Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомості дійсним. Позовні вимови мотивовані тим, що 08.09.1995 року між позивачем та відповідачем було укладено біржовий контракт про купівлю-продаж нерухомості №44. Відповідно до даного Договору [PERSON] продав, а [PERSON] купив трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Загальна площа квартири складає 63.4 кв.м., житлова площа 40.6 кв.м. Вартість квартири згідно договору 2\~300\~000\~000 крб. В подальшому зазанчений Договір був зареєстрований у Вінницькому міжміському бюро технічної інвентаризації та записаний в реєстрову книгу за реєстровим №106. Однак, на даний час позивач не має змоги повноцінно скористатися правом власності на нерухоме майно, оскільки договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений. Враховуючи вищевикладене, з метою набуття всіх правомочностей, що належать власнику на об`єкт нерухомого майна, виникла необхідність у зверненні до суду із даним позовом. Таким чином, позивач просив суд визнати контракт №44 купівлі-продажу нерухомості, а саме квартири за адресою [ADDRESS] укладений 08.09.1995 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченим на Вінницькій філії «Українська біржа нерухомості» та зареєстрований покупцем 11.09.1995 року в Вінницькому міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим №106 дійсним. Ухвалою суду від 17.03..2023 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, роз`яснено учасникам справи право на подання заяв по суті спору, відзиву на позов та відповіді на відзив. Ухвалою суду від 29.06.2023 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду. Представник позиваа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. З урахуванням приписів статті 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 08.09.1995 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено біржовий контракт про купівлю-продаж нерухомості №44. Відповідно до даного Договору [PERSON] продав, а [PERSON] купив трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Загальна площа квартири складає 63.4 кв.м., житлова площа 40.6 кв.м. Вартість квартири згідно договору 2\~300\~000\~000 крб (а.с.9-11,13). Відповідно до Реєстраційного посвідчення від 11.09.1995 року Вінницьке міжміське бюро технічної інвентаризації посвідчило, що 2/125 частки будинковолодіння [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі біржового контракту №44 про купівлю-продаж нерухомості від 08.09.1995 року, про що в реєстрову книгу внесено запис за №106 (а.с.12). Відповідно до Рішення ВМР №71 від 25.12.2015 року пров.Щорса в м.Вінниці перейменовано на пров.К.Широцького (а.с.17-21). З огляду на зазначені норми та враховуючи, що правочин за своїм змістом та формою має відповідати вимогам законодавства, чинним на момент його укладення, у справі мають бути застосовані положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року. За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Ухилення будь-якої із сторін договору від його нотаріального оформлення на час його укладення є умовним в силу п.9 Додатку №1 до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.1998 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 р. за N 399/2839, яка діяла на час укладення договору, відповідно до якого біржовий договір купівлі-продажу визнано правовстановлюючим документом, а згідно ст.15 Закону "Про товарну біржу" реєстрація договору на біржі прирівнювалась до нотаріального оформлення (підтвердженням цьому є реєстрація спірного договору в БТІ). У відповідності з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 754/2339/16-ц зроблено висновок, що "однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин". У постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 389/122/16ц зазначено, що для визнання судом угоди дійсною повинен мати місце не лише факт повного чи часткового виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, а також факт ухилення іншою стороною від нотаріального оформлення угоди. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" викладено, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма\~частини другої статті 220 ЦК\~не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до\~статей 210\~та\~640 ЦК\~пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених\~статтями 218\~та\~220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Звертаючись до суду позивач посилається на те, що при укладенні спірного правочину між ним та відповідачем досягнуто згоди з усіх істотних умов договору та виконано всі умови договору. Нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку не представляється можливим. Суд зазначає, що посилання представника позивача на те що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення\~спірного договору купівлі-продажу квартири, оскільки з ним не має ніякого зв`язку та його місце проживання не відоме, також жодним чином не підтверджено. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд приходить висновку про недоведеність позивачем позовних вимог, оскільки недоведено факту ухиляння відповідача від нотаріального оформлення угоди, у зв`язку з чим вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити. Судові витрати компенсувати за рахунок держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Outcome: dismissed