Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Кордюк В.П. звернувся до суду з позовною заявою, яку мотивує тим, що 21 грудня 2023 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Від шлюбу у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] . На певному етапі сімейного життя, у сторін з`явилися різні погляди на життя, зникло взаєморозуміння, що призвело до постійних сварок та нарікань, та як наслідок, шлюбні відносини між останніми фактично припинилися. 02 серпня 2019 року рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми у справі 592/1960/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, та стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини доходу. Однак, навіть після розірвання шлюбу [PERSON] деякий час проживала з дитиною разом з колишнім чоловіком, адже він не віддавав їй сина, з яким вона хотіла переїхати до батьків, своєю агресивною поведінкою негативно впливав на психічний стан сина та підбурював його проти матері та її батьків. У зв`язку з цим, [PERSON] була вимушена звернутися до суду та просити визначити місце проживання сина разом з нею за адресою її батьків, щоб вони мали змогу на законних підставах переїхати туди жити. 27 серпня 2020 року рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми позов [PERSON] було задоволено, та визначено місце проживання сина [PERSON] разом з матір`ю, за адресою: [ADDRESS] . В подальшому [PERSON] звертався до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини. Однак, 18.01.2021 рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми у справі 592/18072/19 в задоволенні позову було відмовлено, адже позивач не надав доказів на підтвердження створення перешкод у спілкуванні з дитиною, та навпаки даним рішення встановлено, що у дитини наявний тривожно-депресивний розлад, який спричинений проживанням протягом серпня-жовтня 2019 разом з батьком, та те, що батько не приймає участі у вихованні дитини, не дбає про нього, та чинить перешкоди у відвідуванні дитячого садка. Таким чином, відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійсненні позивачкою заходів, спрямованих на покращення та забезпечення здоров`я дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку. На даний час, відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітньої дитини за кордон до Канади для отримання тимчасового захисту, проживання та навчання, у зв`язку з воєнним станом, який введений в Україні, терміном на 2 роки. Позивач неодноразово намагалася позасудовим, мирним шляхом вирішити питання виїзду малолітнього сина за кордон на період воєнного стану, проте відповідач, перешкоджає цьому, як наслідок ставить під загрозу життя та здоров`я власної дитини, при цьому керується лише власними інтересами та амбіціями. Також виїзд дитини сприятиме розширенню світогляду та добре позначиться на духовному та інтелектуальному розвитку сина, захистить його моральне та ментальне здоров`я. Однак, незважаючи на наведене відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. [PERSON] вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам дитини, та не сприяє її розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Тому просить суд надати дозвіл [PERSON] на оформлення документів для виїзду за кордон України до Канади її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , терміном на 2 роки без нотаріальної згоди (дозволу) та супроводу батька - [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 6). 02 серпня 2019 року рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми у справі 592/1960/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, та стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини доходу (а.с. 8). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 серпня 2020 року позов [PERSON] було задоволено та визначено місце проживання сина [PERSON] разом з матір`ю, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9-10). В подальшому [PERSON] звертався до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини, однак рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.01.2021 у справі 592/18072/19 в задоволенні позову було відмовлено (а.с. 11-12). Згідно із ст. 141 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини 2 ст. 150 СК України обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Стаття 10 Конвенції про права дитини передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. У ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або супроводі осіб, уповноважених ними. Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 із змінами та доповненнями, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або з дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Згідно пунктів 4, 7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою КМУ від 07.05.2014 №152 зі змінами та доповненнями, паспорт для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли 16-річного віку, на чотири роки, а особам, які досягли 16-річного віку, - на десять років.; оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються, зокрема особі, яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники); у разі оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі - на підставі заяви-анкети одного з батьків/законних представників та письмової згоди другого з батьків/законних представників, яка надається під час подання документів (заява від другого з батьків/законних представників не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства чи за наявності виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців). У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою. Якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа. Як випливає з вищезазначеної норми Порядку, згода відповідача також необхідна для оформлення проїзних документів для виїзду особи, яка не досягла 16-річного віку, за кордон. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 04.07.2018 (справа № 712/10623/17), положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Відповідач діями, що спрямовані на відмову добровільно вирішити питання про видачу дозволу на виїзд дитини закордон, безпідставно зловживає своїми правами та діє всупереч інтересам дитини. На підставі вищевикладеного, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, а також те, що відповідачем заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надано, враховуючи інтереси малолітнього [PERSON] , а також для отримання тимчасового захисту, проживання та навчання, у зв`язку з воєнним станом, який введений в Україні, також виїзд дитини сприятиме розширенню світогляду та добре позначиться на його духовному та інтелектуальному розвитку, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073 грн 60 коп.

Outcome: approved