Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

19 вересня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] та просить розірвати шлюб між ними, зареєстрований 12 грудня 2007 року в Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полавського міського управління юстиції, актовий запис №2361. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 12.12.2007 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що спільне життя з відповідачкою не склалось. Вони припинили шлюбні відносини і ведення спільного господарства. Вказує, що основною причиною розпаду сім`ї є те, що відповідачка залишила сім`ю, дитиною не бажає займатися. На протязі останнього року сімейного життя відповідачка постійно влаштовувала дома сварки, що негативно впливало на самопочуття дитини. Відповідачка залишила їх з дитиною та проживає в іншому місці. Просить розірвати шлюб з відповідачкою, залишити неповнолітню дитину [PERSON] проживати разом з ним. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21 вересня 2023 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та призначене судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.24). Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 26 вересня 2023 року заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог повернуто позивачу (а.с.31). Позивач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання (а.с. 34, 38), надавши заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 35, 40). Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 33, 39). Не повідомила суд про причини неявки, заяви про розгляд справи без її участі чи відзиву на позов не надала. Ухвалою суду від 09 листопада 2023 року встановлений заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 12 грудня 2007 року у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полавського міського управління юстиції, актовий запис №2361 (а.с.14). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 СК України). Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Враховуючи, що сторони припинили подружні стосунки та шлюб носить формальний характер, спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, сім`я фактично розпалась та її відновлення неможливе, є підстави для розірвання шлюбу. Щодо вимоги про залишення неповнолітню дитину проживати разом із позивачем, суд виходить із такого. Так, в позовній заяві позивач зазначив, що після припинення шлюбних відносин з відповідачкою син залишився проживати разом з ним. Згідно відомостей, які містяться в довідці № 02-27/306 від 12.09.2023 року, виданій виконавчим комітетом Нехворощанської сільської ради Полтавського району Полтавської області, [PERSON] , [INFO] зареєстрований та проживає в одному господарстві з своїм батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Згідно відомостей, які містяться в довідці про склад сім`ї № 02-27/305 від 12.09.2023 року, виданій виконавчим комітетом Нехворощанської сільської ради Полтавського району, Полтавської області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Відповідно до ч. 2, 8 та 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до положень статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до розяснень, наданих Верховним Судом України в п. 18 Постанови Пленуму № 11 від 21.12.2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та зясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до частин другої-третьої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Таким чином, відповідно до частини третьої статті 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вказана норма узгоджується з положеннями статті 29 ЦК України, зокрема, її частиною другою, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання. Так, на дату звернення до суду та розгляду справи неповнолітній [PERSON] , [INFO] , досяг 15-річного віку, а отже в силу вищезазначеного, місце його проживання визначається ним самим. Таким чином, з урахуванням зазначеного, встановивши обставини справи, враховуючи положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, те, що матеріали справи не містять доказів про наявність спору між сторонами щодо визначення місця проживання дитини, а також те, що [PERSON] , [INFO] досяг 15-річного віку та самостійно обирає місце свого проживання, суд доходить висновку про відсутність передбачених законом підстав для залишення неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] проживати з батьком [PERSON] , [INFO] . На підставі ст. ст. 110, 112, 157, 160, 161 СК України, 29 ЦК України та

Outcome: partial