Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 24 червня 2017 року вона уклала шлюб з відповідачем, який було розірвано на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2022 року. Зазначає, що після розірвання шлюбу вона народила сина [PERSON] - [INFO] , та у відповідності до ч. 2 ст. 122 СК України у свідоцтві про народження було зазначено батьком саме відповідача, але при цьому він не є біологічним батьком дитини. Вказує, що походження дитини було визначено як від подружжя на підставі свідоцтва про шлюб, але шлюбні стосунки вони не підтримували з грудня 2021 року та біологічним батьком дитини є [PERSON] , який на підтвердження факту свого батьківства надав відповідну нотаріально засвідчену заяву. Крім того, вона та [PERSON] зареєстрували шлюб 17 травня 2023 року, і після реєстрації шлюбу було змінено її прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Крім того, посилається, що до народження дитини вони не мали можливості укласти шлюб у зв`язку з тим, що до Державного реєстру актів цивільного стану не було вчасно внесено відомості про розірвання шлюбу між нею та відповідачем. На підставі викладеного, вона вимушена звернутись до суду з відповідним позовом, в якому просила виключити з актового запису №322 від 17 травня 2023 року, складеного Шевченківським відділом РАЦС у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про народження [PERSON] , [INFO] , відомості про батька: [PERSON] 25 вересня 2023 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська прийнято до свого провадження позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Представник позивача сформував заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, а також підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Відповідач надав суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення, а також зазначив, що дитина народилась після припинення подружніх стосунків з позивачем і він не є біологічним батьком дитини. Представник третьої особи направила суду заяву про розгляд справи без участі їх представника та винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства України. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов такого висновку. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 24 червня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що складено відповідний актовий запис №1426, де після державної реєстрації прізвище дружини змінено на « [PERSON] » (а. с. 11). Зазначений шлюб було розірвано на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2022 року у справі №205/4139/22, відповідно до якого залишено без змін прізвище [PERSON] , та яке набрало законної сили 08 листопада 2023 року (а. с. 12-13). З копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого 17 травня 2023 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, судом встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №332, батьками якого зазначено: [PERSON] та [PERSON] . Матеріалами справи також підтверджено, що 17 травня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що складено відповідний актовий запис №482, а після державної реєстрації прізвище дружини змінено на « [PERSON] » (а. с. 15). Також в матеріалах справи міститься заява [PERSON] про визнання батьківства, в якій він визнає себе батьком [PERSON] , який народився [INFO] у [PERSON] , справжність підпису у якій було засвідчено 07 серпня 2023 року приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Стародубцевою Л.В., та зареєстровано в реєстрі за №2307 (а. с. 16). Частиною 1 статті 133 СК України встановлено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно із частинами 1-3 статті 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. Статтею 125 СК України встановлено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. За змістом ст. 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Підпунктом 20 пункту 1 Розділу III Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, передбачено, що при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно із п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5 підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. За змістом ч. 2 ст. 138 СК України вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. Жінка, яка народила дитину у шлюбі, у відповідності до вимог ч.1 ст.138 СК України, має право оспорити батьківство, але лише тільки свого чоловіка, пред`явивши йому позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Встановлена національним сімейним законодавством України конструкція частини 2 статті 138 СК України, за якою вимога матері про виключення даних про її чоловіка, як про батька дитини, задовольняється лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство, спрямована саме на захист інтересів дитини, щоб забезпечити стабільність умов життя дитини, уберегти її від душевних потрясінь та унеможливити ситуацію, за якої жоден чоловік не визнає своє батьківство щодо дитини. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3, оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Верховний Суд України постановляючи рішення у справі №766/12749/16-ц від 26 листопада 2019 року зазначив, що «оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (стаття 136 СК України), шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї, як батька, з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (стаття 138 СК України), звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. За змістом частини другої статті 138 СК України вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство». Положеннями ч. 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Отже, в частині предмету доказування у цій категорії справ Сімейний кодекс України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Надавши оцінку наявним у справі доказам суд вважає, що позивачем доведено, що відповідач [PERSON] не є біологічним батьком її дитини, а батьком дитини є [PERSON] , який визнав себе батьком дитини, про що свідчить відповідна заява, та з яким позивач перебуває у шлюбі на цей час. Відповідач у свою чергу визнав, що він не є батьком дитини та визнав позовні вимоги. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Враховуючи позицію відповідача [PERSON] , який визнав позовні вимоги та зазначив, що він не є батьком дитини позивача - [PERSON] , [INFO] , а також заяву [PERSON] про визнання батьківства, в якій він визнає себе батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , суд дійшов висновку, що з метою запобігання порушенню цивільних прав сторін позов підлягає задоволенню. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір, але в своїй позовній заяві, поданій до суду не зазначила, що бажає стягувати сплачений судовий збір з відповідача, тому такий судовий збір не підлягає стягненню.

Outcome: approved