Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог Адвокат Дмитренко І.Б. звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви від 03.07.2023 р. (а.с. 77-82) просить стягнути з ПАТ СК\~«Княжа Вієнна\~Іншуран Груп»\~ на\~користь \~ [PERSON] \~ 152230,00\~грн \~майнової шкоди,\~завданої внаслідок\~дорожньо-транспортної\~пригоди,\~ з [PERSON] 30000,00 грн моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 24.09.2020 р. за участі транспортного засобу марки «Део Ланос» під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Фольксваген» під керуванням [PERSON] відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 31.03.2021 р. [PERSON] за обставин вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого \~ст.\~124\~КУпАП,\~ а провадження у справі закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Власником транспортного засобу марки «Фольксваген», державний номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] , [PERSON] є користувачем транспортного засобу. Адвокат Дмитренко І.Б. вказує, що на момент дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] повідомив позивача, що цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Део Ланос», власником якого є [PERSON] , не застрахована, діюче національне законодавство не зобов`язує потерпілого самостійно відшукувати інформацію щодо страховика винної особи. В подальшому стало відомо, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Део Ланос» [PERSON] була забезпечена за страховим полісом у ПАТ Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуран Груп», у зв`язку з неправдивою інформацією винуватця дорожньо-транспортної пригоди, [PERSON] , з поважних причин не зміг своєчасно звернутись до страхової компанії для отримання страхового відшкодування. Посилаючись на те, що позивач не знав і не міг знати про те, що відповідальність власника транспортного засобу, яким керував відповідач застрахована, а [PERSON] повідомив недостовірну інформацію, позивач пропустив строк звернення до страхової компанії, а тому просить поновити строк звернення до страхової компанії з вимогою про відшкодування матеріального збитку. Згідно висновку експерта №2565 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Фольксваген», державний номерний знак [NUMBER] , складає 150942,77 грн, вартість послуг експерта складає 3500,00 грн. Представник позивача вказує, що на даний час автомобіль відремонтований, загальна вартість ремонту становить 148730,00 грн, що включає вартість проведених ремонтних робіт та вартість запчастин, а тому з відповідача ПАТ СК «Княжа Вієнна Іншуран Груп» на користь позивача просить стягнути майнову шкоду в розмірі 152230,00 гр (148730,00 грн вартість ремонту транспортного засобу + 3500,00 грн вартість послуг експерта). Крім того, адвокат Дмитренко І.Б. посилається на те, що внаслідок неправомірних дій [PERSON] був пошкоджений транспортний засіб, який використовувався в трудовій діяльності [PERSON] . Вказує, що позивачу були заподіяні моральні страждання, які виразились в негативних емоціях, занепокоєнні, переживаннях, що призвело до втрати звичайного способу життя, необхідності вживати додаткові заходи для усунення порушень, ремонту транспортного засобу та відновлення порушеного права. Також зазначає, що під час дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження, вимушений був протягом тривалого часу перебувати на стаціонарному лікуванні в медичній установі, протягом певного часу перебував в стресовому, нервовому стані. Розмір моральної шкоди оцінює в сумі 30000,00 грн. ІІ. Процедура і позиції сторін Ухвалою суду від 30.03.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 28.06.2023 року, яка була постановлена у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати та зафіксована у протоколі судового засідання, задоволено клопотання представника позивача витребувано з ПАТ «Страхова компанія» «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» страховий поліс № АО250718 на транспортний засіб DAEWOO LANOS з державним номерним знаком [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , за умовами якого застрахована цивільно-правова відповідальність його власника; поновлено позивачу строк для подачі клопотання про залучення співвідповідача, залучено в якості співвідповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія» «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (а.с.75, 84). 03.07.2023 р. на виконання вимог ухвали суду адвокат Дмитренко І.Б. направила до суду уточнену позовну заяву (а.с. 77-82). 02.08.2023 року ПАТ \~«Страхова компанія»\~«Княжа Вієнна\~Іншуранс Груп»\~ направило\~відзив на\~позовну заяву\~(а.с.\~97-105),\~в якому\~просить відмовити\~в задоволенні\~позовних вимог\~до страхової\~компанії.\~В обґрунтування\~заперечень вказано,\~що \~дорожньо \~транспортна пригода\~відбулась 24.10.2020\~року,\~потерпілий \~з заявою\~про відшкодування\~страхових виплат\~не звертався\~взагалі,\~позов до\~суду подано\~в липні\~2023\~року,\~ тобто позивач пропустив річний строк для звернення з заявою як до страховика, що є безумовною підставою відповідно до положень ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для відмови у виплаті страхового відшкодування, що неодноразово підтверджувалось в правових висновках Верховного Суду. Посилаючись на те, що позивач пропустив річний строк для звернення з заявою як до страховика, так і до суду, протягом тривалого часу не вчиняв жодних активних дій для отримання страхового відшкодування, що на думку представника відповідача свідчить про недобросовісність позивача та небажання реалізовувати надані йому права, що є підставою для відмови в поновленні строку звернення до страхової компанії. Крім того, вказує на те, що річний строк, передбачений ст. 33 Закону України «Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів»,\~є преклюзивним\~і поновленню\~не підлягає.У відзиві на позовну заяву вказано, що твердження позивача про не повідомлення [PERSON] відомостей про поліс страхування не підтверджене жодними доказами, а є лише припущеннями. Представник ПАТ «Страхова компанія» «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» Пилипець А.Ю. зауважує, що адвокат Дмитренко І.Б. в прохальній частині уточненої позовної заяви просить стягнути вартість відновлювального ремонту без врахування фізичного зносу транспортного засобу та без вирахуванням розміру франшизи, передбаченої умовами страхового полісу. Водночас, зазначає, що відповідно до норм чинного законодавства на страхову компанію покладений обов`язок відшкодувати вартість матеріального збитку, який згідно висновку експерта становить 61764,30 грн, а позивач заявляє вимогу про стягнення зі страхової компанії вартості відновлювального ремонту в розмірі 148730,00 грн, в тому числі без вирахування франшиза, яка становить 2600, 00 грн, що на думку представника відповідача є неправомірним. Інші заяви по суті справи учасниками судового провадження не подавались. На виконання вимог ухвали суду від 28.06.2023 р. ПАТ «Страхова компанія» «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» надало суду страховий поліс, відповідно до якого застрахована цивільна відповідальність власника транспортного засобу "Део Ланос" (а.с. 109). Позивач в судових засіданнях позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задоволити. Вказав, що внаслідок дорожньо- транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження, протягом тривалого часу лікувався, [PERSON] жодного разу не поцікавився його самопочуттям, не пропонував допомогу. Крім того, зауважив, що внаслідок неправдивої інформації винуватця дорожньо-транспортної пригоди щодо відсутності полісу цивільно-правової відповідальності він пропустив строк звернення з заявою до страхової компанії. Зазначив, що [PERSON] повідомив, що транспортний засіб, яким він керував, належить його дядькові, який є учасником бойових дій та звільнений від укладення договорів про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності. Представник позивача адвокат Дмитренко І.Б. позовні вимоги підтримала з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила стягнути зі страхової компанії 152230,00 грн, оскільки саме така сума була витрачена на відновлення транспортного засобу та за послуги експерта. В судових засіданнях представник відповідача [PERSON] адвокат Янчук М.О. позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 1000,00 грн, розмір, наведений в позовній заяві в сумі 30000,00 грн, вважає завищеним і не підтвердженим доказами. Вимоги про стягнення матеріальної шкоди з [PERSON] вважає безпідставними і такими, що не грунтуються на нормах чинного законодавства. Цивільна відповідальність власника транспортного засобу, який став учасником дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована, а тому винуватець дорожньо-транспортної пригоди несе відповіальність виключно у разі, якщо сума завданого збитку перевищує ліміт страхової відповідьності, і обмежується її різницею. Додатково пояснив, що потерпілий повинен був вживати заходи з метою встановлення страхової компанії для звернення з заявою про виплату страхового відшкодування. Вважає доводи позивача про те, що відповідач не повідомив його про наявність страхового полісу на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, не підтвердженими жодними доказами. Посилається на те, що під час оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригоди його довіритель повідомляв, що автомобіль застрахований. Зауважив, що в електронному вигляді у відкритому доступі є база даних, з використанням якої самостійно можливо встановити страхову компанію, з якою укладено договір страхування цивільної-відповідальності винуватця пригоди. Звертав увагу на недобросовісність позивача, якому, за його словами, [PERSON] повідомив, що учасник бойових дій не потребує окремого страхування, а в такому випадку згідно вимог чинного законодавства [PERSON] повинен був звернутись до МТСБУ для відшкодування страхових виплат. Письмовий відзив на позовну заяву не подавав. Представник ПАТ «Страхова\~компанія» «Княжа\~Вієнна Іншуранс\~Груп» \~ в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просить розгляд справи проводити без її участі. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що 24.09.2020 р. за участі транспортного засобу марки «Део Ланос» під керуванням [PERSON] , який належить [PERSON] , та автомобіля марки «Фольксваген» під керуванням [PERSON] , який належить [PERSON] , відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с. 10-18). Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 31.03.2021 р. [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за фактом даної дорожньо-транспортної пригоди, провадження у справі закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 19). На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Део Ланос», державний номерний знак [NUMBER] , була забезпечена за страховим полісом АО №2507018 у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія» «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». В судовому засіданні встановлено, що згідно умов страхового полісу ліміт відповідальності за шкоду майну визначений в сумі 160000,00 грн, франшиза - 2600, 00 грн. (а.с. 69, 108). Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи №2565 від 27.11.2020 року вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Фольксваген» становить 61764,30 грн, вартість відновлювального ремонту складає 150942,77 грн (а.с. 23-29). ІV. Законодавство, що підлягає застосуванню, оцінка доказів та мотиви суду Щодо відшкодування матеріальної шкоди Судом достовірно встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої транспортний засіб, яким керував позивач, сталась з вини водія [PERSON] , що встановлено на підставі постанови суду в справі про адміністративне правопорушення, а відтак на підставі ч. 6 ст. 82 ЦПК України є обов`язковим для суду і не підлягає додатковому доказуванню. Отже, між позивачем і відповідачами виникли правовідносини з приводу відшкодування шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди (деліктні зобов`язання). Нормами ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з\~п.\~1\~ч.\~1\~ст.\~1188\~ЦК України\~шкода,\~завдана внаслідок\~взаємодії кількох\~джерел підвищеної\~небезпеки,\~відшкодовується на\~загальних підставах,\~а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, водій якого визнаний судом винуватцем дорожньо-транспортної пригоди на момент її вчинення була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія» «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування",\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~ та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Відповідно до положень ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Нормами ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно з положенням ст. 18 Закону України «Про страхування» факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми визначається договором страхування або чинним законодавством під час укладання договору страхування чи зміни договору страхування. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. \~\~\~\~\~\~ Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). В постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року в справі № 147/66/17 зазначено наступне : "Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника.... Велика Палата Верховного Суду бере до уваги те, що іншої норми яка б визначала особливості відповідальності осіб, які застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)" (п.п. 155, 156, 159). За правилами п.п. 37.1.3, 37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; - неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Заперечуючи проти позову представник страхової компанії, серед іншого, посилався на те, що потерпілий не звертався до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування, а відтак пропустивши річний термін втратив право на отримання страхового відшкодування. Також зазначено, що доводи позивача про те, що [PERSON] не повідомив про те, транспортний засіб є забезпеченим, не підтверджені жодними докзазами. В п.п. 85-88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року в справі № 147/66/17 наголошено, що " основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №147/66/17). Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV). Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика". В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 зазначено, що право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП. У постанові від 11 грудня 2019 року в справі № 465/4287/15 Велика Палата Верховного Суду визначила, що зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає, а тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування. Водночас, послідовно скеровуючи судову практику за принципом дотримання справедливого балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 виснувала наступне: "Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку" (п.п. 133-136 постанови). Звертаючись до суду з уточненим позовом представник позивача просила поновити строк звернення з відповідною вимогою до страховика, посилаючись на те, що [PERSON] не виконав свій обов`язок, передбачений ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не надав інформацію про страховика, а відтак позивач не зміг своєчасно звернутись до страхової компанії за страховим відшкодуванням. Нормами ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що докази щодо вжиття\~\~ [PERSON] своєчасних заходів для отримання страхового відшкодування за рахунок страховика, а також, що річний строк пропущений ним з незалежних від нього причин до матеріалів справи не долучені. Суд визнає неспроможними доводи представника позивача про те, що винуватець дорожньо - транспортної пригоди повідомив [PERSON] про відсутність полісу цивільно-правової відповідальності, оскільки вони нічим не підтверджені, натомість [PERSON] заперечує вказану обставину. Рішення суду не може грунтуватись на припущеннях, що передбачено ч. 6 ст. 81 ЦПК України. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач не був позбавлений права самостійно перевірити наявність страхового поліса щодо забезпеченого транспортного засобу, оскільки такі відомості розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, а відтак, проявивши розумну обачливість, позивач мав можливість отримату таку інформацію. Водночас, до матеріалів справи не долучено жодного доказу, що позивач намагався з`ясувати таку інформацію протягом встановленого строку, але йому не вдалось це зробити, зокрема, не надано будь-яке листування з [PERSON] , з МТСБУ, які володіють відомостями про чинні страхові поліси тощо. Суд визнає такими, що не заслуговують на увагу доводи адвоката Дмитренко І.Б., що [PERSON] повідомив потерпілого, що цивільна відповідальність власника транспортного засобу, яким він керував, не застрахована, оскільки транспортний засіб належить учаснику бойових дій, оскільки в такому випадку відповідно до ст.ст. 13, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є, зокрема, учасники бойових, проводить МТСБУ. Разом з тим, докази звернення позивача з заявою про виплату страхового відшкодування до МТСБУ в матеріалах справи відсутні. Також суд звертає увагу на суперечливість доводів самого позивача, який в одному випадку посилався на те, що [PERSON] не повідомив про наявність страхового полісу та назву страховика, а в іншому зазначав, що [PERSON] повідомив, що власник автомобіля належить до кола осіб, в яких відсутній обов`язок застрахувати цивільну відповідальність. Не заслуговують на увагу доводи представника позивача про те, що строк підлягає поновленню з тих підстав, що власник транспортного засобу не виконав свій обов`язок і не повідомив страхову компанію про страховий випадок, оскільки право на отримання потерпілим страхового відшкодування не пов`язано з виконанням страхувальником обов`язку щодо звернення до страхової компанії, а залежить виключно від своєчасного подання відповідної заяви самим потерпілим, що є його обов`язком і жодним чином не залежить від виконання відповідного обов`язку страхувальником. Заперечуючи право позивача на отримання страхового відшкодування страхова компанія посилалась саме на те, що з відповідною заявою не звернувся потерпілий. Отже, судом не встановлено, що позивач пропустив строк звернення з відповідною вимогою до страхової компанії з поважних причин, позивачем не доведено, які розумні заходи здійснені ним для отримання відшкодування за рахунок страховика, судом не встановлено, що строк пропущений через незалежні від потерпілої особи причини. Крім того, матеріалами справи не підтверджується