Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-02 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: позивачка [PERSON] звернулася до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області із позовною заявою, у якій просила стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі по 3000 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття; стягнути з відповідача на її користь судові витрати на правничу допомогу. В основу своїх позовних вимог позивачка зіслалася на те, що з відповідачем по справі вона перебуває у зареєстрованому шлюбі, однак не підтримує з ним подружніх відносин. Від спільного шлюбу у них є двоє синів, які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач ухиляється від утримання синів, жодної матеріальної допомоги не надає, хоча він працює за кордоном та має можливість оплачувати аліменти на утримання дітей. У судове засідання позивачка не прибула, хоча була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Її представниця - адвокат Гринів Я.В. направила до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її та позивачки відсутності, а також зазначила, що позов підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання також не прибув, хоча був повідомлений належним чином про день час та місце розгляду справи. Відзиву на позов та будь-яких заяв чи клопотань, а також доказів на спростування позовних вимог суду не подавав. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дотримуючись вимог вищезазначених норм процесуального закону, розгляд справи проводиться у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом на підставі письмових доказів, наявних в матеріалах справи, яких достатньо для ухвалення рішення у цій справі. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30.05.2023 суд передав позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей за підсудністю до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області. Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 29.06.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, відкрив провадження у справі та призначив відкрите судове засідання з повідомленням учасників справи. 20.07.2023 до Рожнятівського районного\~суду Івано-Франківської\~області від представниці позивачки поступила заява про перенесення розгляду справи на іншу дату. 22.09.2023 представниця позивачки подала до суду клопотання про участь судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, у задоволенні якого суд ухвалою від 25.09.2023 відмовив та відклав розгляд у справі на іншу календарну дату. 06.10.2023 представниця позивачки повторно подала до суду клопотання про участь судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яке суд задоволив, про що постановив ухвалу від 09.10.2023. 11.10.2023 до Рожнятівського районного\~суду Івано-Франківської\~області від представниці позивачки поступила заява про перенесення розгляду справи на іншу дату. 02.11.2023 представниця позивачки подала до суду заяву про ознайомлення із матеріалами справи у електронному вигляді. 03.11.2023 адвокат Гринів Я.В. направила до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її та позивачки відсутності, а також зазначила, що позов підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 03.11.2023 суд постановив провести заочний розгляд цієї цивільної справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: Згідно з копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] (а.с.6-8), позивачка у справі - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] (а.с.9-10), відповідач у справі - [PERSON] , [INFO] . Копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 05.06.2012 (а.с.11) підтверджено, що сторони у справі 05.06.2012 у Сваричівській сільській раді Рожнятівського району Івано-Франківської області зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №6. Від спільного подружнього життя у сторін є двоє малолітніх синів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 04.07.2013 (а.с.12) та серії [NUMBER] від 06.09.2017 (а.с.13). Довідкою №206 від 11.05.2023 (а.с.14) та Актом обстеження про фактичне проживання (а.с.15), виданими Ліснохлібичинським старостинським округом Отинійської селищної ради Коломийьского району Івано-Франківської області підтверджено, що малолітні діти сторін проживають із своєю матір`ю - позивачкою [PERSON] . З довідки №07/02/41 від 11.05.2023 (а.с.16) вбачається, що малолітній [PERSON] , [INFO] навчається у 3 класі Ліснохлібичинського ліцею Отинійської селищної ради. З довідки №10/04/09 від 11.05.2023 (а.с.17) вбачається, що малолітній [PERSON] , [INFO] є здобувачем дошкільної освіти у Ліснохлібичинському закладі дошкільної освіти (ясла-садок) «Дивосвіт» Отинійської селищної ради. Позивачка зазначає, що відповідач ухиляється від обов`язку матеріально утримувати неповнолітніх дітей, тому між сторонами виник спір щодо участі батька в утриманні дітей. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування: проаналізувавши доводи сторони позивачки, викладені в позові, вивчивши матеріали\~цивільної справи,\~дослідивши та\~оцінивши в\~судовому засіданні\~письмові докази\~в їх\~сукупності,\~встановивши таким\~чином фактичні\~обставини справи,\~суд прийшов\~до висновку,\~що позов слід задоволити частково, враховуючи таке. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У частині 1 статті 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що їхні спільні із відповідачем малолітні діти проживають разом з нею, відповідач проживає окремо, участі в утриманні дітей не бере. Водночас відповідач не надав суду докази добровільного надання допомоги на утримання дітей, не довів та не обґрунтував свою неспроможність сплачувати аліменти, а також не спростував доводи, зазначені у позовній заяві, тому аліменти на утримання малолітніх дітей підлягають стягненню з нього в примусовому порядку. Позивачка просить стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі по 3000 гривень щомісячно на кожну дитину. Однак позивачка не обґрунтувала вказаний розмір аліментів, не надала доказів, які б підтверджували можливість відповідача сплачувати аліменти саме в такому розмірі. Враховуючи, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд прийшов до висновку, що на користь позивачки з відповідача слід стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 2500,00 гривень на кожну дитину щомісяця до досягнення дітьми повноліття. Сплата аліментів у зазначеному розмірі здатна забезпечити необхідний життєвий процес та розвиток дітей та не буде непомірним тягарем для відповідача. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги обставини, зазначені в ч. 1 ст. 182 СК України, у тому числі відсутність у відповідача інших документально підтверджених утриманців, тому вважає, що аліменти у вказаному розмірі є гарантованими, справедливими, розумними та необхідними для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до вимог ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. V. Розподіл судових витрат: Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, тому судовий збір в розмірі 1073,60 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. Окрім цього, суд враховує, що до судових витрат, які позивачка понесла у зв`язку з розглядом справи, остання відносить оплату витрат за надання професійної правничої допомоги в розмірі 5000 грн. Згідно із ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). В постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Суд встановив, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до матеріалів справи адвокатом Гринів Я.В. долучено договір про надання правничої допомоги від 10.05.2023. Однак, представником позивача не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги, як і не надано підтвердження оплати позивачкою вартості наданих адвокатом послуг, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу. Окрім цього, неподання стороною розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. Отже, у задоволенні вимоги позивачки про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 180, 181, 182, 184 СК України та

Outcome: dismissed