Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

26.04.2023 представник позивача, адвокат Коннова Ніна Іванівна, звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи тим, що на підставі протоколу № 16 від 27 червня 1988 року засідання житлової комісії військової частини [PERSON] , який на той час проходив службу в ЗС, та членам його сім`ї:\~ дружині -\~ [PERSON] , дочці [PERSON] , сину [PERSON] було надано право заселення у квартиру [ADDRESS] . Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради народних депутатів 23 березня 1989 року [PERSON] разом із сім`єю\~ був виданий ордер на житлове приміщення серії БЦГ № 002073 на право зайняття вказаної квартири. Рішенням Білоцерківського міськраойнного суду Київської області від 12 липня 1995 року шлюб між\~ [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 15 лютого 2006 року [PERSON] звернулася до Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Служба приватизації державного житлового фонду» із заявою про передачу їй у приватну власність квартири [ADDRESS] , до якої вона додала довідку про склад сім`ї та займані приміщення та довідку, що підтверджує право на пільгу по безоплатному отриманні у власність житла. Однак, інші тимчасово відсутні члени сім`ї наймача, які вписані в ордер, не надавали письмової заяви на приватизацію квартири. При цьому, в законному порядку ніхто із членів сім`ї, зокрема, позивач не був позбавлений права користування вказаною квартирою. Ордер на вселення в квартиру не був визнаний недійсним. Позивач був зареєстрований у спірній квартирі до 09.02.2006, а 15.02.2006 відповідачка звернулася до\~ Служби приватизації державного житлового фонду, що свідчить про те, що позивач згідно ст. 71 ЖК не втратив на той час право користування квартирою. Крім того, зняття з реєстрації за наявності не визнаного недійсним ордеру на вселення не можна вважати позивача таким, що втратив право на користування житлом. Незважаючи на вказані обставини та вимоги законодавства Служба приватизації державного житлового фонду передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] . У вересня 2006 року [PERSON] \~ та [PERSON] знову одружилися та рішенням суду від 15.07.2022 шлюб між ними було розірвано. Після розлучення у 1995 році позивач залишався проживати з\~ [PERSON] однією сім`єю, всі побутові питання, в тому числі і по сплаті комунальних послуг вирішувала відповідачка, а після розлучення 2022 року їх відносини перестали існувати і позивач став сам вирішувати питання сплати комунальних послуг, зокрема, по спірній квартирі. В цей час він дізнався, що усі рахунки відкриті на ім`я [PERSON] , у зв`язку з тим, що вона у 2006 році приватизувала квартиру. Позивач вважає, що приватизація квартири була здійснена з порушенням процедури приватизації, у заявку з чим є недійсною, тому просив визнати незаконним та скасувати п. г…2 розпорядження\~ Білоцерківської міської ради № 1-2-7 від 24 лютого 2016 року про передачу\~ в особисту та спільну власність державних квартир/будинків жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян міста в частині передачі квартири за адресою: [ADDRESS] , в особисту власність [PERSON] , скасувати свідоцтва\~ на право власності на житло № [NUMBER] від 24.02.2006, видане комунальною службою приватизації державного житлового фонду міста Біла Церква згідно з розпорядженням завідуючого комунальною службою приватизації державного житлового фонду міста від 24.02.2006 № 1-2-7, скасувати державну реєстрацію прав власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , шляхом\~ припинення реєстрації права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . 28.04.2023 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 06.09.2023 судом постановлено ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Позивач - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити вимоги у повному обсязі та зазначив, що [PERSON] приватизувала квартиру [ADDRESS] особисто на себе без отримання письмового дозволу інших членів сім`ї. Їх шлюб було розірвано рішенням суду, яким також було визначено місце проживання дітей, а саме: дочка залишилася з ним, а син із відповідачкою. Він із дочкою отримали іншу квартиру по [ADDRESS] , яку приватизували на двох в рівних частинах, а відповідачка приватизувала квартиру лише на себе, при цьому син залишився без квартири. У нього 5 онуків, тому він думаючи про їх майбутнє, бажає скасувати приватизацію спірної квартири, щоб провести її заново. 