Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

Заявниця - [PERSON] 14.09.2023 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з заявою, за участі заінтересованої особи - Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту смерті особи на території України на якій введено воєнний стан, в якій з урахуванням уточнень заявлених вимог під час розгляду справи, просить суд встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , громадянина України, уродженця м. Огре, Республіка Латвія, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , який помер [INFO] у місті Бахмут Донецької області причиною чого є ушкодження внаслідок дій передбачених законом та воєнних операцій. В обґрунтування заяви заявниця зазначила, що [PERSON] був її чоловіком та приймав безпосередню участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у відсічі збройної і військової агресії російської федерації проти України. Однак, 03.03.2023 року її чоловік - [PERSON] в ході виконання бойового завдання безвісти зник під час захисту Вітчизни у місті Бахмут Донецької області. Наказом командира військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України за №222 від 01.05.2023 року вирішено завершити службове розслідування у тому числі за фактом безвісті зниклого під час захисту Вітчизни старшого солдата [PERSON] .. Зникнення безвісти старшого солдата [PERSON] . Вважати таким, що пов`язано з захистом Вітчизни, під час виконання бойового завдання та при здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, а також встановлено що зникнення безвісти та імовірна загибель [PERSON] не пов`язано із вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесних ушкоджень чи самогубства. Заявниця вказує, що має намір зареєструвати факт смерті свого чоловіка у встановленому законодавством України порядку, однак через те, що вказані обставини свідчать про факт смерті [PERSON] на територіїна якій введено воєнний стан і є тимчасово окупованою територією, вона позбавлена можливості здійснити такі дії. У зв`язку з викладеним, заявниця звернулась до суду з цією заявою. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаною заявою розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 18.09.2023 року вказану заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. 02.10.2023 року судом за клопотанням заявника було ухвалено залучити до участі по справі в якості заінтересованої особи - Військову частину [NUMBER] Міністерства оборони України. Надалі, заявниця надала до суду заяву про уточнення заявлених вимог, яка прийнята судом до розгляду. У судове засідання призначене на 01.11.2023 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином, однак про причини неявки суд не повідомили, крім заявниці, від якої 01.11.2023 року надійшла заява про підтримання заявлених вимог в уточненій редакції та розгляд справи за її відсутності. Враховуючи викладене, а також розгляд справи в порядку окремого позовного провадження, неявку заінтересованих осіб до судового засідання без поважних причин та відсутності заперечень проти задоволення заяви та заяв щодо наявності спору про право, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 01.11.2023 року за відсутності сторін по справі на підставі наявних документів в матеріалах справи. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі та розгляду справи за їх відсутності, не здійснюється у відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши документи наявні в матеріалах справи, суд вважає заяву [PERSON] підлягаючою до задоволення, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Як визначено ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Окреме провадження - це самостійний вид цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій. Відповідно до ч.3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України врегульовано, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 317 ЦПК України передбачені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України. Відповідно до положень вказаної статті, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Статтею 3 СК України встановлено, що Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Приймаючи викладені положення законодавства, суд зазначає, що як вбачається з даною заявою звернулась [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] . У відповідності до наданої до суду копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 09.10.1997 року Приморським РВ УМВС України в Одеській області, [PERSON] , [INFO] , громадянин України, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Заявниця - [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України, та також зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується наданою до суду копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 09.10.1997 року Приморським РВ УМВС України в Одеській області на її ім`я. Судом встановлено, що 26.01.1990 року Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між громадянами України: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис №76. Під час реєстрації шлюбу [PERSON] остання змінила прізвище на « [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються наданою копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . На підставі викладеного судом встановлено, що заявниця - [PERSON] є дружиною [PERSON] , а від так з даною заявою звернулась належна особа, яке має право на здійснення відповідних процесуальних дій у відповідності до положень абз. 2 ч.1 ст. 317 ЦПК України. Щодо встановлення заявленого факту, суд зазначає наступне. Так, у відповідності до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст. 2 зазначеного Закону України). Загальновідомою та такою, що не потребує доказування за змістом ст.82 ЦПК України є обставина, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжено та діє станом на день ухвалення цього рішення суду. Відповідно до ст. 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. З поданих до суду документів судом встановлено, що під час введеного воєнного стану в Україні, 06.03.2022 року старший солдат [PERSON] був зарахований до списків особового складу військової частини [NUMBER] та призначений на посаду стрільця ***роти військової частини [NUMBER] . У відповідності до витягу із Журналу бойових дій військової частини [NUMBER] №97дск за номенклатурою 2023 року, 26.02.2023 року у тому числі солдат [PERSON] приступив до виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженням) та брав безпосередню участь у завданнях, пов`язаних із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, перебуваючи у складі тактичної групи безпосередньо в раціонах введення воєнних (бойових) дій (м. Часі Яр, Часовоярська міська територіальна громада; м. Костянтинівка, Костянтинівська міська територіальна громада; м. Бахмут , Бахмутська міська територіальна громада Донецької області). Відповідно до витягом з вказаного Журналу, 03.03.2023 року згідно оперативного зведення командира, солдат [PERSON] під час ведення бойових дій під час штурму СП зник безвісти за особливих обставин. У зв`язку з викладеним, наказом командира військової частини [NUMBER] (з адміністративної діяльності) за №114 від 04.03.2023 року призначено службове розслідування щодо безвісти зниклого під час захисту Вітчизни старшого солдата [PERSON] . За наслідком службового розслідування за вказаним фактом, складено відповідний Акт службового розслідування, у відповідності до витягу з якого вбачається встановленим, що зникнення безвісти старшого солдата [PERSON] слід вважати таким, що пов`язано з захистом Вітчизни, під час виконання бойового завдання та при здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації. Також встановлено, що зникнення безвісти та імовірна загибель [PERSON] не пов`язано із вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесних ушкоджень чи самогубства. На підставі у тому числі вказаного Акт службового розслідування, командиром військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України (з основної діяльності) 01.05.2023 року видано Наказ №222 «Про результати проведення службового розслідування щодо безвісті зниклого під час захисту Вітчизни старшого солдата [PERSON] », яким наказано вважати службове розслідування завершеним. Зникнення безвісти стрільця *** роти військової частини [NUMBER] старшого солдата [PERSON] вважати таким, що пов`язано з захистом Вітчизни, під час виконання бойового завдання та при здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації. Наказано встановити, що зникнення безвісти за особливих обставин стрільця *** роти військової частини [NUMBER] старшого солдата [PERSON] та його імовірна загибель не пов`язані із вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесних ушкоджень чи самогубства. Також зазначеним Наказом встановлено, на підставі зібраних матеріалів можна зробити висновок, що орієнтовне місце отримання поранення або імовірної загибелі [PERSON] є: «48.6054135,38.0073292», а орієнтовний час отримання поранення або імовірної загибелі [PERSON] є 03.03.2023 року приблизно 03год. 30 хв. Судом встановлено, що вказані координати місця отримання поранення або імовірної загибелі [PERSON] належать до території міста Бухмут Донецької області. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими російською федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією російської федерації), починаючи з 07 квітня 2014 року. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях з цієї дати, визначено Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України (абз. 4 ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). Згідно з наказом №309 від 22.12.2022 року «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», м. Бахмут Донецької області є територією активних бойових дій. Таким чином вищевказані обставини в цілому свідчать про обґрунтованість висновків заявниці про те, що старший солдат [PERSON] , [INFO] , загинув [INFO] під час під час захисту Вітчизни, виконання бойового завдання та при здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України, на території міста Бахмут Донецької області , що належить до територій України на якій введуться активні бойові дії. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до п. 1 Розділу 5 "Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні", затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 р., підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 р. №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 р. №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за №1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Як роз`яснено у п. 13, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. На підставі викладеного вбачається, що заявниця - [PERSON] позбавлена можливості провести державну реєстрацію смерті свого чоловіка та отримати відповідне свідоцтво про смерть у відповідності до вищевказаного порядку, у зв`язку з тим, що копія вказані документи, у томучислі витяг з Наказу командира військової частини, як і Акт службового розслідування не є підставами та відсутні у переліку відповідних документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрації смерті особи. Також судом встановлено, що встановлення факту смерті необхідно заявниці для отримання свідоцтва про смерть свого чоловіка та для забезпечення прав та законних інтересів на території України. За змістом статей 13, 89, 294 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Правова позиція суду та рішення суду мають ґрунтуватися на тому, що згідно норм Конституції України та наведених положень законів забезпечення можливості реалізації та захист прав, свобод та інтересів громадян є одним із головних обов`язків держави, виконання якого не може бути вибірковим. Отже, держава повинна захищати та сприяти реалізації законних прав, свобод та інтересів всіх своїх громадян, в тому числі права на проведення державної реєстрації актів цивільного стану як офіційного визнання і підтвердження державою фактів, з якими пов`язується подальше виникнення в громадян та реалізація ними певних цивільних прав і обов`язків. Підставою для встановлення факту смерті особи є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть такої особи в певний час, за певних обставин та на певній території. Стосовно даної цивільної справи, то правом, яке держава має захищати та забезпечувати можливість для реалізації, є право заявника як громадянки України та дружини [PERSON] , на державну реєстрацію смерті свого чоловіка, що в свою чергу, є підставою для реалізації нею інших своїх прав, пов`язаних зі смертю останнього. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Враховуючи наведені вище обставини та додані докази, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою, а відтак підлягає задоволенню, оскільки наявні підстави для встановлення юридичного факту смерті особи - [PERSON] , [INFO] , громадянина України, уродженця м. Огре, Республіка Латвія, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , який помер [INFO] у місті Бахмут Донецької області причиною чого є ушкодження внаслідок дій передбачених законом та воєнних операцій. Відповідно до статей 317, 430 ЦПК України, дане рішення суду має бути допущене до негайного виконання. Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Outcome: approved