Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» звернулося до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28.11.2012 повністю задоволено позов ПАТ «Ерсте Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та вирішено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором № 014/3951/6/11177 від 05.03.2018 в сумі 523413,13 грн. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20.01.2021 замінено сторону стягувача на його правонаступника ТОВ «Спектрум Ессетс». На даний час щодо [PERSON] відкриті виконавчі провадження відсутні, вказане вище рішення суду не виконано та взагалі не виконувалось. У зв`язку з викладеним, на думку позивача з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягають стягненню 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 47150,20 грн. та інфляційні втрати в розмірі 114451,84 грн., які позивач нарахував за період з 22.02.2019 по 22.02.2022. За таких підстав позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму заборгованості та судові витрати. Ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 22.09.2023 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, роз`яснено сторонам порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання, направлено відповідачу копію позовної заяви з доданими до неї матеріалами. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 10.10.2023 ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено розгляд справи по суті на 06.11.2023. 06.11.2023 представник позивача у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила розгляд справи проводити без участі представника. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання,\~до суду не з`явився без повідомлення причин своєї неявки, правом подання відзиву на позовну заяву не скористався. Враховуючи викладене вище, в суду є підстави відповідно до ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до\~ст. 526 Цивільного кодексу України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог даного кодексу. Статтею 530 ЦК України\~визначається, що зобов`язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611\~цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625\~ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу 3 % річних та інфляційні втрати входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526,599,611,625\~ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625\~ЦК України 3% річних та інфляційні втрати за прострочення виконання зобов`язання нарахованих за період невиконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі судового рішення від 28.11.2012 про стягнення грошових коштів, яке набрало законної сили, Так, представник позивача обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на невиконання відповідачем рішення суду від 28.11.2012 яким вирішено стягнути з відповідача на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором № 014/3951/6/11177 від 05.03.2008 в сумі 523413,13 грн. На підтвердження вимог, викладених в позовній заяві, представником позивача додано лише ксерокопію ухвали Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20.01.2021, якою замінено сторону виконавчого провадження ПАТ «Ерсте Банк» у виконавчих документах та виконавчих провадженнях з виконання рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду від 28.11.2012, на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» в цивільній справі № 2/844/12 за позовом ПАТ «Ерсте Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В даній ухвалі зазначено, що вона є невід`ємною частиною рішення суду від 28.11.2012 та виконавчих листів по справі № 2-844/12, виданих 21.12.2012 Могилів-Подільським міськрайонним судом. Разом з тим, представником позивача до матеріалів справи не долучено вказане рішення суду. Також матеріали справи не місять доказів, які б свідчили про наявність у відповідача заборгованості перед позивачем за невиконання вимог кредитного договору та доказів на підтвердження того, що відповідачем не виконується рішення суду від 28.11.2012. Згідно із положеннями статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ознаками судових доказів є їх належність, допустимість, достовірність і достатність. Відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За змістом статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (допустимість доказів). Достовірність доказів це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять у предмет доказування, а достатність це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу. Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Сторони у процесі користуються своїми правами на власний розсуд, обирають спосіб захисту порушених прав, надають суду докази на підтвердження своєї правової позиції та спростування заперечень іншої сторони, при цьому тягар доказування повністю покладається на сторони. За вказаних обставин, позовні вимоги Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Спектрум Ессетс»\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованостіна підставі статті 625\~ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання є недоведеними належними та допустимими доказами, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed