Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-02 00:00:00

Позивачка звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Боярської міської ради про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.07.2005 року який надалі рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.10.2013 року, було розірвано. Від даного шлюбу народилась спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу спільний син залишився проживати разом із матір`ю, який повністю перебуває на її утриманні, оскільки відповідач самоусунувся від його виховання, не піклується про нього, не цікавиться його навчанням, життям та здоров`ям, знаючи при цьому, що дитина має статус дитини з інвалідністю від 2008 року та має вроджену ваду серця, що потребує постійного обстеження та лікування, абсолютно не бере участі в матеріальному забезпеченні сина. На теперішній час, спільний син проживає у повноцінній родині, розвивається, відвідує додаткові заняття, вважає та називає батьком нинішнього чоловіка позивачки [PERSON] , з яким уклала шлюб 05.11.2014 року, в родині панує позитивна, дружня та творча атмосфера, взаємоповага та підтримка. Таким чином, на підставі викладених обставин, позивачка звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.04.2023 вищевказану позовну заяву передано на розгляд за територіальною підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва. 12.06.2023 справа надійшла до Деснянського районного суду м. Києва. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.2023 розгляд даної судової справи визначено здійснювати судді Зотько Т.А. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 15.06.2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 04.08.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого відповідач заперечує проти позовних вимог у повному обсязі, оскільки вказані у позові підстави вважає безпідставними та такими що не підлягають задоволенню. Вказує, що саме позивачка перешкоджає їх спілкуванню з сином, оскільки вона зареєстрована в іншому шлюбі, а тому кожен його візит до сина ставав менш тривалим та меншу кількість разів. Окрім того, відповідач зазначає, що рішення виконкому Боярської міської ради №7/39 від 09.03.2023 року, не можна брати до уваги, оскільки відповідач не повідомлявся про засідання на розгляді якого буде розглядатися дане питання, крім того, дане рішення має лише рекомендаційне питання. У зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 25.08.2023 від позивачки надійшла відповідь на відзив, в якому позивачка заперечує проти зазначеного у відзиві відповідачем. Вказує на те, що саме відповідач самоусунувся від спілкування з сином, а на стосунки з дитиною не могли вплинути жодні фактори. Крім того, з початку повномасштабного вторгнення в Україну не поцікавився, де перебуває його дитина та чи все добре з ним, що характеризує його як безвідповідального батька. А відтак позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Ухвалою суду, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 05.09.2023 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові та відповіді на відзив на позовну заяву. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, посилаючись на те, що саме позивачка перешкоджала їх спілкуванню з сином. Одночасно зазначив, що заперечує проти висновку Служби у справах дітей Боярської міської ради про доцільність позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина, оскільки він не був повідомлений Виконавчим комітетом про розгляд питання щодо доцільності позбавлення його батьківський прав, а позивачка є працівником даної ради і відповідно могла вплинути на прийняття вказаного рішення. У судовому засіданні представник третьої особи: Служби у справах дітей Боярської міської ради - Філіпчук О.В. просила суд прийняти рішення згідно вимогам чинного законодавства. Відповідно до ч. ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.10.2013 року, було розірвано. Від даного шлюбу народився син, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві. Після розлучення син залишився проживати з матір`ю. З позовної заяви вбачається, що батько неповнолітнього сина [PERSON] не приймає та не приймав участі у його вихованні, не цікавиться його життям та здоров`ям, не утримує матеріально. Як вбачається з копії посвідчення серія [NUMBER] , неповнолітньому [PERSON] встановлено статус дитини з інвалідністю з 2008 року. Згідно положень ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до вимог ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з вимогами ст. 150 СК України, встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Для повного та всебічного з`ясування обставин справи у судовому засіданні було заслухано пояснення неповнолітнього [PERSON] , в інтересах якого пред`явлено позов, за участю представника Служби у справах дітей Боярської міської ради- Філіпчук О.В.. Неповнолітній [PERSON] під час бесіди пояснив, що обізнаний з позовною заявою матері та повністю її підтримує, зазначив, що батько не цікавився його життям, не телефонує, не здійснює турботу, не надає допомогу в життєвих ситуаціях, матеріально не допомагає. Останній раз з батьком бачились багато років тому. Батько жодного разу йому не телефонував, він ніколи не просив у ного номер телефону. На даний час про нього піклується вітчим, з яким у них добрі відносини, він йому повноцінно замінив батька, а тому неповнолітній [PERSON] просив суд задовольнити позовну заяву. Як вбачається з висновку Служби у справах дітей Боярської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав від 09.03.2023 року за № 7/39, батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] , які перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано у жовтні 2013 року. З того часу неповнолітній [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] , яка характеризується виключно з позитивного боку, приділяє належну увагу навчанню та вихованню дитини. Батько дитини, [PERSON] , не приймає участі у вихованні дитини з 2016 року і по теперішній час не цікавиться особистим та шкільним життям, матеріально не забезпечує. Не намагається спілкуватися з дитиною. На підставі всіх роглянутих документів та згідно чинного законодавства, враховуючи рішення Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Боярської міської ради, Служба у справах дітей Боярської міської ради, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що він ухиляється від виховання та утримання дитини. При цьому, суд надавши оцінку висновку Служби у справах дітей Боярської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав від 09.03.2023 року за № 7/39, не бере його за основу при ухваленні рішення, з тих підстав, що при розгляді вказаного питання відповідач не був належним чином повідомлений Виконавчим комітетом про розгляд питання щодо доцільності позбавлення його батьківський прав і як наслідок був позбавлений можливості надати свої пояснення з даного приводу. Разом з тим, суд не приймає до уваги твердження відповідача, що позивачка була працівником Виконавчого комітету Боярської міської ради, а відтак могла вчинити вплив на прийняття даного рішення, з тих підстав, що вказані пояснення не підтвердженні відповідними доказами. Пунктом другим частини першої ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789- XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, а ін.), що надані батьками до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують своїх батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 зазначеної Постанови роз`яснює, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. У пункті 17 зазначеної Постанови вказано, що не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Даючи оцінку зібраним у справі доказам, суд звертає увагу на той факт, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження його звернень з приводу вчинення позивачкою йому перешкод у спілкуванні з дитиною починаючи з 2016 року. За таких обставин, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують своїх батьківських обов`язків, суд приходить до висновку, що відповідач свідомо нехтував своїми батьківськими обов`язками. При цьому, судом враховано думку неповнолітнього [PERSON] , який просив суд задовольнити подану заяву, а також його твердження, що з 2016 року відповідач не намагався спілкуватись з ним, не просив надати йому номер телефону для можливості їх спілкування. Крім того, судом прийнято до уваги ту обставину, що узв`язку з військовою агресією, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05.00 годин 24.02.2022, однак відповідачем з 24.02.2022 по час розгляду справи судом не було здійснено будь-яких дій щодо відновлення спілкування з неповнолітнім сином та загалом не проявлено цікавості щодо місця знаходження дитини та його стану здоров`я, незважаючи на той факт, що відповідач достеменно обізнаний про встановлену неповнолітньому сину інвалідність за станом його здоров`я. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач свідомо нехтував своїми батьківськими обов`язками, а відтак вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved