Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] , фізичної особи-підприємця [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «ОШО» про розірвання договору та відшкодування збитків, в якому просили розірвати інвестиційний договір № 1-ІТ від 15.12.2018 року укладений між [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , фізичною особою-підприємцем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОШО» з другої сторони.Стягнути солідарно з фізичної особи-підприємця [PERSON] та фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] збитки на загальну суму, що становить гривневий еквівалент 163 223,20 доларів США станом на день ухвалення рішення суду, з яких гривневий еквівалент 126 309,45 доларів США - це втрата переданих грошових коштів (інвестицій), гривневий еквівалент 36 913,75 доларів США - упущена вигода у вигляді неотриманого інвестиційного доходу. Позов обґрунтований такими обставинами. Відповідно до умов інвестиційного договору № 1-ІТ від 15.12.2018 року відповідачі (одержувачі інвестицій) отримали від позивачів (інвесторів) грошові кошти в гривнях в сумі, еквівалентній 163 086,25 доларів США для відкриття ресторану і кафе і зобов`язались повернути інвесторам всю суму інвестицій разом з інвестиційним доходом в сумі еквівалентній 36 913,75 доларам США. Загальна сума заборгованості, яка за інвестиційним договором має бути повернута одержувачами інвестицій інвесторам склала гривневий еквівалент 200 000,00 доларів США. 15.04.2019 року, одержувачі інвестицій в односторонньому порядку, не маючи на те жодної правової підстави, ресторан та кафе для відвідувачів закрили, мотивуючі таке рішення збитковістю їх діяльності. Позивачі вважають, що безпідставна одностороння відмова відповідачів від виконання свого обов`язку за інвестиційним договором, яким є поступове повернення позивачам інвестицій та інвестиційного доходу, є істотним порушення умов Інвестиційного договору з боку відповідачів, яке завдало позивачам збитків. Договором-актом № 1 від 07.12.2019 року відповідачі передали позивачам в рахунок відшкодування збитків майно на загальну суму 919 420 грн., що еквівалентно 36 776,80 доларам США. Факт часткового добровільного відшкодування збитків за рахунок особистого майна на суму 480 870,00 грн. (п.3.3 договору-акту №1), на думку позивачів, свідчить про безумовне визнання відповідачами своєї протиправної поведінки, наявності збитків, своєї вини, а також причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідачів (відмовою від виконання інвестиційного договору) та тим, що така відмова спричинила позивачам збитки. На момент подання до суду позовної заяви залишок невідшкодованого реального збитку становить гривневий еквівалент 126 309,45 доларів США (163 086,25-36 776,80), неотриманні інвестиційний дохід в сумі, еквівалентній 36 913,75 доларам США, які є упущеною вигодою. Відповідно, загальна сума збитків внаслідок істотного порушення відповідачами умов інвестиційного договору становить гривневий еквівалент 163 223,20 доларів США (126 309,45+36 913,75), які позивачі просять стягнути з відповідачів. 14 вересня 2020 року відповідачем [PERSON] , як директором ТОВ «ОШО», подано відзив на позов із запереченнями проти нього. Заперечення обґрунтовані тим, що на виконання умов інвестиційного договору № 1-ІТ від 15.12.2018 року, позивачами інвестиції не сплачувались, а грошові кошти передавались до укладення спірного договору на підставі договору безпроцентної позики № 1 від 14.02.2018 року на загальну суму 1487000 грн. Вказані грошові кошти на думку відповідача є позикою, а не інвестицією, що свідчить про невиконання з боку позивачів умов інвестиційного договору № 1-ІТ від 15.12.2018 року. 14 вересня 2020 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позов із запереченнями проти нього. Заперечення обґрунтовані тим, що позивачі вимагають розірвання інвестиційного договору та стягнення збитків за правочином, який не виконано позивачами. [PERSON] зазначає, що вона не є учасником ТОВ «ОШО», не отримувала від позивачів безпроцентної позики, а тому і відсутні підстави для стягнення з неї грошових коштів, які є предметом позову. У відкрите судове засідання сторони та їх представники не з`явились, представник позивачів подала заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи у відсутність сторони позивачів. Відповідачі про причини неявки суд не повідомили, заяву про розгляд справи у їх відсутність до суду не подали. Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов в частині розірвання договору задоволенню не підлягає, в іншій частині позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів фізичних осіб. За змістом положень вказаних норм, правом на пред`явлення позову до суду наділені, зокрема, фізичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. При цьому, суд вказує, що виключне право на визначення предмету та підстави позову належить позивачу, натомість суд, вирішуючи спір, повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права фактичним обставинам та вимогам закону. Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги позивачів направлені на розірвання Інвестиційного договору в зв`язку із безпідставною односторонньою відмовою відповідачів від виконання свого обов`язку за договором та стягнення в зв`язку із цим збитків, тому спірні правовідносини регулюються Законом України «Про інвестиційну діяльність» та загальними положеннями ЦК України про договір. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи такі фактичні обставини. 15.12.2018 року між [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони (кредитори) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , фізичною особою-підприємцем [PERSON] та ТОВ «ОШО» з іншої сторони (одержувачі інвестицій) укладений інвестиційний договір № 1-ІТ. Предметом інвестиційного договору є реалізація бізнес-ідеї шляхом своєчасного повернення отриманих від Кредитора грошових коштів в порядку та на умовах інвестиційного договору (п.1.2) (т. 1 а. с. 21-27). Пунктом 1.3 Інвестиційного договору передбачено, що для можливості реалізації Бізнес-Ідеї та відповідно до первісної домовленості щодо розміру необхідних інвестицій Інвестори інвестували в об`єкти інвестицій грошові кошти в сумі, еквівалентній 163 086 доларів США 25 центів шляхом їх надання до укладення цього Договору. Пунктами 2.1.- 2.3 Інвестиційного договору передбачено, що залучені від інвесторів кошти були витрачені фізичною особою-підприємцем [PERSON] , фізичною особою-підприємцем [PERSON] та ТОВ «ОШО» на відкриття кафе та ресторану. Сторони домовились, що повернення інвестицій та інвестиційного доходу здійснюється за рахунок чистого прибутку (доходу) Товариства, ресторану та кафе, отриманого від їх господарської діяльності. Детальний порядок повернення загальної суми заборгованості наведений в п. п. 2.3, 2.4, 2.5, 2.5.1 цього Договору. Розмір заборгованості перед Інвесторами складається із суми коштів, залучених від Інвесторів в розмірі 163 086,25 доларів США та суми компенсації (плати) за їх користування (інвестиційний дохід), яка становить 36 913,75 доларів США. В обґрунтування позову, позивачі вказують, що на початку травня 2019 року ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] в усній формі повідомили про те, що діяльність ресторану та кафе з моменту їх фактичного відкриття для відвідувачів 01.11.2018 року по середину квітня 2019 року є збитковою та не забезпечить належне і своєчасне повернення загальної суми заборгованості за договором. На підтвердження цих обставин позивачами надано скриншот Повідомлення про залучення медіатора, надісланого [PERSON] в групу Viber 07.05.2019 (т. 1 а. с. 45), скриншот про результати зустрічі від 10.05.2018 (т. 1 а. с. 46-об). 06.12.2019 року [PERSON] письмово звернувся до фізичної особи-підприємця [PERSON] , фізичної особи-підприємця [PERSON] , ТОВ «ОШО» з повідомленнями про притягнення до відповідальності та вимогою передати інвесторам всю документацію, ключі від вхідних дверей кафе та ресторану, печатку ТОВ «ОШО» та майно, що стосується діяльності ТОВ «ОШО», ресторану та кафе (т. 1 а. с. 53-66). 07.12.2019 року одержувачі інвестицій виконали вимогу інвесторів щодо передання у розпорядження майна. Між одержувачами інвестицій та інвесторами був укладений договір-акт № 1 про передання наявного у ресторані та кафе майна на користь інвесторів з метою мінімізації втрат та негативних наслідків, які виникли внаслідок відмови одержувачів інвестицій продовжувати забезпечувати діяльність ресторану і кафе, та, відповідно, виконувати свої зобов`язання за договором щодо реалізації бізнес-ідеї (повернення інвестицій та інвестиційного доходу). Згідно цього договору-акту інвестори отримали у власність майно на загальну суму 919 420,00 грн., що є еквівалентом 36 776,80 доларів США в рахунок часткового відшкодування завданих збитків (т. 1 а. с. 50-54). Відповідно до статті 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) та/або досягається соціальний та екологічний ефект. Такими цінностями