Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів та стягнення неустойки ( пені) у зв`язку з несплатою аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що з 10.12.2010 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області 12.10.2015 р. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 12.10.2015 р. стягнуто з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина в твердій грошовій сумі у розмірі 700 грн, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Станом на дату звернення з даним позовом відповідач отримує офіційний дохід у вигляді заробітної плати, що свідчить про покращення його матеріального становища. Відповідач вступив до лав Збройних Сил України та проходить військову службу у військовій частині № [NUMBER] . Станом на 01.04.2023 р. за відповідачем рахується заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 80045,11 грн. Позивач усіма можливими способами намагається забезпечити нормальні умови для росту і розвитку дитини, проте, на даний момент забезпечити дитину необхідним одягом, збалансованим харчуванням, належним медичним обслуговуванням для позивача є складним без додаткових доходів. Позивач зазначила, що зміна способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку відповідача забезпечить можливість утримувати дитину та надавати їй усе необхідне для нормального росту та розвитку. За вказаних обставин позивач просить суд змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі заробітку (доходу) , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше встановленого законом мінімального розміру аліментів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Щодо стягнення неустойки по сплаті аліментів позивач зазначила, що заборгованість відповідача по сплаті аліментів за період з 01.07.2015 по 01.04.2023 р. становить 80045,11 грн., а неустойка по сплаті аліментів за цей же період, за розрахунком позивача складає 1067282,90 грн. Посилаючись на викладене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] неустойку (пеню) у зв`язку з несплатою аліментів у розмірі 80045,11 грн. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирського району від 26.06.2023 відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Відповідачем [PERSON] подано відзив, відповідно до якого позовні вимоги визнав частково, а саме в частині позовної вимоги про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмір однієї чверті заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В частині стягнення неустойки ( пені) на заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини в розмірі 80045,11 грн. не визнав, та в цій частині позовних вимог просив відмовити. В обгрунтування відзиву в цій частині позовних вимог зазначив, що з часу стягнення з нього аліментів, він постійно надавав допомогу на утримання сина, передаючи кошти особисто позивачу. Заборгованість, яка утворилась не з вини відповідача, оскільки з часу її виникнення відповідач офіційно не працював. З березня 2022 р., з часу проходження військової служби та отримання коштів, відповідач почав виплачувати аліменти вчасно та у належному розмірі. Зазначив, що після отриманих травм проходив стаціонарне лікування: з 28.01.2023 по 01.02.2023 р., з 06.02.2023 по 21.02.2023 та з 14.03.2023 по 31.03.2023, та у зв`язку з чим не отримував тих виплат, які були під час проходження служби. Відповідно до повідомлення ВДВС станом на 01.08.2023 р. заборгованість по аліментах становить 60126,94 грн, а тому заявлена позивачем сума в розмірі 80045,11 грн, не може бути стягнута з відповідача, оскільки перевищує 100% заборгованості станом на 01.08.2023 р. За період з 19.04.2023 по 01.08.2023 р. на депозитний рахунок ВДВС надійшли кошти в розмірі 37170,19 грн., тобто стягнуто борг для погашення заборгованості по аліментах, яка нараховувалась до березня 2023 р. За вказаних обставин відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 800045,11 грн. Позивач [PERSON] направила до суду відповідь на відзив, відповідно до якого зазначила, що посилання відповідача на те, що заборгованість по сплаті аліментів утворилась не з вини відповідача є недоведеними та безпідставними. Здійснення часткового погашення аліментів за період з квітня серпня 2023 р. не змінює ту обставину, що неустойка нарахована станом на 01.03.2023 р. і становить 100% від суми заборгованості на 01.04.2023 р. Сторонами до суду не подано заперечень про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, розглянувши заяви по суті справи сторін, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про наступне. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , і вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] ( а.с. 10). Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 12.10.2015 р. розірвано шлюб між сторонами, малолітнього [PERSON] , [INFO] залишено на вихованні та проживанні з матір`ю ( а.с. 11). Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 12.10.2015 р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 01.07.2015 р. до досягнення дитиною повноліття , тобто до [INFO] . Відповідно до повідомлення Державної податкової служби України від 14.03.2023 р. відповідачу [PERSON] , за перший квартал 2022 р. нараховано дохід 1935,48 грн., сума утриманого податку 348,39 грн. За ІІ квартал 2022 р. сума нарахованого доходу становить 252370 грн., сума утриманого податку становить 45426,62 грн. Податковим агентом є Військова частина [NUMBER] ( а.с. 14). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку дитини є загальновідомими та не потребують доказування. З урахуванням вищевикладеного, враховуючи матеріальний стан відповідача та право дитини на аліменти, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати їх до повноліття, як спосіб захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності та розвитку, суд дійшов висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліменти та збільшення їх розміру на утримання сина до однієї чверті заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини. Суд вважає, що такий встановлений збільшений розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, При цьому суд враховує, що відповідач щодо такого розміру аліментів на утримання сина не заперечив, про що і зазначив у відзиві. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що положення ст. 192 СК України не містять вичерпного переліку обставин та підстав, що можуть бути підставою для зміни розміру аліментів, оскільки ч.1 вказаної норми передбачає можливість наявності інших обставин, що можуть слугувати підставою для звернення до суду із відповідним позовом. Окрім того, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 червня 2021 року у справі №643/11949/19. Таким чином позовні вимоги щодо зміни способу стягнення аліментів є такими, що знайшли своє обґрунтування та підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо стягнення неустойки (пені) у зв`язку з несплатою аліментів в розмірі 80045,11 грн. суд дійшов наступного висновку. На виконання рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 12.10.2015 р. судом, 15.10.2015 видано виконавчий лист, який позивачем подано до Коростишівського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області та відкрите виконавче провадження №49232356. Згідно з розрахунком заборгованості, складеним начальником ВДВС [PERSON] , станом на 01.04.2023 заборгованість [PERSON] , за період із липня 2015 року по березень 2023 року становила 80045,11 грн. Згідно з вимогами\~ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений у\~ст. 51 Конституції України, а також у\~ст. 180 Сімейного кодексу України\~та гарантується Державою. Нормою\~ст. 15 СК України\~чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу. Відповідно до вимог ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Приписами\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~встановлено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. ч. 7, 8\~ст. 7 СК України\~визначено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання. Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 283/1309/17. Відповідно до вимог\~ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим кодексом, вони регулюються відповідними нормами\~Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Порядок стягнення аліментів передбачений\~ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого\~Сімейним кодексом України. Статтею 196 СК України\~ передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. У разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми. Як вбачається, із матеріалів справи, прострочення по сплаті аліментів сталося з вини відповідача, оскільки він, будучи обізнаним про рішення суду та наявність відкритого виконавчого провадження, не виконує належним чином обов`язок щодо сплати аліментів на утримання дитини, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, розмір якої, станом на 01.04.2023, становить 80045,11 грн. Належних доказів щодо сплати аліментів відповідачем не надано. Відповідно до вимог ч. 3\~ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 4-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № -1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № -2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № -300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Разом з цим, Касаційний Цивільний Суд у складі Верховного Суду у своїй постанові від 20 липня 2020 року у справі № 362/4462/16 зазначив про те, що при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої\~статті 196 СК України\~пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визнавши її загальну суму. Тобто, розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. З урахуванням вищезазначених позиції Верховного Суду розмір пені за період з липня 2015 р. по 01.04.2023 (із розрахунку: кількість днів прострочення х сума заборгованості х 1%) станом на дату видачі довідки про розмір заборгованості, складає 1067282,90 грн. У постанові по справі № 362/4462/16-ц (Провадження № 61-10968св19) від 20 липня 2020 року Верховний Суд складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов наступного висновку: «…відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника». Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14 грудня 2020 року по справі 661/905/19 (провадження № 61-16670 сво 19) зазначив: «Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо)... Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Доказів про відсутність вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, відповідач, всупереч статей\~12,\~81 ЦПК України, суду не надав, а доводи відповідача щодо відсутність його вини у несплаті аліментів, оскільки офіційно не був працевлаштований не спростовує його вини у несплаті аліментів . Суд не приймає до уваги доводи відповідача відповідно до яких, борг зі сплати аліментів станом на 01.08.2023 становить 60126,94 грн., а тому вимоги про стягнення пені в розмірі 80045,11 грн. не підлягають до задоволення, оскільки перевищують 100% заборгованості станом на 01.08.2023. Так, за період з 19.04.2023 р. по 01.08.2023 на депозитний рахунок ВДВС надійшли кошти в розмірі 37170,19 грн., які стягнуті з відповідача під час розгляду справи в суді, у той час як позивач звернулася до суду 05.05.2023 р. та просила стягнути пеню за період з 01.07.2015 р. по 01.04.2023 р. Ураховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 4-616цс18), розрахунок заборгованості пені проводиться до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Тобто сплата заборгованості не звільняє від нарахування пені за відповідний період. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 80045,11 грн., що є не більше 100 відсотків заборгованості за несплаченими аліментами, є такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00,§ 23, ЄСПЛ,від 18 липня 2006 року). Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з вищевикладених мотивів та доводів. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 2147,20 грн.

Outcome: approved