10.02.2006 він знявся з реєстрації за спірною адресою, однак залишився проживати у квартирі, а у квартирі по [ADDRESS] проживав син зі своєю дружиною. Дочка спочатку проживала за адресою: [ADDRESS] , а після того як вийшла заміж переїхала проживати із чоловіком на орендовану квартиру. Він знявся з реєстрації за адресою: [ADDRESS] для того, щоб отримати квартиру за адресою: [ADDRESS] . Крім того, він нещодавно довідався, що відповідачка у судовому порядку зняла з реєстрації у спірній квартирі їх спільну дочку. Представник позивача, адвокат Коннова Ніна Іванівна, у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та зазначила, що згідно протоколу від 27.06.1988 позивачу була надана спірна квартира зі складом сім`ї 4 особи, після чого виконавчим комітетом було видано ордер на заселення у квартиру. 12.07.1995 позивач розлучився із відповідачкою, після чого вона приватизувала спірну квартиру на себе одноособово, однак, вона мала отримати письмову згоду усіх тимчасово відсутніх осіб на приватизацію, але цього не зробила. Отже, було порушено порядок приватизації вказаної квартири. Представник відповідача, керівник Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Служба приватизації державного житлового фонду», [PERSON] , у судовому засіданні заперечила проти позову, мотивуючи тим, що приватизація спірної квартири відбувалася на підставі поданих документів та відповідно до законодавства, яке діяло на той час. Крім того, позивач скористався своїм правом на приватизацію та отримав у власність частину іншої квартири, протягом року з моменту зняття з попереднього місця реєстрації. Тому, просила у задоволенні позову відмовити. Відповідачка - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце засідання повідомлялася належним чином, відзив на позов та заяви з процесуальних питань до суду не подала. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 4 ЦПК України). Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , відповідачка - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , відповідач - Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Служба приватизації державного житлового фонду» має зареєстровану юридичну адресу: [ADDRESS] , здійснює діяльність за адресою: [ADDRESS] та його кревняком з 21.07.1992 є [PERSON] , що підтверджено матеріалами справи ( а.с.6-7, 28-29,68,112). З матеріалів справи (а.с.8-9) вбачається, що протоколом засідання житлової комісії військової часини б/н від 27 червня 1988 року за № 16 було вирішено надали сім`ї [PERSON] окрему двохкімнатну квартиру [ADDRESS] на склад сім`ї: він - [PERSON] , дружина - [PERSON] , дочка [PERSON] , син: [PERSON] та 23 березня 1989 року виконавчим комітетом Білоцерківської міської Ради народних депутатів, на підставі рішення виконавчого комітету від 23.03.1989 № 82, [PERSON] з сім`єю у складі чотирьох осіб було видано Ордер серії БЦГ 002073 на житлове приміщення за вказаною адресою. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 30 квітня 1982 року перебували у зареєстрованому шлюбі та рішенням Білоцерківського міського суду Київської області від 12 липня 1995 року, у справі № 2-1890 (а.с.10) шлюб між ними було розірвано і вирішено питання щодо визначення місця проживання дітей, а саме: дочку [PERSON] , [INFO] , залишено з батьком - [PERSON] , а сина [PERSON] , [INFO] , залишено з матір`ю [PERSON] . З матеріалів справи (а.с.7,16) вбачається, що 15 вересня 2006 року [PERSON] та [PERSON] повторно уклали шлюб та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2022 року, у справі № 357/513/22 (а.с.17) шлюб між ними було розірвано. Також, встановлено, що позивач - [PERSON] у період з 19 квітня 1989 року по 09 лютого 2006 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.19), а з 09.02.2006 по даний час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). [PERSON] являється власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності від 02.11.2006 № [NUMBER] , виданого Комунальною службою приватизації м. Біла Церква, а співвласником вказаної квартири є [PERSON] , дочка позивача, що підтверджено матеріалами справи ( а.с.32-33) та визнається позивачем. З матеріалів справи (а.с.11-15,30-31,115-117) вбачається, що відповідач - [PERSON] 15 лютого 2006 року звернулася до Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Служба приватизації державного житлового фонду» із заявою щодо оформлення передачі у приватну власність квартири [ADDRESS] , до якої додала Довідку ЖЕК № 4, про склад сім`ї ізольованої квартири і займаних приміщень № 919, згідно якої у вказаній квартирі зареєстрована одна особа [PERSON] . Встановлено, що на підставі вказаних вище документів, поданих [PERSON] , 24 лютого 2006 року Комунальним підприємством Білоцерківської міської ради «Служба приватизації державного житлового фонду» було видано розпорядження № 1-2-7, зокрема п.п. «г» п.1 якого, квартиру [ADDRESS] , загальною площею 47,4 кв.м., при нормі 31, 00 кв.м., з надлишковою загальною площею 16,40 кв.м., з вартістю надлишкової загальної плащі 2,95 грн,\~ передано в особисту власність [PERSON] , та 24 лютого 2006 року КП БМР\~ «Служба приватизації державного житлового фонду» відповідачці було видано свідоцтво про право власності № [NUMBER] щодо її особистої власності на вказану квартиру, яке 28.03.2006 зареєстровано у Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації (номер запису: 12620 у книзі 109) та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер майна:14294885). При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Відповідно до ст. 345 Цивільного Кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Встановлено, що станом на час подачі [PERSON] заяви від 15.02.2006 на приватизацію квартири [ADDRESS] та видачі розпорядження про приватизацію квартири від 24.02.2006 за № 1-2-7, приватизація майна здійснювалась у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положень наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року № 56 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» (із змінами, внесеними згідно з наказом Держжитлокомунгоспу від 05.08.1994 року № 72). Позивач в обґрунтування позовних вимог вказує на те, що письмової згоди на приватизацію квартири [ADDRESS] відповідачкою ніхто з членів сім`ї, які мали право на це житло та були тимчасово відсутні, не надавав, тому КП БМР\~ «Служба приватизації державного житлового фонду» винесла розпорядження № 1-2-7 від 24.02.2006 всупереч законодавства. Суд критично оцінює вказані доводи позивача враховуючи наступне. Відповідно до\~ ч. 2 ч. 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), передача\~ займаних квартир\~ (будинків)\~ здійснюється у спільну сумісну або часткову власність за\~ письмовою згодою\~ всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в\~ даній\~ квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача\~ квартир\~ (будинків) у власність\~\~\~ громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів\~ приватизації, що\~ приймаються\~ не\~ пізніше\~ місяця\~ з\~ дня\~ одержання заяви громадянина. Підготовку\~ та\~ оформлення\~ документів\~ про\~ передачу у власність громадян квартир (будинків) може бути\~ покладено на спеціально створювані органи\~ приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Передача\~ квартир (будинків) у власність\~ громадян\~\~ з доплатою, безоплатно чи з\~ компенсацією\~ відповідно\~ до статті\~ 5 цього\~ Закону\~ оформляється\~ свідоцтвом\~ про\~ право\~ власності\~ на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації\~ і\~ не потребує нотаріального посвідчення. Згідно із п.18 - п. 21\~ Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого Наказом\~ Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992\~ N 56 (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і\~ членами\~ його\~ сім`ї\~ на\~ умовах найму квартиру (одноквартирний будинок) далі Положення № 56,\~ звертається в орган приватизації або до створеного\~ ним\~ підприємства по оформленню\~ документів,\~ де\~ одержує\~ бланк\~ заяви (додатки 2, 3) та необхідну консультацію; при наявності у наймача або членів його сім`ї\~ пільги\~ на безоплатне\~\~ одержання\~\~ займаного житла\~ незалежно\~ від\~ розміру загальної площі,\~ до заяви додається відповідний\~ документ\~ (копія посвідчення,\~ довідка\~ та інше),\~ що підтверджує право на пільгові умови приватизації. Згода тимчасово відсутніх членів\~ сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку) підтверджується\~\~ письмово і додається до заяви; при\~ оформленні\~ заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на\~ підприємстві,\~ що\~ обслуговує\~ жилий\~ будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення (додатки 4, 5); у довідці вказуються члени сім`ї наймача,\~ які прописані та мешкають разом з ним,\~ а також\~ тимчасово\~ відсутні\~ особи,\~ за\~ якими зберігається право на житло. Отже, виходячи з норм законодавства, яке регламентує приватизацію державного житлового фонду, вбачається, що участь у приватизації займаного державного (комунального) житла на підставі договору найму приймають наймач та члени його сім`ї, тобто всі зареєстровані в цьому житловому приміщенні особи, а також\~ тимчасово\~ відсутні\~ особи,\~ за\~ якими зберігається право на житло. Так, ст. 71 ЖК України передбачено випадки збереження житлового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами без поважних причин понад шість місяців. Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї - є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Під «збереженням жилого приміщення» слід розуміти охорону законом права на житлову площу в житловому приміщенні за тимчасово відсутніми наймачами та членами їх сімей. Причини відсутності не мають значення, якщо така відсутність продовжувалась до 6 місяців, а у разі перебільшення цього строку слід з`ясувати причини відсутності, вказана норма закріплює вичерпний перелік причин відсутності громадянина понад 6 місяців, що є підставою для збереження житла за відсутнім наймачем або членами його сім`ї. Разом з тим, факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки слід відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (ст. 107 ЖК). Згідно ст. 107 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Отже, при тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитись до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, а при вибутті на постійне місце проживання в інше жиле приміщення особа втрачає не тільки фактичне володіння жилим приміщенням, але й намір повернутись. Як встановлено судом, позивач - [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] у період з 19 квітня 1989 року по 09 лютого 2006 року, а з 09.02.2006 по даний час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , тобто вибув зі спірної квартири до іншого житлового приміщення у тому ж населеному пункті, та реалізував своє право на приватизацію майна, а саме 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Позивач\~ вказує, що він продовжував проживати у спірній квартирі після зняття з реєстрації за спірною адресою з 09.02.2006, однак жодних доказів у підтвердження обставин щодо збереження за ним права на спірну квартиру та в підтвердження того, що він продовжував проживати у даному житлі та виконував обов`язки перед третіми особами щодо сплати житлово комунальних послуг до суду не надав. Згідно наданої позивачем виписки (а.с.119) вбачається, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2004 року, у справі № 2-20462, [PERSON] було визнано такою, втратила право користування житловою площею квартири [ADDRESS] . З матеріалів цивільної справи № 2-20462, оглянутої у судовому засіданні, вбачається, що 24.11.2004 [PERSON] звернулася до суду з позовом, про визнання [PERSON] такою, втратила право користування житловою площею квартири [ADDRESS] , [PERSON] у судовому засіданні позов визнала та 16.12.2004 судом було ухвалено відповідне рішення, яке набрало законної сили 17.01.2005. Також, з матеріалів вказаної цивільної справи вбачається, що рішенням Білоцерківського міського суду Київської області від 11 вересня 1995 року, яке набрало законної сили 22.09.1995, було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: ЖЕК -4, про втрату права на житлову площу, яким визнано [PERSON] таким, що втратив право користування житловою площею в квартирі [ADDRESS] та зобов`язано ЖЕК -4 відкрити особовий рахунок на ім`я [PERSON] на вказану квартиру. Таким чином, [PERSON] втратив право на житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] з 22.09.1995, на момент приватизації вказаної квартири (24.02.2006) він не перебував у шлюбі з [PERSON] , отже не був членом її сім`ї, та вибув з вказаного житла (09.02.2006) на постійне місце проживання в інше жиле приміщення, тому підстав для отримання його письмової згоди на приватизацію квартири не було, а заява на приватизацію квартири відповідає Додаткам до Положення № 56. Також, судом встановлено, що позивачем та його дочкою було реалізовано право на приватизацію іншого житлового приміщення, а обставини щодо порушення прав [PERSON] під час приватизації спірного житла судом не встановлено, оскільки з наданих доказів вбачається, що на момент приватизації він вже був повнолітньою особою та не був зареєстрований за спірною адресою. Таким чином, права позивача на час приватизації житла не були порушені, право на приватизацію державного житлового фонду реалізовані ним у передбаченому законодавством порядку щодо іншого майна, а належних, допустимих та достатніх доказів того, що відповідачі під час приватизації\~ діяли всупереч його інтересів,\~ що в свою чергу призвело до порушення його прав та вимог законодавства,\~ до суду не надано. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення в повному обсязі. Обґрунтовуючи судове рішення, суд\~ приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в\~ рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.10 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а у задоволенні позову відмовлено, судові витрати у справі компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому КМ України.

Outcome: dismissed