Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 28.07.2015 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 1274, після розірвання шлюбу прізвище їй не змінювати, малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , залишити з нею. Свої вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 28.07.2015. Від даного шлюбу в них народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка з нею проживає та перебуває на її утриманні. Шлюб не склався через відсутність між ними порозуміння і поваги та через постійні сварки і суперечки. Їхні подружні відносини фактично припинені з вересня 2022 року. З цього часу вони не ведуть спільне господарство, їхній шлюб носить формальний характер. Надання строку на примирення не виправить ситуацію, що склалася у їхньому шлюбі, а тільки погіршить стан відносин між ними. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, на електронну адресу суду скерувала заяву про розгляд справи в її відсутності, в якій позов підтримала, просила шлюб розірвати, дочку залишити проживати з нею, судові витрати стягнути з відповідача, її прізвище залишити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій позов визнав, просив шлюб розірвати, а справу слухати в його відсуоності. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 16 вересня 2023 року відкрито провадження у даній справі, у задоволенні клопотання про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні відмовлено та призначено розгляд справи по суті у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 19 жовтня 2023 року від відповідача на адресу суду поступила заява про визнання позову та про розгляд справи за його відсутності. Ухвалою суду від 20.10.2023 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. 13 листопада 2023 року від позивачки на електронну адресу суду поступила заява про розгляд справи у її відсутності. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин: [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) перебувають у шлюбі з 28 липня 2015 року, який зареєстрований 28.07.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 1274, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 28.07.2015 (а.с. 4). Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.01.2016, у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 173 (а.с.6). На підставі судового наказу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 21.02.2023, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 17.02.2023 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7). Між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність малолітньої дитини, не можуть розірвати в позасудовому порядку. Оцінка суду: беручи до уваги позицію сторін, вивчивши їх письмові заяви, дослідивши докази, які надані на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивачки про те, що шлюб носить формальний характер. [PERSON] не бажає зберігати сім`ю, наполягає на розірванні шлюбу, проти чого не заперечив [PERSON] , визнавши позов. Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Спору щодо місця проживання малолітньої дитини, яка на момент розгляду справи в суді проживає разом з матір`ю, не має. Позивачка просить також після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] їй не змінювати, що, відповідно д ост. 113 СК України, є її правом після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб між сторонами розірвати, малолітню дитину залишити проживати з матір`ю, якій прізвище чоловіка після розірвання шлюбу залишити без змін. Розподіл судових витрат між сторонами: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141, 142 ЦПК України. При цьому враховує, що [PERSON] у зв`язку з розглядом даної справи понесла 1073,60 гривні зі сплати судового збору, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 8). Однак з огляду на те, що до початку розгляду справи по суті відповідач позов визнав, суд, враховуючи положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, вважає за необхідне повернути [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 536,80 гривень, іншу частину судового збору в розмірі 536,80 гривень стягнути на її корисить з [PERSON] . На підставі викладеного, ст. 51 Конституції України, ст. 56, 105, 110, 112-114 СК України,

Outcome: approved