Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким поновити строк на оскарження до суду рішення комісії по трудовим спорах; у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] до Національного університету «Запорізька політехніка» про визнання трудових договорів укладеними на невизначений строк відмовити; визнати рішення комісії з трудових спорів кафедри «Обладнання і технологія зварювального виробництва» Національного університету «Запорізька політехніка» від 27.08.2022 року незаконним і скасувати його; визнати посвідчення комісії з трудових спорів кафедри «Обладнання і технологія зварювального виробництва» Національного університету «Запорізька політехніка» від 13.09.2022 року № 01-2022 та № 02-2022 такими, що не підлягають виконанню. В обґрунтування позову зазначено, що відповідачі по справі звернулись до комісії з трудових спорів кафедри «Обладнання і технологія зварювального виробництва» Національного університету «Запорізька політехніка» з позовною заявою про визнання трудових договорів укладеними на невизначений строк. Комісією з трудових спорів кафедри «Обладнання і технологія зварювального виробництва» Національного університету «Запорізька політехніка» розглянуто позовні заяви відповідачів та вимоги задоволено повністю. Трудові договори визнані укладеними на невизначений строк за НУ «Запорізька політехніка» зобов`язано внести відповідні записи у трудові книжки [PERSON] і [PERSON] 13.09.2022 року на підставі рішення комісії з трудових спорів кафедри «Обладнання і технологія зварювального виробництва» Національного університету «Запорізька політехніка» видані виконавчі документи, а саме посвідчення комісії з трудових спорів № 01-2022 та № 02-2022, які згодом відповідачі по справі передали на примусове виконання до відділу державної виконавчої служби. НУ «Запорізька політехніка» вважає позовні заяви [PERSON] і [PERSON] необґрунтованими, а позовні вимоги такими, що не ґрунтуються на чинному трудовому законодавстві, а тому підстав для їх задоволеннякомісія з трудових спорів кафедри «Обладнання і технологія зварювального виробництва» Національного університету «Запорізька політехніка» не мала і у зв`язку із цим рішення комісії з трудових спорів підлягає визнанню його незаконним і скасуванню. Так само, як і посвідчення комісії з трудових спорів, які видані на підставі цього рішення. В обґрунтування вимоги про поновлення строку звернення до суду із вказаним позовом НУ «Запорізька політехніка» вказує, що оскаржуване рішення комісії по трудовим спорам прийнято після введення на всій території України воєнного стану у зв`язку з військовою агресією рф проти України, це не дало змогу позивачу вчасно звернутись із відповідним позовом до суду, оскільки постійні повітряні тривоги та перебування працівників у сховищах в цей період, відключення електричної енергії фактично паралізувало функціонування університету та належне ведення діловодства юридичної особи. До вказаних обставин також додався факт масового виїзду відповідальних працівників за адміністративне управління в більш безпечні регіони і звільнення частини працівників та вакантність багатьох посад. Все це у сукупності призвело до пропуску строків оскарження рішення комісії з трудових спорівкафедри «Обладнання і технологія зварювального виробництва» Національного університету «Запорізька політехніка». Крім того, позивач вказує, що звертався до суду з вимогою про визнання незаконним та скасування рішення комісії з трудових спорів та визнання посвідчень комісії з трудових спорів таким, що не підлягають виконанню ще 30.11.2022 року, зазначивши відповідачем комісію з трудових спорів кафедри «Обладнання і технологія зварювального виробництва» Національного університету «Запорізька політехніка», а [PERSON] та [PERSON] третіми особами (справа № 331/4640/22). У задоволенні вказаного позову університету було відмовлено у зв`язку із встановлення судом, що відповідач є неналежним. Тобто, з боку позивача по цій справі було вжито заходів, що спрямовані на оскарження рішення комісії з трудових спорів, що є предметом цього позову. Після отримання повного тексту рішення по справі № 331/4640/22 позивачем протягом трьох днів подано цей позов, яким усунено юридичні протиріччя, що випливають із специфіки розгляду справ щодо оскарження рішень комісій з трудових спорів роботодавцем. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 серпня 2023 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2023 року задоволено заяву позивача НУ «Запорізька політехніка» та: Зупинено стягнення за виконавчим провадженням № 70295406, відкритим 09.11.2022 року головним державним виконавцем Олександрівського ВДВС у місті Запоріжжя ПС МУ МЮ (м. Дніпро) Ружанською Мариною Миколаївною на підставі посвідчення № 1-2022 від 13.09.2022 року комісії з трудових спорів кафедри «Обладнання і технологія зварювального виробництва» Національного університету «Запорізька політехніка» щодо визнання трудового договору між [PERSON] та Національним університетом «Запорізька політехніка» укладеним на невизначений строк та зобов`язання Національного університету «Запорізька політехніка» внести запис у трудову книжку [PERSON] : «Продовжено термін роботи на посаді професора цієї ж кафедри на невизначений строк» до набрання чинності судовим рішення за позовом Національним університетом «Запорізька політехніка» про скасування рішення комісії з трудових спорів кафедри «Обладнання і технологія зварювального виробництва» Національного університету «Запорізька політехніка» як незаконного та визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню; Зупинено стягнення за виконавчим провадженням № 70295627, відкритим 09.11.2022 року головним державним виконавцем Олександрівського ВДВС у місті Запоріжжя ПС МУ МЮ (м. Дніпро) Ружанською Мариною Миколаївною на підставі посвідчення № 2-2022 від 13.09.2022 року комісії з трудових спорів кафедри «Обладнання і технологія зварювального виробництва» Національного університету «Запорізька політехніка» щодо визнання трудового договору між [PERSON] та Національним університетом «Запорізька політехніка» укладеним на невизначений строк та зобов`язання Національного університету «Запорізька політехніка» внести запис у трудову книжку [PERSON] : «Продовжено термін роботи на посаді доцента цієї ж кафедри на невизначений строк» до набрання чинності судовим рішення за позовом Національним університетом «Запорізька політехніка» про скасування рішення комісії з трудових спорів кафедри «Обладнання і технологія зварювального виробництва» Національного університету «Запорізька політехніка» як незаконного та визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню. У судовому засіданні представник позивача адвокат Дєєв М.В. позов підтримав, просив його задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову НУ «Запорізька політехніка» заперечував, вважав, що рішення комісії з трудових спорів кафедри «Обладнання і технологія зварювального виробництва» Національного університету «Запорізька політехніка» від 27.08.2022 року відповіднає вимогам чинного законодавства, підстави для його скасування відсутні. Відповідач [PERSON] надав суду письмову заяву, в якій зазначив, що в визнає позов НУ «Запорізька політехніка» і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволенні позову університету. Представник третьої особи комісії з трудових спорів кафедри «Обладнання і технологія зварювального виробництва» Національного університету «Запорізька політехніка» у судове засідання не з`явився, причину своєї неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання третя особа була повідомлена належним чином. Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За вказаних обставин суд вважає можливим розглянути справу по суті. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін прийшов наступних висновків. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 26.08.2023 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до комісії з трудових спорів кафедри «Обладнання і технологія зварювального виробництва» Національного університету «Запорізька політехніка» з позовною заявою про визнання трудових договорів укладеними на невизначений строк. 27.08.2022 року комісія з трудових спорів кафедри «Обладнання і технологія зварювального виробництва» розглянула зазначену позовну заяву та винесла рішення, яким позовну заяву [PERSON] та [PERSON] задовольнила повністю, визнала трудовий договір між [PERSON] та Національним університетом «Запорізька політехніка» укладеним на невизначений строк та зобов`язала Національний університет «Запорізька політехніка» внести запис утрудову книжку [PERSON] «Продовжено термін роботи на посаді професора цієї ж кафедри на невизначений строк», а також визнала трудовий договір між [PERSON] та Національним університетом «Запорізька політехніка» укладеним на невизначений строк та зобов`язала Національний університет «Запорізька політехніка» внести запис у трудову книжку [PERSON] «Продовжено термін роботи на посаді доцента цієї ж кафедри на невизначений строк». 13.09.2022 року, на підставі свого вищевказаного рішення комісією з трудових спорів кафедри «Обладнання і технологія зварювального виробництва» Національного університету «Запорізька політехніка», були видані виконавчі документи - посвідчення комісії з трудових спорів № 01-2022 та № 02-2022. Зазначені виконавчі документи були подані стягувачами до державної виконавчої служби і 09.11.2022 року головним державним виконавцем Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя, Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Ружанською М.М. відкриті виконавчі провадження №70295627 та №70295406 за якими за названими виконавчими документами проводиться стягнення. Свої вимоги про визнання трудових договорів укладеними на невизначений строк [PERSON] та [PERSON] обґрунтовують тим, що з огляду на неодноразове переукладання строкових трудових договорів (для [PERSON] ) та роботу на посаді до оголошення результатів конкурсу і продовження роботи на цій же посаді після оголошення результатів конкурсу за строковим трудовим договором (для [PERSON] ), необхідно застосувати норми ст. 39-1 КЗпП України, якав частині другій встановлює, що трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 23 КЗпП України, вважаються такими, щоукладені на невизначений строк. Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У статті 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Відповідно до статті 221 Кодексу законів про працю України трудові спори розглядаються комісіями по трудових спорах та районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами. Згідно зі статтею 225 КЗпП України працівник може звернутися до комісії по трудових спорах у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у спорах про виплату належної йому заробітної плати - без обмеження будь-яким строком. Відповідно до статті 228 КЗпП України у разі незгоди з рішенням комісії по трудових спорах працівник чи власник або уповноважений ним орган можуть оскаржити її рішення до суду в десятиденний строк з дня вручення їм виписки з протоколу засідання комісії чи його копії. Незалежно від того, працівником, власником або уповноваженим ним органом порушена справа, після вирішення спору в КТС суд розглядає її в порядку позовного провадження як трудовий спір, що вирішувався в КТС, тобто, як вимогу працівника до підприємства, установи, організації (пункт 5 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»). Аналізуючи зміст наведених норм трудового законодавства слід дійти висновку, що предметом судового розгляду є не законність/незаконність рішення КТС, постановленого цим органом за заявою працівника, а законність/незаконність вимог працівника, з якими він попередньо звернувся до комісії. Подібні за своїм змістом висновки, викладені Верховним Судом в постанові від 08 квітня 2021 року по справі № 487/2492/16-ц (провадження № 61-29св21). У цивільному процесуальному законодавстві діє принцип«Juranovitcuria» ("суд знає закони"), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (damihifactum, dabotibijus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу«Juranovitcuria». Таким чином, для вірного вирішення спору за позовом, з яким звернувся Національний університет «Запорізька політехніка» суд має надати оцінку позовним вимогам [PERSON] та [PERSON] з якими вони звернулись докомісії з трудових спорів кафедри «Обладнання і технологія зварювального виробництва». З огляду на викладене, суд вказує на наступне. Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до положень частини другої статті 23 КЗпП України строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. За змістом частини другої статті 39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. Пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України передбачає можливість припинення трудового договору у зв`язку з закінченням його строку. На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Якщо ж строковий трудовий договір укладено всупереч правилам статті 23 КЗпП України, то умова про строк є незаконною. Трудовий договір у такому разі вважається укладеним на невизначений строк, і він не може бути припинений у зв`язку з закінченням строку. Оцінивши надані сторонами докази, встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для визнання строкових трудових договорів, які укладені між університетом та [PERSON] і [PERSON] таким, що укладені на невизначений строк, а тому були відсутні підстави для задоволення позовних вимог комісією з трудових спорів кафедри «Обладнання і технологія зварювального виробництва» Національного університету «Запорізька політехніка». Комісією з трудових спорів кафедри «Обладнання і технологія зварювального виробництва» Національного університету «Запорізька політехніка» при розгляді позовної заяви [PERSON] та [PERSON] не було враховано, що за характером роботи, а саме тривалістю учбового року та кількості студенів, які не можливо визначити заздалегідь, трудові відносини між сторонами не можуть бути встановлені на невизначений строк, переукладення строкового трудового договору у випадках, що підпадають під дію частини другої статті 23 КЗпП України, не має наслідком набуття трудовим договором характеру безстрокового чи укладеного на невизначений строк, що узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у справі №725/2974/16 від 27 березня 2019 року, у справі № 640/15491/19 від 04 березня 2021 року та багато інших. Крім того, Закон України «Про вищу освіту» передбачає для науково-педагогічних працівників професорів (для Відповідача 1) та доцентів (для Відповідача 2) тільки конкурсний порядок заміщення вакантних посад (ч.ч. 11, 12 ст. 55 Закону України «Про вищу освіту»). З чого випливає, що у разі укладання строкового трудового договору і спливу його строку єдиним можливим варіантом продовження трудових відносин для працівника є проходження конкурсу з метою укладання наступного трудового договору (контракту). Таким чином, не вірно застосувавши норми чинного трудового законодавства, комісією з трудових спорів кафедри «Обладнання і технологія зварювального виробництва» Національного університету «Запорізька політехніка» було прийнято незаконне рішення, на підставі якого видано оскаржувані посвідчення № 01-2022 та № 02-2022. Під час розгляду справи у судовому порядку [PERSON] та [PERSON] протилежного вказаному доведено не було. Також, згідно статті 223 КЗпП, комісія по трудових спорах обирається загальними зборами (конференцією) трудового колективу підприємства, установи, організації з числом працюючих не менш як 15 чоловік. Порядок обрання, чисельність, склад і строк повноважень комісії визначаються загальними зборами (конференцією) трудового колективу підприємства, установи, організації. При цьому кількість робітників у складі комісії по трудових спорах підприємства повинна бути не менше половини її складу. Комісія по трудових спорах обирає із свого складу голову, його заступників і секретаря комісії. За рішенням загальних зборів (конференції) трудового колективу підприємства, установи, організації можуть бути створені комісії по трудових спорах у цехах та інших аналогічних підрозділах. Ці комісії обираються колективами підрозділів і діють на тих же підставах, що й комісії по трудових спорах підприємств, установ, організацій. У комісіях по трудових спорах підрозділів можуть розглядатись трудові спори в межах повноважень цих підрозділів. Організаційно-технічне забезпечення комісії по трудових спорах (падання обладнаного приміщення, друкарської та іншої техніки, необхідної літератури, організація діловодства, облік та зберігання заяв працівників і справ, підготовка та видача копій рішення т. ін.) здійснюється роботодавцем. Комісія по трудових спорах підприємства, установи, організації має печатку встановленого зразка. Аналізуючи положення статті 223 КЗпП суд дійшов висновку про те, що комісія по трудових спорах у цеху та інших аналогічних підрозділах (в даному випадку па кафедрі «Обладнання та технології зварювального виробництва» ) може бути створена лише за рішенням загальних зборів (конференції) трудового колективу підприємства, установи, організації, тобто, за рішенням загальних зборів трудового колективу НУ «Запорізька політехніка». Статтями 76,81 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, па які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п.п.2.1 п.2 Положення про збори трудового колективу кафедри «Обладнання та технології» зварювального виробництва» НУ «Запорізька політехніка» від 01.08.2022 року (Повноваження зборів трудового колективу Кафедри), Збори трудового колективу Кафедри відповідно до чинного законодавства України обирають склад Комісії з трудових спорів Кафедри, визначають порядок її обрання, чисельність, склад і строки повноважень шляхом затвердження і внесення змін у відповідне положення. Пунктами 1.1, 1.2 Розділу 1 Положення про комісію з трудових спорів кафедри «Обладнання і технологія зварювального виробництва» від 01.08.2022 року визначено, що Положення встановлю порядок створення та організацію діяльності комісії з трудових спорів кафедри «Обладнання і технологія зварювального виробництва» НУ «Запорізька політехніка», визначає її компетенцію та процедуру розгляду індивідуальних трудових спорів у НУ «Запорізька політехніка», порядок прийняття рішень комісією, їх оскарження та виконання. Положення розроблено відповідно до норм Конституції України, Кодексу Законів про працю України (КЗпП) та інших нормативно правових актів України. Комісія з трудових спорів кафедри є обов`язковим первинним органом по розгляду індивідуальних трудових спорів, що виникають на Кафедрі, за винятком спорів зазначених у статтях 222,232 КЗпП. Як слід зі змісту обох Положень, Комісія з трудових спорів Кафедри, має бути створена та повинна функціонувати виключно на підставах визначених чинним законодавством України. Разом з цим, ані Положення про збори трудового колективу кафедри «Обладнання та технології зварювального виробництва» НУ «Запорізька політехніка», ані Положення з трудових спорів кафедри «Обладнання і технологія зварювального виробництва» не містять відомостей про те, чи приймалось загальними зборами трудового колективу НУ «Запорізька політехніка» рішення про створення комісії з трудових спорів кафедри «Обладнання і технологія зварювального виробництва». Вказана обставина, а саме створення комісії з трудових спорів кафедри «Обладнання і технологія зварювального виробництва» та здійснення нею діяльності по розгляду індивідуальних трудових спорів всупереч порядку встановленого КЗпП, підтверджується довідкою НУ «Запорізька політехніка» від 25.11.22 р. за підписом ректора В.Грешта, згідно з якою на загальних зборах (конференції) трудового колективу НУ «Запорізька політехніка» (до 2019 року Запорізькій національний технічний університет)рішення щодо створення комісій по трудових спорах у структурних підрозділах (включаючи кафедру «Обладнання та технології зварювального виробництва») не ухвалювалось. Частиною 1 ст.89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч.3 ст.89 ЦПК України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оспорюване рішення комісії з трудових спорів кафедри «Обладнання і технологія зварювального виробництва» Національного університету «Запорізька політехніка» № б/н від 27 серпня 2022 року є незаконним та підлягає скасуванню, а посвідчення № 01-2022, № 02-2022 видані комісією з трудових спорів кафедри «Обладнання і технологія зварювального виробництва» Національного університету «Запорізька політехніка» 13 вересня 2022 року є такими, що не підлягають виконанню. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції -на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16). При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. Оскільки, суд дійшов висновку, що рішення комісії з трудових спорів кафедри «Обладнання і технологія зварювального виробництва» Національного університету «Запорізька політехніка» № б/н від 27 серпня 2022 року є незаконним, тому позовна вимога НУ «Запорізька політехніка» про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про визнання трудових договорів укладеними на невизначений строк, є неефективним способом захисту права, в зв`язку з чим, не може бути задоволена судом. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Щодо звернення позивачем із цим позовом поза межами встановленого строку суд зазначає наступне. Статтею 228 КЗпП України встановлено, щоу разі незгоди з рішенням комісії по трудових спорах працівник чи роботодавець можуть оскаржити її рішення до суду в десятиденний строк з дня вручення їм виписки з протоколу засідання комісії чи його копії. Пропуск вказаного строку не є підставою відмови у прийнятті заяви. Визнавши причини пропуску поважними, суд може поновити цей строк і розглянути спір по суті. В разі коли пропущений строк не буде поновлено, заява не розглядається, і залишається в силі рішення комісії по трудових спорах. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. При вирішенні питання про поновлення строку суд дає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку інтервалів часу: з моменту закінчення встановленого спеціальним законом строку звернення до суду із позовом до дати подання такого позову. Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом строк, подання позову. Тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження рішення роботодавця щодо звільнення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку на звернення до суду з позовом про поновлення на роботі з поважних причин. Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «UnionAlimentariaSanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами. Вирішуючи, чи з поважних причин пропущено певний процесуальний строк, суд у кожному конкретному випадку оцінює сукупність обставин на свій розсуд. Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, які беруть участь у справі. Відповідно до Указу Президента України №64/2022, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, строк дії воєнного стану був неодноразово продовжений і діє зараз. Згідно з ч. 1 статті 57-1 Закону України «Про освіту» (Державні гарантії в умовах воєнного стану, надзвичайної ситуації або надзвичайного стану), здобувачам освіти,працівникам закладів освіти, установ освіти, наукових установ, у тому числі тим, які в умовах воєнного стану, надзвичайної ситуації або надзвичайного стану в Україні чи окремих її місцевостях, оголошених у встановленому порядку (особливий період) були вимушені змінити місце проживання (перебування), залишити робоче місце, місце навчання, незалежно від місця їх проживання (перебування) на час особливого періоду гарантується, зокрема, організація освітнього процесу в дистанційній формі або в будь-якій іншій формі, що є найбільш безпечною для його учасників;збереження місця роботи, середнього заробітку, здійснення виплати стипендії та інших виплат, передбачених законом; місцепроживання (пансіон, гуртожиток тощо) та забезпечення харчуванням (у разі потреби). Суд, аналізуючи вказану норму Закону України «Про освіту», дійшов висновку про те, що нею безпосередньо передбачено право працівників закладів (установ) освіти в умовах воєнного стану змінити місце проживання (перебування), залишити робоче місце з подальшою організацією освітнього процесу в дистанційній формі або в будь-якій іншій формі. Тому, на переконання суду, твердження позивача НУ «Запорізька політехніка» про виїзд частини працівників адміністративно-управлінського персоналу в більш безпечні регіони та звільнення частини працівників та вакантність багатьох посад, постійні повітряні тривоги та перебування працівників у сховищах в цей період, систематичне відключення електроенергії не потребує будь-яких додаткових доказів та обґрунтувань. Саме ці обставини, безперечно, мають об`єктивний характер, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості своєчасно звернутися за захистом своїх прав до суду. Враховуючи вищевказані положення законодавства, а також обставини, на які посилається позивач, як на докази поважності причин пропуску строку на звернення з даною категорією справи, суд визнає такі причини поважними, оскільки зазначені Національним університетом «Запорізька політехніка» підстави перешкоджали в передбачений законом, а саме статтею 228 КЗпП України, строк звернутися до суду з даним позовом, тобто, вони є такими, що не залежали від волі особи, яка подає позов. Отже, суд вважає за можливе визнати причини пропуску строку поважними і поновити цей строк. На підставі викладеного,

Outcome: partial