Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

Представник позивача Органу опіки та піклування Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації в інтересах малолітньої дитини - [PERSON] , звернулися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07.08.2023 відкрито провадження по справі. Позивач мотивує свої позовні вимоги, тим щов Службі у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації перебуває малолітня [PERSON] , [INFO] . Дитина була народжена та залишена в Київському міському пологовому будинку № 6, що підтверджується актом закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовились забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я від 03.10.2022. Реєстрація народження дитини проведена відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 12.12.2022 № 569 «Про надання статусу малолітній дитині», [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Мати дитини має ще старшу доньку - [PERSON] , [INFO] , однак від новонародженої дівчинки відмовляється, оскільки батько дитини невідомий, а інші родичі не підтримують. Спеціалістами Дніпровського районного в місті Києві центру соціальних служб проведено бесіду стосовно важливості для дитини материнського догляду та попередження про наслідки відмови від новонародженої дитини. До того ж спеціалістами Деснянського районного в місті Києві центру соціальних служб з`ясовано, що відповідачка не хоче забирати дитину по причині тяжкого побутового, житлового та матеріального стану. [PERSON] неодноразово пропонувалось разом з дітьми поїхати до центу підтримки матері та дітей, які потрапили в складні життєві обставини для їх подолання. Однак відповідачка відмовляється від будь-яких соціальної допомоги. Тому представник позивача Органу опіки та піклування Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації просив повністю задовольнити позов. Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, оскільки обставини які стали підставою зверненням до суду не змінились, і тому просить суд задовольнити позов. Відповідачка [PERSON] в судові засідання не з`являлась. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення судової повістки за адресою місця реєстрації ( [ADDRESS] ). Відповідачка про розгляд справи повідомлялась також шляхом направленням смс - повідомлення на номер телефону, зазначений в позові (0976415004). Згідно довідку про доставку смс-повідомлення, остання отримала. Причини неявки суду не повідомлено. Однак суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року №17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їм правовідносини. В Службі у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації на первинному обліку перебуває малолітня [PERSON] , [INFO] . Дитина була народжена та залишена в Київському міському пологовому будинку №6, що підтверджується актом закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовились забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я від 03.10.2022. Згідно із розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 26.10.2022 № 488 «Про реєстрацію народження малолітньої дитини», відповідно до ч.1 ст.135 СК України, було зареєстровано народження малолітньої дитини у Дніпровському відділі реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 12.12.2022 № 569 «Про надання статусу малолітній дитині», [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. З матеріалів справи встановлено, що спеціалістами Дніпровського районного в місті Києві центру соціальних служб з`ясовано, що [PERSON] має старшу доньку - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] від новонародженої дитини відмовляється, оскільки батько дівчинки невідомий, родичі та друзі не підтримують відповідачку. З [PERSON] була проведена бесіда стосовно важливості для дитини материнського догляду та попереджено про наслідки відмови від новонародженої дитини. До того ж спеціалістами Деснянського районного в місті Києві центру соціальних служб здійснено виїзд за адресою місця проживання матері дитини: [ADDRESS] . Під час бесіди з відповідачкою з`ясовано, що забирати дитину не збирається, оскільки перебуває в тяжкому побутовому, житловому та матеріальному стані. [PERSON] було запропоновано разом з дітьми поїхати до центру підтримки матері та дітей, які потрапили в складні життєві обставини для їх подолання. Сім`я [PERSON] неодноразово отримувала соціальні послуги інформування та консультування, як така що потрапила в складні життєві обставини. Станом на 20.06.2023 мати дитини, [PERSON] до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації з заявою про повернення їй дитини, [PERSON] , [INFO] , не зверталась. На підставі розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 23.12.2022 № 622 «Про встановлення опіки над малолітньою дитиною» опікуном над дитиною [PERSON] , [INFO] , призначено [PERSON] . Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав від 04.07.2023 №102/03/38-2994 орган опіки та піклування вважає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] у зв`язку з тим, що вона покинула дитину в пологовому будинку та ухиляється від виховання та утримання дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного кодексу України які перекликаються з положеннями абз.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладено обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, своєї Батьківщини, також покладено обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя. Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що мати дитини виконує свої обов`язки щодо дочки, або які б свідчили про поважність причин невиконання нею своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини. А навпаки з письмових заяв, які містяться в матеріалах справи, власноруч написаних відповідачкою, судом встановлено не бажання і ухилення останньої від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї дочки. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, відповідно до вимог ч.4 ст.155 СК України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини. Відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У п. 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.) Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Враховуючи викладене вище, дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, приділяючи особливу увагу до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, беручі до уваги саме інтереси дитини, суд дійшов до висновку про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її дитини, оскільки вона не тільки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а ще не забезпечує належним спілкування та не проявляє поваги, турботи по відношенню до дитини. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60грн.

Outcome: approved