Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

У листопаді 2023 року позивач ФОП [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення страхового відшкодування у порядку регресу у розмірі 11 044,82 грн. та судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.11.2019 року близько о 19 год. 00 хв. в м. Києві з вини [PERSON] який керував транспортним засобом «CITROEN», д.н.з. [NUMBER] , сталася ДТП, у результаті якої був пошкоджені транспортні засоби «HYUNDAY» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Подільського районного суду м. Києва від 13.03.2020 року [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст.130 КУпАП, при цьому провадження у справі закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків передбачених ст. 38 КУпАП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8399742 від 04.03.2019 року, відповідно до якого страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу «CITROEN», д.н.з. [NUMBER] . До ПрАТ «СК «ВУСО» звернулась потерпіла особа у вищевказаному ДТП із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до умов договору, ПрАТ «СК «ВУСО» проведено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснено виплату на користь потерпілої особи у розмірі 11 044,82 грн., що підтверджується платіжним дорученням №10921 від 21.04.2020 року. Представник позивача вказує, що 21.10.2021 року ПрАТ «СК «ВУСО» відступило ФОП [PERSON] право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді сплаченого страхового відшкодування за договором №АК8399742 від 04.03.2019 року. Представник позивача у позовній заяві зазначає, що відповідач на момент ДТП керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, тому повинен сплатити позивачу суму виплаченого страхового відшкодування, право вимоги якої перейшло до позивача. В судове засіданні представник позивача не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідач надав суду заяву, у якій просив у позові відмовити у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності на звернення до суду. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 13.11.2019 року близько о 19 год. 00 хв. в м. Києві з вини [PERSON] який керував транспортним засобом «CITROEN», д.н.з. [NUMBER] , сталася ДТП, у результаті якої був пошкоджений транспортний засіб «HYUNDAY» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Подільського районного суду м. Києва від 13.03.2020 року [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст.130 КУпАП, при цьому провадження у справі закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків передбачених ст. 38 КУпАП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8399742 від 04.03.2019 року, відповідно до якого страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу «CITROEN», д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до умов договору, ПрАТ «СК «ВУСО» проведено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснено виплату на користь потерпілої особи у розмірі 11 044,82 грн., що підтверджується платіжним дорученням №10921 від 21.04.2020 року. Відповідно ст. 38.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Згідно ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В свою чергу, відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування вимог позивача. Враховуючи вище зазначене, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування заподіювачем шкоди витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування є законні та обґрунтовані. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності слід зазначити наступне. У п. 27 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", роз`яснюється, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв`язку з порушенням умов договору страхування. Проценти, неустойка виплачуються страховиком через несвоєчасне виконання ним власного зобов`язання перед страхувальником (стаття 992 ЦК) і не можуть бути стягнуті у порядку суброгації з особи, винної в завданні шкоди. Також у порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування. Таким чином, при суброгації строк позовної давності обчислюється з моменту ДТП, а при регресі - моментом здійснення відповідної виплати страхового відшкодування. Висновок по те, що строк позовної давності при регресі починає обчислюватися з того моменту, коли страховик виплатив відшкодування, викладений в постанові Верховного Суду № 200/13392/13-ц від 10 січня 2019 року. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Оскільки страхове відшкодування потерпілій у ДТП особі виплачено ПрАТ «СК «ВУСО» 21.04.2020 року, перебіг строку позовної давності необхідно обчислювати саме з цієї дати. Згідно з положеннями ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до роз`яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення. Із штампу поштового відправлення на конверті, яким позивачем направлено позовну заяву до суду, встановлено, що позивач звернувся із позовом до відповідача 04.07.2023 року, тобто із пропущеним трирічним строком позовної давності, оскільки виплата страхового відшкодування здійснена 21.04.2020 року, і такий строк обчислюється з цієї дати. При цьому, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що ним пропущено строк для звернення до суду з позовом з поважних причин. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском трирічного строку позовної давності. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed