Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельні ділянки: 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0521483000:01:003:0036 та 0,2393 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0521483000:01:003:0037, що знаходяться в [ADDRESS] . В обгрунтування своїх позовних вимог вказала, 14.08.2003 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу, [PERSON] придбала у гр. [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями під номером [ADDRESS] . Право власності на вказаний будинок позивач зареєструвала ще 26.08.2003, а право власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок та земельна ділянка що поруч з будинком, досі належить відповідачу відповідно до державних актів. Дані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилась. Представник позивача подала до суду заяву в якій просить розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву у встановлений строк суду відповідач не надав. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке. Судом встановлено, що 14.08.2003 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями під номером [ADDRESS] . На земельній ділянці площею 4912 кв.м. розташований житловий будинок, дерев`яно-валькований, обкладений цеглою, зазначений на плані літерою «А», площею загальною - 57,2 кв.м., жилою - 41,3 кв.м., веранда а, сарай «Б», погріб «В», вбиральня «Г». Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 1892 (а.с. 5). Також установлено, що в договорі зазначено про купівлю-продаж лише будинку та не згадується про перехід права власності на земельну ділянку. 14.02.2014 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 14). На підставі державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯД №390624 від 20.11.2007 [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,2500 га., призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована на території [ADDRESS] (а.с. 6). На підставі державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯД №390625 від 20.11.2007 [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,2393 га., призначена для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території [ADDRESS] (а.с. 7). Із Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0520396962020 від 06.10.2020 вбачається, що відповідно до загальних відомостей земельна ділянка, площею 0,2500 га, кадастровий номер 0521483000:01:003:0036, з цільовим призначенням 02.01 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, перебуває у приватній власності [PERSON] . Державна реєстрація здійснена на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 02.08.2004; ПП [PERSON] , [PERSON] . Реєстрація земельної ділянки здійснена Управлінням Держгеокадастру у Козятинському районі Вінницької області від 20.11.2007 (а.с. 10-11). З Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0520490632020 від 20.01.2020 вбачається, що відповідно до загальних відомостей земельна ділянка, площею 0,2393 га., кадастровий номер 0521483000:01:003:0037 з цільовим призначенням 01.03 для ведення особистого селянського господарства, перебуває у приватній власності [PERSON] . Державна реєстрація здійснена на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 02.08.2004; ПП [PERSON] , [PERSON] . Державна реєстрація здійснена Вінницькою регіональною філією ДП «Центр ДЗК» 20.11.2007 (а.с. 8-9). Стаття 120 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (14.08.2003), визначала особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці. Так, ч. 1 ст. 120 ЗК України (у відповідній редакції) передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Разом з тим, при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. При застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, на момент виникнення правовідносин, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11.02.2015 у справі №6-2цс15, від 12.10.2016 у справі №6-2225цс16, від 13.04.2016 у справі №6-253цс16, і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі №689/26/17 не знайшла підстав для відступу від них. За змістом ст. 39 ЗК України (в чинній редакції) використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Згідно з п. 3.19 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 17.04.1992 №44 (далі - ДБН 360-92, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), до площі садибної ділянки включається площа забудови житлових будинків, господарських будівель. У розділі «Сельбищна територія сільських поселень» ДБН 360-92 визначено вимоги до площі земельної ділянки для забудови. У п. 3.27 ДБН 360-92 передбачено, що основним типом житлової забудови у сільських населених пунктах є одно-, двоповерхова з присадибними ділянками і господарськими будівлями для ведення особистого підсобного господарства. За правилами п. 3.28 ДБН 360-92 розміри присадибних земельних ділянок у сільських населених пунктах установлюються сільською радою відповідно до чинного ЗК України. Для підвищення компактності забудови присадибна ділянка може бути розділена на дві частини: приквартирну, яку виділяють біля будинку, і ділянку для городу, яку виділяють за межами житлової зони. Розмір частини присадибної земельної ділянки, яку виділяють біля будинку, визначається завданням на проектування за місцевими умовами з урахуванням наявності садибного фонду і демографічної структури населення. Решта присадибної ділянки виділяється за межами житлової зони. Таким чином, судом встановлено, що на момент укладання договору купівлі-продажу житлового будинку від 14.08.2003 позивач фактично набула право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , в розмірах, необхідних для його обслуговування - 0,2500 га, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню. Водночас підстави для задоволення позову в частині визнання права власності на земельну ділянку площею 0,2393 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства відсутні, оскільки порядок набуття у власність такої категорії земель - землі сільськогосподарського призначення не регулюється ст. 120 ЗК України.

Outcome: partial