Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

Позивач, 26 січня 2023 року звернулась до суду з даною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, розпочавши стягнення з дня пред`явлення позовної заяви і до досягнення старшою дитиною повноліття, а потім за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем з 27 травня 2011 року знаходяться у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Проте, у вересні 2022 року сімейне життя між ними припинено, проживають вони окремо, при цьому діти проживають разом з нею та перебувають на її повному матеріальному забезпеченні. З моменту припинення шлюбних відносин відповідач надав дітям одноразову грошову допомогу у розмірі 1000 грн. Іншої допомоги ані в грошовій, ані в натуральній формі діти з боку батька не отримують. Кожного дня вона власними силами забезпечує сина та доньку харчуванням, купує предмети першої необхідності, засоби гігієни, сезонний одяг, за необхідності ліки, тощо. Окрім того, вона сплачує комунальні послуги, проїзд у громадському транспорті, потреби школи та дитячого садка, гуртки за інтересами, видає сину кишенькові кошти. Її неодноразові прохання щодо прийняття участі в утриманні дітей, чоловіком проігноровані. У зв`язку із чим вона змушена звернутись з даним позовом до суду. Позивач у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав, будь-які заяви чи докази від нього не надходили. Суд відзначає, що провадження у вказаній справі зупинялося ухвалою суду від 18 квітня 2023 року, у зв`язку з призовом відповідача [PERSON] на військову службу по мобілізації до лав ЗСУ. Проте, на вказану ухвалу позивачем було подано апеляцію та постановою Кропивницького апеляційного суду від 14 серпня 2023 року ухвалу першої інстанції скасовано і справу направлено для продовження розгляду з тих підстав, що суд першої інстанції зробив передчасний та помилковий висновок про зупинення провадження у справі лише з тих підстав, що відповідач був мобілізований до лав ЗСУ, без надання належних і достатніх доказів того, що військова частина, в якій він проходить таку службу (інше утворене відповідно до закону військове формування), переведена на воєнний стан та/або залучена до проведення антитерористичної операції (бере безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації). 03 жовтня 2023 року з урахуванням висновків викладених у вказаній вище постанові Кропивницького апеляційного суду від 14 серпня 2023 року, з метою вирішення питання щодо можливості подальшого розгляду справи, недопущення безпідставного її відкладення, або ж зупинення і навпаки, судом на адресу військової частини, в якій як з`ясовано судом проходить військову службу відповідач, було надіслано запит про надання певної інформації та судову повістку для вручення відповідачу. Однак, відповідь на вказаний запит суду не надана, запит повернутий так як адресат відсутній за адресою місця розташування. Будь-якої інформації про себе відповідач самостійно не надає, отже підстави для зупинення провадження у справі на п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України не встановлені. З огляду на зазначене, з метою захисту права малолітніх дітей на належне утримання з боку обох батьків, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини (справа «Сахін проти Німеччини», заява № 30943/96, §66, ЄСПЛ 2003 р.VIII) де зазначено, що найкращі інтереси дитини, залежно від їхнього характеру і серйозності, можуть переважати інтереси батьків, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 27 травня 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя мають двох малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з матір`ю і знаходяться на її повному матеріальному забезпеченні, про що зазначено у довідці голови квартального комітету №27 по м.Знам`янка. Довідки про доходи сторін не надано. Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція ООН про права дитини (прийнята й відкрита для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, набула чинності для України з 27 вересня 1991 року), визначає пріоритет у суспільстві інтересів дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 6 Конвенції містить принцип щодо необхідності забезпечення у максимально можливій мірі виживання та здорового розвитку дитини. Відповдіно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти (постанова Верховного Суду від 22 листопада 2022 року у справі № 188/1029/19 (провадження № 61-11986св20). Згідно з\~ч.2\~ст.182\~СК України,\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При вирішенні питання про стягнення аліментів, суд відповідно до ч.1 ст.182 СК України має враховувати: стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~на праві\~власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані\~у справі\~докази у\~їх сукупності\~та враховуючи\~те,\~що позивач\~позов підтримує,\~а відповідач\~в судове\~засідання не\~з`явився,\~відсутні дані\~стосовно незадовільного\~стану здоров`я\~відповідача чи\~знаходження на\~його утриманні\~інших дітей\~або непрацездатних\~членів сім`ї,\~яких він\~зобов`язаний утримувати,\~а також\~ненадання ним\~матеріальної допомоги\~на утримання\~неповнолітніх дітей,\~які знаходиться\~на утриманні\~позивача,\~матеріальне становище\~сторін,\~суд вважає\~за необхідне\~позов задовольнити,\~стягнувши з\~відповідача на\~користь позивача\~аліменти на\~утримання малолітніх\~дітей у\~розмірі 1/3\~частки з\~усіх видів\~заробітку (доходу)\~відповідача,\~але не\~менше ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на кожну дитину, щомісяця. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, в силу ст.430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved