Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 27.06.2023 року через систему "Електронний суд" до суду звернулась адвокат Потапчук Г.В. в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою від 09.10.2023 року провадження у справі відкрито. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, адвокат Потапчук Г.В. надала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, провести розгляд справи за їх відсутності, не заперечують щодо постановлення заочного рішення по справі. Законний представник відповідача [PERSON] - [PERSON] до судового засідання повторно не з`явилася, повідомлялася належним чином, правом на подання відзиву на позов або будь-якої іншої заяви щодо розгляду справи не скористалася. Третя особа - Київська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач [PERSON] посилається на те, що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] , де окрім позивача зареєстрований також його син відповідач [PERSON] . На початку 2014 року позивач з сином та дружиною виїхав з квартири [ADDRESS] . З цього часу речі в квартирі [PERSON] відсутні. З 27.10.2015 року [PERSON] разом з матір`ю постійно проживає в Швейцарській Конфедерації в м. Цюрих та навчається там у школі. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 22.11.2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Враховуючи те, що син [PERSON] не мешкає в квартирі позивача понад 9 років, проживаючі разом з матір`ю в іншій державі, позивач звертається до суду для визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою. Законний представник відповідача [PERSON] - [PERSON] до судового засідання повторно не з`явилася, повідомлялася належним чином, правом на подання відзиву на позов або будь-якої іншої заяви щодо розгляду справи не скористалася. Третя особа - Київська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, в якій при прийнятті рішення просить врахувати права та інтереси дитини. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі Договору дарування від 08.12.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Савицькою О.Ю., зареєстрованого в реєстрі за №2-422 /а.с.59-60/. [PERSON] народився [INFO] , про що 03.07.2013 року складено відповідний актовий запис №5772, що вбачається з свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Батьками вказані: [PERSON] та [PERSON] /а.с.29/. Згідно з Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №: Б4-120057-ф/л, виданою [PERSON] 24.06.2023 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 2 особи: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] /а.с.22/. З листа територіального відділу освіти Київського району Департамента освіти та науки Одеської міської ради від 20.06.2023 року №05-22/ПІ-05 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , в закладах загальної середньої освіти Київського району комунальної власності територіальної громади м. Одеси не навчався і не навчається /а.с.8/. З Довідки щодо місця проживання, виданою Управлінням у справах населення м. Цюрих 10.10.2022 року, вбачається, що [PERSON] , 24.06.2013 року з 27.10.2015 року проживає за адресою: [ADDRESS] /а.с.9-12/. З Довідки про відвідування школи, виданою Департаментом шкільної освіти та спорт Окружного шкільного комітету Уто м. Цюрих 09.06.2023 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] з 27.10.2015 року, який проживає за адресою: [ADDRESS] , в цьому навчальному році є учнем 3-Б класу школи Габлер міста Цюрих. Відвідування в цьому навчальному році орієнтовно буде тривати до 13.07.2023 року. [PERSON] відвідує школу Габлер з навчального року 2020/2021 /а.с.13-15/. Судом досліджено Акт від 22.06.2023 року обстеження на факт не проживання особи за місцем реєстрації, складений Головою правління ОСББ "Корольова 31" [PERSON] в присутності свідків, мешканців будинку [ADDRESS] , з якого вбачається, що за адресою: [ADDRESS] громадянин [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за даною адресою, але фактично не проживає, починаючи з 2014 року та по теперішній час, особистих речей в квартирі не має /а.с.17/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Суд зазначає, що спірні правовідносини регламентуються положеннями ст. ст. 317, 319, 321, 405 ЦК України. Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Положеннями п.п. 2 п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265, визначено, що Зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується). V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході\~судового розгляду\~справи встановлено,\~що позивач\~є власником квартири за [ADDRESS] , в якій на теперішній час крім позивача зареєстрований також його син - відповідач [PERSON] , 2013 року народження, який з 2015 року постійно проживає разом з матір`ю [PERSON] в Швейцарській Конфедерації, м. Цюріх. З огляду на те, що відповідач [PERSON] не мешкає в спірній квартирі понад 9 років та постійно проживає за кордоном, де разом з матір`ю має постійне місце проживання та навчається у школі, суд приходить до висновку, що у випадку зняття [PERSON] за адресою квартири, що є власністю його батька [PERSON] в м. Одесі права малолітньої дитини порушені не будуть. Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом. Оскільки, факт реєстрації відповідача призводить до порушення прав позивача як власника майна, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивачів порушені, що призвело до правомірного звернення позивача до суду за захистом.\~ Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved