Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-02 00:00:00

Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача пояснила, що розпорядженням №13 від 27 травня 2020 року визначено, що 07-08 травня 2020 року під час виконання навантажувально-розвантажувальних робіт [PERSON] керував краном «Сокіл», здійснив зіткнення грейфера з кузовом № [NUMBER] з наступним його перекиданням на бік. За вчинення порушення позивача зобов`язано відшкодувати пряму шкоду в розмірі 2954,28 грн., але не більше середньомісячного заробітку. Окрім того, розпорядженням №18 від 13 липня 2020 року з позивача стягнуто пряму шкоду, завдану ДП «ІЗМ МТП» у зв`язку з пошкодженням вагону №58587411 в розмірі 11649,59 грн., але не більше середньомісячного заробітку. Пояснила, що вказане розпорядження є повторним притягненням позивача до матеріальної відповідальності, з урахуванням чого просить розпорядження № 18 від 13 липня 2020 року визнати незаконним та скасувати, зобов`язати відповідача повернути незаконно стягнуту суму 11649,59 грн., стягнути на користь позивача судовий збір 840,80 грн. та витрати на правову допомогу 4000 грн. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності з наданням відзиву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити. У відзиві вказано, що діями позивача здійснено перекидання кузова вагону № 58587411, що спричинило дійсну шкоду ДП «ІЗМ МТП» витрат на загальну суму 45780,77 грн., які були виплачені АТ «Укрзалізниця» 14 травня 2020 року шляхом списання 2954,28 грн. з позначенням в єдиному розрахунковому центрі залізничних перевезень АТ «Укрзалізниця» та накладній видачі вагону №42629071 від 22 травня 20 року, а також 42826,49 грн. сплачені 30 червня 2020 року платіжним дорученням № 1570 згідно рахунку № А52 від 15 червня 2020 року. Після кожної виплати видані розпорядження відповідно № 13 від 27 травня 2020 року та № 18 від 13 липня 2020 року щодо утримання бухгалтерією з заробітної плати позивача шкоду відповідно 2954,28 грн., але не більше середньомісячного заробітку та 11649,59 грн., але не більше середньомісячного заробітку. З урахуванням середньго заробітку позивача 14603,87 грн., суму було зменшено на 2954,28 грн. та відрахована з його заробітку розпорядженням №13 від 27 травня 2020 року. Таким чином загальна сума шкоди за одне порушення складає 45780,77 грн., позивача притягнуто до матеріальної відповідальності розмірі одного середнього заробітку 14603,87 грн. Саме розпорядження від 13 липня 2020 року видане після здійснення виплат по рахунку на ремонт пошкодженого позивачем вагону № 58587411 та не є повторним притягненням до відповідальності, оскільки здійснюється в межах того самого середнього заробітку порушника. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору первинної профспілкової організація ВПС «Захист справедливості» працівників Ізмаїльського морського торгового порту проти задоволення позовних вимог не заперечує. Вислухавши пояснення, думку захисту, суд вважає доведеним наступне. У відповідності до вимог ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у порядку, передбаченому ст. 81-89 ЦПК України. Долученою до матеріалів справи документацією доведено, що розпорядженням №13 від 27 травня 2020 року визначено, що 07-08 травня 2020 року під час виконання навантажувально-розвантажувальних робіт [PERSON] керував краном «Сокіл», здійснив зіткнення грейфера з кузовом № [NUMBER] з наступним його перекиданням на бік. За вчинення порушення позивача зобов`язано відшкодувати пряму шкоду в розмірі 2954,28 грн., але не більше середньомісячного заробітку. Вказаним розпорядженням у п.3.1 визначено, що в разі надходження від АТ «Укрзалізниця» додаткового рахунку з ремонту вагона та оплати цього рахунку ДП «ІЗМ МТП» запропоновано позивачеві відшкодувати завдану шкоду підприємству у добровільному порядку. в разі відмови відповідача від самостійного відшкодування завданої шкоди підприємству повідомити про це ЮВ і СУП та протягом трьої днів підготувати рапорт на відшкодування. Суд також звертає увагу на те, що будь-яке судове рішення повинно бути направлене на настання відповідних юридичних наслідків, а судовий розгляд повинен мати ознаки ефективності. За наявними доказами суд повинен задовольнити вимоги або ж відмовити в їх задоволенні, належним чином вмотивувавши таке рішення. При цьому, суд у процесі розгляду справи повинен керуватися реальними, а не уявними мотивами ухвалюючи відповідне рішення, унеможливлюючи зловживання сторонами своїх прав, спрямоване на затягування процесу. Відповідно до ст.ст. 1-2, 11-13 ЦПК України сторона, звертаючись до суду з відповідними вимогами, повинна чітко дотримуватися основних засад судочинства, враховуючи специфіку відповідного процесу, виконувати свої обов`язки та користуватися наданими їй процесуальними правами, не допускаючи при цьому зловживання ними. Окрім вказаного суд зауважує, що цивільний процес має змагальний характер, а тому на сторону покладається відповідний набір процесуальних обов`язків, в тому числі щодо надання необхідних доказів стосовно спірного питання, включно з власного ініціативою в процесі збирання цих доказів. Наказом № 268 від 27 травня 2020 року за результатами службового розслідування позивачеві оголошено догану та позбавлено надбавки за вислугу років і премії за травень 2020 року. Разом із тим розпорядженням №18 від 13 липня 2020 року з позивача за порушення 07-08 травня 2020 року під час виконання навантажувально-розвантажувальних робіт під час керування краном «Сокіл» та здійснення зіткнення грейфера з кузовом № [NUMBER] з наступним його перекиданням на бік стягнуто пряму шкоду, завдану ДП «ІЗМ МТП» у зв`язку з пошкодженням вагону №58587411 в розмірі 11649,59 грн., але не більше середньомісячного заробітку. У відповідності до вимог ст. 127 ч.3 КЗпП України відрахування із заробітної плати може бути проведено при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації. Загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників передбачені вимогами ст. 130 КЗпП України, відповідно до яких працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою роботодавця працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене. Разом із тим у відповідності до вимог ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Випадок обмеженої матеріальної відповідальності, який співпадає з обставинами від 07-08 травня 2020 року під час виконання навантажувально-розвантажувальних робіт [PERSON] , який керував краном «Сокіл», здійснив зіткнення грейфера з кузовом № [NUMBER] з наступним його перекиданням на бік, передбачений ст. 133 ч.1 КЗпП України. Разом із тим у відповідності до вимог ст. 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням роботодавця, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження роботодавця, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання роботодавцем позову до місцевого загального суду. Розпорядженням № 18 від 13 липня 2020 року визначено, що 30 червня 2020 року відповідачем сплачено рахунок від 15 червня 2020 року № А52 за відшкодування витрат на ремонт пошкодженого вагону №58587411 на суму 42826,49 грн., також відповідачем було отримано рахунок від АТ «Українська залізниця» від 30 червня 2020 року №А231 за відкодування витрат подавання/забирання пошкодженого вагону №58587411 на загальну суму 428,64 грн, за який оплата відповідачем проведена 07 липня 2020 року. Встановлені обставини стягнення з позивача на користь відповідача середнього заробітку за порушення 07-08 травня 2020 року під час виконання навантажувально-розвантажувальних робіт під час керування краном «Сокіл» та здійснення зіткнення грейфера з кузовом № [NUMBER] з наступним його перекиданням на бік є повторним, стосується одного й того ж розміру стягнення середнього заробітку, що у свою чергу не може визнаватись обгрунтованим. Між тим, стягнення, за поясненнями позивача, проведено без врахування передбачених ст. 136 КЗпП України строків та без врахування заперечень з боку позивача, що у свою чергу не надавало можливості адміністрації відповідача проводити самостійне стягнення. Разом із тим, до матеріалів справи не долучені докази про стягнення з позивача на користь відповідача 11649,59 грн., між тим представник відповідача взнає вказану обставину доведеною, що є підставою для визнання вказаного доказу відповідно до вимог ст. 82 ч.1 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 141-142 ЦПК України розподіляються судові витрати, що у свою чергу зумовлює стягнення з відповідача на користь позивача судового збору 840,80 грн, сплаченого за квитанцією №СВ03897761/1 від 15 вересня 2020 року та витрат на правничу допомогу в розмірі 4000 грн., що підтверджено квитанцією адвоката з долученим розрахунком. Загальна сума вказаних витрат становить 4840,80 грн.

Outcome: approved