Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-02 00:00:00

Позивач звернулася до з вказаним позовом, свої вимоги обґрунтовує тим, що 23.11.2019 р. між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.01.2023 р. шлюб між сторонами було розірвано, дітей залишено проживати разом з нею. З вересня 2021 р. нормальне спілкування з відповідачем було втрачено, останній не цікавиться життям дітей, не приймає участі у їх вихованні, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не цікавиться їхнім здоров`ям. Діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Просить суд: позбавити батьківських прав відповідача відносно доньки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] . У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав, проти позбавлення батьківських прав не заперечував. Представник третьої особи Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради у судове засідання не з`явився, надали висновок у відповідності до ст. 19 СК України щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з 23.11.2019 р. сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому Сумським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 1084. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.01.2023 р. розірвано шлюб між сторонами, а дітей залишено проживати разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Стаття 150 СК України передбачає обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав передбачено ст.164 СК України. Зокрема, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до з роз`яснень, які містяться в пунктах 15 і 16 постанови ПВСУ № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Встановлені судом факти свідчать, що відповідач не піклуються про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, тобто умисно ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї доньки та сина і свідомо нехтує ними, що є підставою для застосування до нього крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав.

Outcome: approved