Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , Київської міської ради, в якому просила визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом, який посвідчений 14.05.2009 року Дванадцятою Київською нотаріальною конторою, реєстровий номер 6-1341, після [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Свої вимоги [PERSON] мотивувала тим, що вона є онукою [PERSON] , яка померла [INFO] . На момент смерті [PERSON] була власником 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло. 14.05.2009 року [PERSON] склала заповіт, згідно з яким заповіла 1/3 частини квартири [ADDRESS] їй. Вказаний заповіт посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої Київської нотаріальної контори, Фещук Н.І. [INFO] [PERSON] померла, після її смерті відкрилася спадщина. Спадкоємцями [PERSON] є вона (онука) спадкоємиця по заповіту, та [PERSON] (рідний син), який є її дядьком, як спадкоємець першої черги по закону. 16.07.2020 року вона звернулась до державного нотаріуса Дванадцятої київської нотаріальної контори із заявою видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частини квартири [ADDRESS] , яку їй заповіла [PERSON] , її бабуся. Однак, 18.06.2021 року державний нотаріус Дванадцятої київської нотаріальної контори Основенко Л. М, винесла постанову за № 4607 02/31 про неможливість видачі ій свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказану квартиру, у зв`язку з відсутністю документу, що підтверджує право власності на квартиру. Оригінал свідоцтва на право власності на дану квартиру у неї та в державній нотаріальній конторі відсутній, документи знаходяться у відповідача [PERSON] , які він не надає, на контакти не іде. Іншим шляхом, ніж звернутися до суду оформити право власності на 1/3 частину вище вказаної квартири неможливо. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2023 року справа була передана на розгляд судді Твердохліб Ю.О. (а.с.46-47). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.06.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та витребувано спадкову справу (а.с. 49). 27.06.2023 року від представника Київської міської ради Скляр К.В. надійшов відзив на позовну заяву у якому просить на підставі поданих стороною доказів прийняти рішення згідно чинного законодавства. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.07.2023 року витребувано з Дванадцятої київської державної нотаріальної контори завірену копію матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] та замінено третю особу - Головне територіальне управління юстиції у м.Києві на Центральне міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (а.с. 88). 04.09.2023 року на виконання вимог ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 26.07.2023 року від Дванадцятої київської державної нотаріальної контори надійшла до суду належним чином завірена копію спадкової справи заведена після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (а.с. 96-125). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.10.2023 року закрито підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті (а.с.128). В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та просив позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в нього є документи на квартиру за адресою: [ADDRESS] , однак відмовляється надати їх оригінали [PERSON] . Відповідач Київська міська рада свого представника до суду не направив, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, у відзиві просили розглядати справу за відсутності їх представника. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.05.2009 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно, рухоме та нерухоме, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона законом матиме право - [PERSON] , [INFO] , що посвідчено державним нотаріусом Дванадцятої Київської нотаріальної контори Фещук Н.І. та зареєстровано в реєстрі за № 6-1341(а.с. 6). [INFO] [PERSON] , [INFO] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01.07.2020 року (а.с. 16). 18.06.2021 року постановою державного нотаріуса Дванадцятої Київської нотаріальної контори Основенко Л.М. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю документу, що підтверджує право власності на квартиру (а.с. 8). Згідно інформаційної довідки КВ-2021 № 13516 від 19.04.2021 року КП КМР "КМ БТІ" 1/3 ч. кв. [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 01.12.2003 Святошинською районною у м.Києві радою (розпорядження № 2625) та зареєстрованого в бюро 15.12.2003 за реєстровим № 4563-а (а.с. 9). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до приписів статтей 316, 328 ЦК України: правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В силу положень ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у п. 20 Постанови "Про судову практику справах про спадкування" від 30 травня 2008 року роз`яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 392 ЦК України регламентовано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання, у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованою законом від 17.07.97 №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. У відповідності до п. п. 4.15, 4.18 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 466/1403/20 (провадження № 61-10035св22) зазначено, що «для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, Верховний Суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах: від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах». При вирішенні справ зазначеної категорії, а саме визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, суд повинен обов`язково встановити обсяг спадкового майна, належність його спадкодавцю, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, а також підстави для визнання такого права в судовому порядку і неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину у спосіб, встановлений законом. Зазначені обставини були встановлені судом в ході судового розгляду. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 01.12.2003 року квартира за адресою: [ADDRESS] на праві приватної спільної власності належала: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/3 частині кожному. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] є спадкоємцем після [PERSON] , у тому числі з урахуванням 1/2 частини спадкового майна від якої відмовилась [PERSON] , спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] , в зв`язку з відсутністю у неї оригіналу правовстановлюючого документа на спірну квартиру. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджені доказами, дослідженими судом, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи наявність заповіту, складеного [PERSON] на користь [PERSON] на все майно спадкодавця, приходить до висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог [PERSON] , оскільки вказані обставини призвели до неможливості оформити спадщину та зареєструвати за позивачем право власності на частину квартири іншим шляхом, окрім звернення до суду. Враховуючи вищенаведене, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved