Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

Позивач, фізична особа - підприємець [PERSON] (далі ФОП - [PERSON] ), звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на його користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 13615,05 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 858,88 грн. та на правову допомогу у розмірі 4000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.09.2019 року між приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК») та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/1685163. Відповідно до умов вказаного Полісу страхування ПрАТ «УПСК» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду, заподіяну третім особам. 16.02.2020 року приблизно о 05:01 год. на автодорозі 463 км. М-05 Київ-Одеса, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «ВАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортному засобу ВАЗ, державний реєстраційний номер [NUMBER] було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до постанови Біляївського районного суду Одеської області від 29.05.2020 року, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4, 124 КУпАП та провадження закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду строків. Власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу «ВАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER] , звернувся до ПрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АО/1685163. Так, на підставі страхового акту № ОЦ/000/913/20/0208 від 07.07.2020 року, ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування у розмірі 13\~615,052 грн. Загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «УПСК» склав 13615,05 грн. Як вбачається з постанови Біляївського районного суду Одеської області від 29.05.2020 року, відповідач керуючи автомобілем «ВАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER] , здійснив зіткнення з автомобілем «ВАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER] , після чого самовільно залишив місце ДТП. У відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «УПСК» завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом № АО/1685163. Відповідачу було направлено Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій з його сторони щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було. 03.03.2023 року між ПрАТ» УПСК» та ФОП - [PERSON] укладено Договір № 03/03/2023 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступив (передав), а Новий кредитор (позивач) отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом № АО/1685163 від 11.09.2019 року. До позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу. У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Позивач у судове засідання не з`явився, але подав до суду клопотання, в якому просив справу розглянути за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, але надав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнав, просив задовольнити. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що постановою Біляївського районного суду Одеської області від 29.05.2020 року по справі №496/1854/20 провадження по справі у відношенні [PERSON] за ст. ст. 122-4, 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. При цьому у постанові вказано, що 16.02.2020 року о 05 год. 01 хв. гр. [PERSON] на 463 км. автодороги М-05 «Київ-Одеса» керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2108» з державним номерним знаком « [NUMBER] » не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 2108» з державним номерним знаком « [NUMBER] » і залишив місце ДТП, чим порушив п. п. 2.10, 12.1, 13.1 ПДР України. Внаслідок ДТП вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Дії [PERSON] суд кваліфікував за ст. 124 КУпАП - порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів та за ст. 122-4 КУпАП - залишення водіями транспортних засобів місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні. Постанова набрала законної сили 10.06.2020 року. 22.05.2020 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «УПСК» з заявою про страхове відшкодування, в якій просив відшкодувати шкоду, заподіяну транспортному засобу ВАЗ 2108, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП, яка сталася 16.02.2020 року на трасі М-05 Київ-Одеса, 16 км. від м. Одеси, відповідальним за вчинення якої є [PERSON] , цивільно- правова відповідальність якого застрахована в ПрАТ «УПСК» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/1685163 від 11.09.2019 року. Власником автомобілю ВАЗ 2108, д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . На підставі довіреності від 22.05.2020 року, посвідченої приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Кушпиль С.М., [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатися, знімати з обліку та експлуатувати транспортний засіб марки ВАЗ 2108, д.н.з. [NUMBER] . [PERSON] має посвідчення водія серії [NUMBER] . Відповідно до протоколу огляду транспортного засобу, 22.02.2020 року було оглянуто автомобіль марки ВАЗ 2108, д.н.з. [NUMBER] , з метою встановлення розміру пошкоджень, які були завдані внаслідок ДТП, яка сталася 16.02.2020 року. Згідно ремонтної калькуляції № 1664/20_А від 25.02.2020 року, вартість ремонту автомобіля ВАЗ 2108, д.н.з. [NUMBER] , становить 25\~841,15 грн. з ПДВ. Відповідно до страхового акту № ОЦ/000/913/20/0208 від 07.07.2020 року, розмір страхового відшкодування, яке належить сплатити [PERSON] становить 13\~615,05 грн. 07.07.2020 року ПрАТ «УПСК» були перераховані [PERSON] грошові кошти у розмірі 13 615,05 грн., призначення платежу: [NUMBER] ВАЗ [NUMBER] . Виплата страхового відшкодування, згідно страхового акту № ОЦ/000/913/20/0208 від 07.07.2020 року, без ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 11397. 10.09.2020 року за вих. № РУ/20/0208 представником ПрАТ «УПСК» П.М. Самойленко було надіслано на адресу [PERSON] вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, в якій зазначено про необхідність у найкоротший термін, але не пізніше 14 календарних днів з моменту отримання цієї претензії, відшкодувати збитки ПрАТ «УПСК» в розмірі 13615,05 грн., шляхом перерахування вказаної суми на банківський рахунок ПрАТ «УПСК». 03.03.2023 року між ПрАТ «УПСК» та ФОП [PERSON] було укладено договір цесії № 03/03/2023 про відступлення права вимоги, пунктом 2.1. якого передбачено, що Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору свої Права вимоги до Боржників, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за укладеними Договорами страхування та сплачує Первісному кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором. Додатком № 1 до Договору № 03/03/2023 про відступлення права вимоги від 03.03.2023 року визначено, що ФОП - [PERSON] набув право вимоги відшкодування збитків, в порядку регресу, у вигляді виплаченого страхового відшкодування в розмірі 13615,05 грн., де боржником є [PERSON] , номер договору страхування № ОЦ/000/913/20/0208 від 07.07.2020 року. [PERSON] є фізичною-особою підприємцем, що підтверджується випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ №455307. 30.01.2019 року між адвокатом Самойленко П.М. та ФОП - [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги № 30/01/19 року. 03.02.2022 року [PERSON] було видано довіреність адвокату Самойленко П.М. на його представництво в судах. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сташковою Д.Т. Відповідно до додаткової угоди № 0208 від 13.03.2023 року до Договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 року, вартість послуг (гонорар) адвоката Самойленко П.М. за вказаним Договором по страховій справі № ОЦ/000/913/20/0208 становить 4000 грн. Згідно акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 13.03.2023 року до Договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 року, загальна вартість наданих послуг адвокатом Самойленко П.М. становить 3500 грн. Клієнтом (ФОП [PERSON] ) здійснено авансування послуг адвоката для здійснення супроводу та контролю судової справи в розмірі 500 грн. 13.03.2023 року [PERSON] здійснив оплату послуг за надання правової допомоги згідно договору, шляхом перерахування грошових коштів у сумі 4000 грн. на рахунок [PERSON] , що підтверджується платіжним дорученням №Р24АР24А946765033D1198. Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України наявність вини [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 16.02.2020 року є доведеною, та не підлягає доказуванню. Нормами ст. 11 ЦК України\~передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин містить\~Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 979 ЦК України\~за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,\~1187 ЦК України\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Пунктом 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 22 ЦК України\~передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У п.1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Звертаючись з даним позовом до суду, позивач заявив про стягнення з відповідача 13 615,05 грн. в порядку регресу. Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що для її застосування необхідні дві умови: право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов`язання перед потерпілим; регрес має місце після припинення зобов`язання з відшкодування шкоди. Підпунктом «в» п.п. 38.1.1 п. 38.1\~ст.\~38\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» встановлено, що Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 29.05.2020 року по справі № 496/1854/20 встановлено, що [PERSON] після настання ДТП залишив місце події. Правові відносини з відшкодування шкоди в порядку суброгації (перехід до страховика, який виплатив страхувальнику компенсацію за завдану шкоду, права вимоги до винної особи. При чому такий перехід права вимоги - заміна кредитора у зобов`язанні відбувається на підставі закону, а не договору) регулюються наступними правовими нормами. Відповідно до ч. 1\~ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених\~ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким законом, зокрема, є норми\~ст. 993 ЦК України\~та\~ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала. Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати з моменту заподіяння шкоди. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат із залишком строку позовної давності. Перехід права вимоги за наведеними нормами права (ст. 993 ЦК України\~та\~ст. 27 Закону України «Про страхування») слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями\~ст. 1191 ЦК України. Зважаючи на викладене, саме положеннями\~ст. 1191 ЦК України\~та\~ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а не ст. 993 ЦК України\~та\~ст. 27 Закону України «Про страхування», регулюються правовідносини між ПрАТ «УПСК», яке виплатило страхове відшкодування потерпілому у розмірі 13 615, 05 грн., згідно платіжного доручення №11397 від 07.07.2020 року та отримало право регресу до відповідача [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] у добровільному порядку витрати по сплаті страхового відшкодування не відшкодував. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 \~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1\~ст. 76 ЦПК України визначено, що\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Оскільки, ПрАТ «УПСК» здійснило страхову виплату у розмірі 13\~615,05 грн., а до ФОП [PERSON] перейшло право вимоги щодо відшкодування фактичних витрат страхового випадку, позивач набув право зворотної вимоги до відповідача в розмірі виплаченого відшкодування. Таким чином, суд приходить до висновків, що ФОП [PERSON] має право на подання регресного позову до відповідача про стягнення страхового відшкодування у сумі 13 615,05 грн., та суд вбачає підстави для його задоволення. Згідно абз. 3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Окрім іншого, в матеріалах справи наявна письмова заява [PERSON] про визнання позовних вимог. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 858,88 грн. за подання позову до суду, вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постанові від 15.04.2020 року по справі №199/3939/18-ц, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.\~\~ У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати у розмірі 4000 грн. на правову допомогу. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав суду платіжне доручення № Р24АР24А946765033D1198 від 13.03.2023 року. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача фактично понесені та документально підтверджені судові витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн.

Outcome: approved