можуть бути: кошти, цільові банківські вклади, паї, акції та інші цінні папери (крім векселів). Статтею 2 Закону України «Про інвестиційну діяльність» встановлено, що інвестиційна діяльність провадиться на основі: інвестування, що здійснюється громадянами. Інвестиційна діяльність забезпечується шляхом реалізації інвестиційних проектів і проведення операцій з корпоративними правами та іншими видами майнових та інтелектуальних цінностей. За приписами статей 4, 5, 7, 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» об`єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях економіки, цінні папери (крім векселів), цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об`єкти власності, а також майнові права. Суб`єктами (інвесторами і учасниками) інвестиційної діяльності можуть бути громадяни і юридичні особи України та іноземних держав, а також держави. Інвестори - суб`єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об`єкти інвестування. Інвестори можуть виступати в ролі вкладників, кредиторів, покупців, а також виконувати функції будь-якого учасника інвестиційної діяльності. Розміщення інвестицій у будь-яких об`єктах, крім тих. інвестування в які заборонено або обмежено цим Законом, іншими актами законодавства України, визнається невід`ємним правом інвестора і охороняється законом. За рішенням інвестора права володіння, користування і розпорядження інвестиціями, а також результатами їх здійснення можуть бути передані іншим громадянам та юридичним особам у порядку, встановленому законом. Взаємовідносини при такій передачі прав регулюються ними самостійно на основі договорів. Основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов`язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб`єктів інвестиційної діяльності. За приписами статті ст. 20 Закону України «Про інвестиційну діяльність» при недодержанні договірних зобов`язань суб`єкти інвестиційної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, передбачену законодавством України і укладеними договорами. Сплата штрафів і неустойок за порушення умов договорів, а також відшкодування завданих збитків не звільняють винну сторону від виконання зобов`язань, якщо інше не передбачено законом або договором. Стаття 22 ЦК України передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобов`язання має бути виражено у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є, зокрема, його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору та відшкодування збитків. За приписами статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За приписами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч.5 ст. 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Обґрунтовуючи позов, сторона позивачів вважає, що протиправна поведінка відповідачів створює підстави для розірвання інвестиційного договору в судовому порядку та відшкодування збитків у зв`язку із істотним порушенням договору. Безпідставна одностороння відмова відповідачів виконувати інвестиційний договір завдала позивачам шкоди, чим позбавила позивачів права на повернення інвестицій разом із інвестиційним доходом, на отримання яких в повному обсязі позивачі розраховували при укладанні інвестиційного договору. Суд погоджується із доводами позивачів, так як на час дії інвестиційного договору позивачі належним чином виконували свій обов`язок, передбачений договором, а відомості щодо вчинення дій, які б перешкоджали одержувачам інвестицій виконувати інвестиційний договір, матеріали справи не містять. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За приписами статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення та відшкодування збитків. Надаючи правовий аналіз спірним відносинам, суд вважає, що позивачами обрано правильний та ефективний спосіб захисту їх порушених прав. Разом із цим, відмовляючи в позові в частині розірвання Інвестиційного договору, суд керується наступним. Відповідно до пункту 9.1 Інвестиційного договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення та діє до спливу граничного терміну для повернення заборгованості на користь інвесторів, яким є 10.07.2023 року. Тобто, строк чинності Інвестиційного договору сплив 10.07.2023 року. За захистом своїх порушених прав до суду позивачі звернулись 26.05.2021 року, тобто в межах чинності спірного договору, обравши правильний спосіб захисту своїх порушених прав шляхом розірвання Інвестиційного договору та стягнення збитків. Разом із цим, рішення у справі судом ухвалено 07.11.2023 року, тобто вже після закінчення строку дії спірного договору, що унеможливлює його розірвання в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. За змістом зазначеної норми розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір. Відповідний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07.08.2018 у справі №910/7981/17. Задовольняючи позов в частині стягнення заподіяних збитків, суд керується наступним. Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправна поведінка тобто факт порушення боржником зобов`язання, що випливає з договору; 2) збитків та їх розміру; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора; 4) вина порушника зобов`язання (боржника). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування цивільної відповідальності за порушення. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювана та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювана є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку. При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювана збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Натомість вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Протиправність поведінки відповідачів полягає у безпідставній односторонній відмові одержувачів інвестицій виконувати Інвестиційний договір, оскільки ні договором, ні законом відповідачі не були наділені правом достроково відмовитись від виконання своїх зобов`язань за інвестиційним договором. Згідно п. 9.3 інвестиційного договору жодна із його сторін не може вийти з договору в односторонньому порядку без отримання згоди на це від інших його сторін. Збитки позивачів складають гривневий еквівалент 163 223,20 доларів США та розраховуються як різниця між сумою наданих одержувачам інвестицій грошових коштів в сумі, що складає гривневий еквівалент 163 086,25 доларів США (реальні збитки) та неотриманого інвестиційного доходу (упущена вигода) в сумі, що складає гривневий еквівалент 36 913,75 доларів США та вартістю майна розміром в сумі, що складає гривневий еквівалент доларів США, отриманого інвесторами в рахунок відшкодування втрат інвесторів, згідно договору-акту № 1 від 07.12.2019 року щодо передання майна в рахунок повернення інвестицій (163 086,25+36 913,75-36 776,80). Причинний зв`язок між відмовою одержувачів інвестицій виконувати взяті на себе зобов`язання згідно Інвестиційного договору із заподіяними збитками є прямим, оскільки саме внаслідок цієї відмови виконувати договір інвестори понесли втрати. Згідно п. 8.1 інвестиційного договору невиконання його положень будь-ким з його сторін тягне за собою обов`язок відшкодування збитків іншим сторонам, права та інтереси яких було порушено у зв`язку з таким невиконанням. Вина відповідачів (одержувачів інвестицій) полягає у формі необережності, зокрема при розрахунках економічної ефективності та прибутковості ресторану та кафе. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи наступний. Враховуючи вказані обставини, та приписи ст. ст. 524, 533 ЦК України суд вважає можливим стягнути з відповідачів збитки, що становлять в гривневому еквіваленті 163 223,20 доларів США, які на день ухвалення рішення за офіційним курсом НБУ (36,0426 грн.) становлять 5 882 988 грн. 51 коп. Задовольняючи позов в цій частині, суд критично ставиться до доводів відповідачів про те, що фактично між сторонами існують правовідносини, які випливають із договору безпроцентної позики. Так, відповідно до п. 10.4 Інвестиційного договору він має вищу юридичну силу над умовами інших договорів, укладених хоча б однією із сторін за цим договором з метою реалізації Бізнес-ідеї, а договір позики виконується та припиняє свою дію в порядку, передбаченому цим договором. Таким чином, сторони в добровільному порядку погодили пріоритет Інвестиційного договору над Договором безпроцентної позики № 1, укладеного 14 лютого 2018 року, який з моменту укладення Інвестиційного договору діє в порядку, передбаченому саме Інвестиційним договором. За приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. ч. 1,2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду із позовними вимогами немайнового характеру щодо розірвання договору позивачами сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн., яка не підлягає стягненню в зв`язку із відмовою в позові в цій частині. За подання позову майнового характеру позивачами сплачено 10510 грн., що підтверджується квитанцією № 1 від 03 березня 2020 року, які підлягають стягненню з відповідачів в рівних частках на користь позивачів.

Outcome: partial