право саме позивача на отримання відшкодування матеріального збитку, який пов`язаний з відновленням транспортного засобу, та оплатою послуг експерта, з огляду на наступне. Згідно договору № 2565 від 17.11.2020 року Про організацію взаємовідносин при проведенні оцінки майна, який укладений між [PERSON] (власником КТЗ) та ФОП [PERSON] , з приводу проведення автотоварознавчої експертизи автомобіля марки «Фольксваген\~Пассат»,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ,2006 року, для визначення матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, вбачається, що власником даного транспортного засобу є [PERSON] , з ним укладений відповідний договір, ним підписаний акт прийому-передачі виконаної роботи, де визначена її вартість в сумі 3500,00 грн (а.с. 23-30, 32-42), яку просить стягнути на свою користь позивач. Матеріали справи не містять доказів, що саме позивач сплатив кошти за проведення зазначеної експертизи в розмірі 3500,00 грн. В підтвердження вартості проведеного відновлювального ремонту до матеріалів справи долучені копії товарних чеків від 08.02.2021 року, 11.02.2021 року, 12.02.2021 року від ФОП [PERSON] на придбання деталей до автомобіля та квитанція ТОВ "Океан Авто" про проведені певні автотехнічні роботи (а.с. 31), проте з їх змісту не вбачається, що зазначені роботи проведені відносно автомобіля марки «Фольксваген\~Пассат»,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ,2006 року, на замовлення саме позивача і відповідно оплачені ним же. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи і вимог чинного законодавства, дослідивши і проаналізувавши зібрані у справі докази в їх сукупності, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов переконливого висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення майнової шкоди з ПАТ СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за недоведеністю позивачем заявлених вимог. Щодо стягнення моральної шкоди Звертаючись з позовом позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн. За приписами\~ч.\~1\~ст.\~23\~ЦК України\~особа має\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Дослідивши письмові матеріали, встановивши фактичні обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди з огляду на наступне. Судом достовірно встановлено, що внаслідок неправомірних дій водія [PERSON] відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого заподіяна шкода транспортному засобу, яким керував позивач, також внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач був госпіталізований до медичного закладу, оскільки отримав тілесні ушкодження. Безперечно такі дії викликали у позивача негативні емоції, занепокоєння, переживання, стрес, втрату звичайного способу життя, призвели до необхідності вживати додаткові заходи для усунення порушень та відновлення порушеного права, що вказує на заподіяння йому моральних страждань. Так, матеріалами справи підтверджується, що позивач під час дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, зокрема, струс головного мозку, та вимушений був перебувати на стаціонарному лікуванні, що підтверджується довідкою КНП «Обласна клінічна лікарня ім. О. Ф. Горбачевського" Житомирської обласної ради, проходив відповідне лікування (а.с. 43- 44). Позивач в позові посилався на те, що станом на 24.09.2020 року він працював на посаді технолога в Житомирському комунальному книжково-газетному видавництві "Полісся", однак у зв`язку з тимчасовою непрцездатністю та отриманими травмами не міг виконувати свою роботу. Після дорожньо-транспортної пригоди протягом тривалого часу перебував в незадовільному емоційному стані, став роздратованим, розгубленим, що негативно вплинуло на його звичайний спосіб життя як в родині, так і в трудовому колективі. Наведене безумовно свідчить про заподіяння позивачу моральних страждань. Також суд враховує поведінку відповідача, а саме те, що протягом достатньо тривалого часу в добровільному порядку [PERSON] жодних збитків не відшкодовував, ніякої допомоги позивачеві не надавав, на контакт з позивачем не йшов, у зв`язку з чим позивач вимушений звертатись до суду за відновленням порушених прав. Виходячи із засад розумності і справедливості, беручи до уваги тяжкість тілесних ушкоджень, які отримав позивач внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, поведінку відповідача, суд визначає розмір морального відшкодування, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в сумі 20000,00 грн. Суд вважає, що такий розмір моральної шкоди буде ефективним засобом юридичного захисту порушеного права позивача і здатен компенсувати понесені ним психо-емоційні втрати немайнового характеру.

Outcome: approved