної із сторін договору, а також відповідних умов договору, дозволяє дійти висновку про те, що дії позивача стосовно повідомлення відповідача про відмову від договору в односторонньому порядку, відповідають умовам договору, які були письмово узгоджені сторонами у договорі. Таким чином, позивачем були здійснені у належний спосіб дії, передбачені умовами договору для відмови від договору в односторонньому порядку. Стосовно розрахунку суми грошових коштів, які відповідач повинен повернути позивачу, виконуючи обов`язки, визначені умовами договору у разі його розірвання, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що на підставі квитанції № 909 від 04.02.2022 року позивачем було сплачено, а відповідачем отримано 104728,00 (сто чотири тисячі сімсот двадцять вісім гривень нуль копійок) грн., і на підставі квитанції № 6294 від 28.09.2021 року 380000,00 (триста вісімдесят тисяч гривень нуль копійок) грн. (а.с. 14). Таким чином, загальна сума сплачених грошових коштів складає 484728,00 (чотириста вісімдесят чотири тисячі сімсот двадцять вісім гривень нуль копійок) грн. Пунктом 4.1. договору визначено, що договірна ціна майнових прав складає суму, еквівалентну 46862,00 (сорок шість тисячі вісімсот шістдесят два) доларів США, що у національній валюті України гривні дорівнює 1272303,30 (один мільйон двісті сімдесят дві тисячі триста три гривні тридцять копійок) грн., виходячи із погодженого Сторонами курсу долара США до гривні із розрахунку 27,15 грн. за 1 долар США. Таким чином, судом встановлено, що позивачем було сплачено відповідачу 17853,70 (сімнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят три долара сімдесят центів) доларів США (484728,00 / 27,15 = 17853,70) у гривневому еквіваленті. Пунктом 7.4.1. договору визначено, що у зв`язку із розірванням цього Договору в односторонньому порядку за ініціативою Набувача, останній зобов`язується сплатити Відчужувачу грошові кошти у національній валюті України за офіційним курсом долара США у розмірі одного відсотка від Договірної ціни, визначеної у п. 4.1 цього Договору, в еквівалентні у доларах США. Згідно повідомлення на офіційному сайті НБУ (https://bank.gov.ua), офіційний курс станом на 26.10.2023 року складав 36,5312 за 1 долар США. Пунктом 7.4.3. договору визначено, що із грошових коштів, які Відчужувач зобов`язаний повернути Набувачу до п. 7.4.2. цього Договору, Відчужувач має право утримати грошові кошти, передбачені п. 7.4.1. цього Договору. Розмір 1% штрафу позивача на користь відповідача, який відповідач має право утримати з отриманих від позивача платежів, згідно умов п. 7.4.1. договору дорівнює 17\~119,25 (сімнадцять тисяч сто дев`ятнадцять гривень двадцять п`ять копійок) грн., які обраховуються наступним чином: 46862,00 * 1% * 36,5312 = 17119,25. Таким чином, відповідач зобов`язаний повернути на користь позивача отримані грошові кошти (17853,70 доларів США) за вирахуванням 1% (17853,70 *1% = 178,537), у національній валюті гривні за офіційним курсом, встановленим НБУ (36,5312 за 1 долар США) на дату ухвалення судом рішення у справі: 645694,91 (шістсот сорок п`ять тисяч шістсот дев`яноста чотири гривні дев`яноста одна копійка) грн., яка обчислюється наступним чином: (17853,70 178,537) * 36,5312 = 645694,91. Стосовно розподілу судових витрат. 27.07.2023 року від представника позивача до суду надійшла заява про розподіл судових витрат. До заяви було додано копію договору про надання правової допомоги № 09-06 від 09.06.2022 року між [PERSON] і адвокатом Сердюковим Б.Л., копію додаткової угоди від 30.08.2022 року до договору, копію акту від 12.07.2023 року до договору, роздруківку з веб-сайту відповідача https://gefest.ua. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 26 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно з ст. 27 Закону, договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення Глави 63 «Послуги. Загальні положення» ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Відповідно до принципу свободи договору, закріпленого ст. 627 ЦК України, сторони добровільно уклали договір про надання послуг за плату та самостійно визначили її розмір і порядок розрахунків. Чинне законодавство України не містить заборони на визначення розміру плати (гонорару) за надані послуги (правова допомога). Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що позивач уклав з адвокатом Сердюковим Б.Л. договір про надання правової допомоги № 09-06 від 09.06.2022 року. На підставі укладеного з договору, додаткової угоди і акту до нього, позивач має обов`язок сплатити адвокату гонорар у розмірі 50 000,00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень нуль копійок) за надання правової допомоги при розгляді справи у суді першої інстанції. Відповідно до умов Договору, розмір гонорару адвоката є фіксованим і не залежить від кількості витраченого часу, кількості судових засідань, участі у судових засіданнях, обсягу та кількості підготовлених документів, здійснення інших необхідних дій для представництва інтересів Клієнта у судовій справі, тощо. У п. 3 додатку до договору від 12.02.2022 року сторонами було узгоджено, що розмір гонорару Адвоката по справі № 947/28456/22, визначений Сторонами в цій Додатковій угоді, оплачується Клієнтом Адвокату протягом 20 (двадцяти) робочих днів від дати набрання законної сили рішення (постанови) у суді відповідної інстанції, або від дати набрання законної сили додаткового рішення (постанови) у суді відповідної інстанції у разі, якщо у основному рішенні (постанові) суду відповідної інстанції не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу. Стосовно розподілу судових витрат в частині правової допомоги, усталена судова практика Верховного суду полягає у тому, що витрати за надану правову допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною особою чи тільки має бути сплачено такий правовий висновок було викладено у Постанові Об`єднаної палати ВС у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду і правова позиція щодо цього є усталеною і незмінною. У разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару, детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги не потрібен, оскільки в такому разі розмір гонорару адвоката не залежить від обсягу послуг і часу, витраченого адвокатом, а отже є визначеним такий правовий висновок було викладено Постанові ВС від 28.12.2020 року у справі №640/18402/19. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі №922/1964/21 зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц від 19.02.2020р.: «Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони». Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення розміру витрат на адвоката, що підлягають розподілу між сторонами. Відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без указаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Таку позицію викладено в постановах Верховного Суду від 29.03.2018 р. у справі №907/357/16, від 18.12.2018 р. у справі №910/4881/18, від 08.04.2019 р. у справі №922/619/18. Судом встановлено, що відповідачем не подавалось клопотання про зменшення розміру витрат. Таким чином, відсутні законні і правові підстави для зменшення вказаної позивачем у заяві про розподіл судових витрат суми.

Outcome: partial