Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-02 00:00:00

у жовтні 2019 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому просили стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», страхове відшкодування у розмірі 25 000 грн та моральну шкоду у розмірі 5000 грн кожному. Мотивуючи позов, позивачі зазначили, що 25.10.2018 року [PERSON] в інтересах сина - [PERSON] укладено електронний поліс добровільного страхування на випадок хвороби №РLІ1HI-189Р49М з ПрАТ «СК «ВУСО». Згідно з умовами цього Договору і правил страхування страховик зобов?язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату, а страхувальник - своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. На виконання договору в період з 26.10.2018 по 26.08.2019 року позивач 1 [PERSON] щомісячно сплачувала на рахунок відповідача страхові платежі в розмірі 50 грн. 16.04.2019 року у позивача 2 [PERSON] , на підставі результатів біохімічних аналізів, виявлено: 2014. ДНК вірусу гепатиту В. і відповідно до консультаційного висновку міського інфекціоніста КНМП від 03.05.2019 року йому встановлено діагноз: хронічний вірусний гепатит В, стадія реплікації вірусу (ПЛР ДНК НВV позит. На 16.04.2019), мінімальна активність. Згідно з довідкою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги у Глобинському районі» від 06.05.2019 року [PERSON] стоїть на Д-обліку у сімейного лікаря з 03.05.2019 року з діагнозом: вперше виявлений хронічний вірусний гепатит В. 11.05.2019 року позивач 1 звернулася до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування. Листом від 10.06.2019 року відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з тим, що станом на дату діагностування захворювання (16.04.2019 р.) страхове покриття за діагнозом «Хронічний вірусний гепатит В, стадія реплікації вірусу (ПЛР ДНК НВV позит. На 16.04.2019), мінімальна активність» ще не діяло, так як згідно з Додатком № 1 Умов страхування встановлено період очікування захворюванням «Вірусний гепатит В» в 180 календарних днів. Відмову у виплаті страхового відшкодування позивачі вважають незаконною, оскільки період з 27.10.2018 року (дата набуття чинності договором) по 03.05.2019 року (встановлення діагнозу позивачу 2) становить 187 календарних днів. Таким чином розмір страхової виплати, яку, на думку позивачів, повинен здійснити відповідач становить 25 000 грн. Позивачі також зазначають, що відповідач необґрунтованою відмовою у виплаті страхового відшкодування завдав їм моральної шкоди, душевних страждань, викликав почуття болі та приниження. Моральні страждання є прямим наслідком протиправних дій відповідача. Моральну шкоду оцінюють в 5000 грн кожному. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 10.01.2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судовому засіданні сторони відсутні, про дату, місце та час сторони повідомлені належним чином. Відповідач ПАТ «Страхова компанія «ВУСО», будучи обізнаною про судовий розгляд справи, відзив до суду не подала. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (чч. 1-3 ст. 83 ЦПК України). Судом встановлено, що 25.10.2018 року між ПрАТ "СК"ВУСО" та [PERSON] було укладено Електронний поліс добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби №РLІ1HI-189Р49М, строком на 12 місяців з 26.10.2018 року по 25.10.2019 року включно. Страхова сума 50000 грн. За змістом цього Договору, предметом Договору є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з життям, здоров`ям та працездатністю застрахованої особи. Страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування Страхувальнику або Вигодонабувачу, а Страхувальник зобов`язується своєчасно оплачувати страхові платежі та виконувати інші умови Договору і Правил страхування. Страховими випадками є події, що мали місце під час дії Договору страхування та підтверджені документами, виданими компетентними органами в установленому законодавством порядку (медичними закладами, судом тощо). Страховим випадком є, зокрема настання у Застрахованої особи хвороби, передбаченої Додатком № 1 до умов страхування. (пункти 4.1, 4.3, 6.1, 6.1.2, 7, 8 Договору) (а. с. 11). Даний Поліс укладено на підставі публічної оферти "Страхування здоров`я" та умов страхування, що розміщені на сайті Страховика www.vuso.ua та електронної заяви Страхувальника, умови страхування є невід`ємною частиною цього Договору, як зазначено в останньому абзаці Полісу №РLІ1HI-189Р49М від 25.10.2018 року. Страховим агентом за цим Договором є АТ КБ "ПриватБанк" на підставі доручення на виконання страхових агентських послуг №002597-87-00-00 від 14 листопада 2017 року, що зазначено у п.4.4. даного Полісу. Застрахованою особою, вигодонабувачем за вказаним Договором страхування є позивач 2 [PERSON] . На виконання умов Договору страхувальником виконані взяті на себе зобов`язання за Договором добровільного страхування щодо сплати страхових платежів, а саме: у відповідності до пунктів 10, 11 полісу страхування страхувальником на користь відповідача здійснені страхові платежі у загальному розмірі 600,00 грн., що підтверджується випискою по картці відповідача [PERSON] (а.с. 12-24). У період дії полісу, 11.05.2019 року, позивач 1 звернувся до страховика з заявою-вимогою про виплату страхового відшкодування в якій вказав про подію, яка підпадає під страховий випадок згідно умов Договору страхування, а саме - настання хвороби у [PERSON] : «вперше виявлений хронічний вірусний гепатит В». З медичних документів, наданих [PERSON] , вбачається, що на підставі результатів біохімічних аналізів, проведених діагностичною лабораторією «Діасервіс», від 16.04.2019 року (а.с. 25) 03.05.2019 року [PERSON] встановлено основний клінічний діагноз - хронічний вірусний гепатит В, стадія реплікації вірусу (ПЛР ДНК НВV позит. На 16.04.2019), мінімальна активність, що підтверджується консультаційним висновком міського інфекціоніста КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька». Відповідно до довідки комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги у Глобинському районі» № 244 від 06.05.2019 року [PERSON] з 03.05.2019 перебуває на Д-обліку у сімейного лікаря з діагнозом: «вперше виявлений хронічний вірусний гепатит В стадія реплікації вірусу (ПЛР ДНК НВV позит. На 16.04.2019), мінімальна активність» (а. с. 26). Листом від 10.06.2019 № 1032364/1 ПрАТ СК «ВУСО» повідомило позивача про відсутність підстав до нарахування страхового відшкодування оскільки станом на дату діагностування захворювання страхове покриття за діагнозом «хронічний вірусний гепатит В стадія реплікації вірусу (ПЛР ДНК НВV позит. На 16.04.2019), мінімальна активність» ще не діяло. Додатком № 1 Умов страхування встановлено період очікування за захворюванням «Вірусний гепатит В» в 180 календарних днів (а.с. 33). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Відповідно до статей 980-983 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним. Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором. Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Статтею 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. За положеннями ч. 3 ст. 991 ЦК України рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. За змістом ст. 26 Закону України «Про страхування» рішення про відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк не більший передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Відмову страховика у страховій виплаті може бути оскаржено страхувальником у судовому порядку. Негативний фінансовий стан страховика не є підставою для відмови у виплаті страхових сум (їх частин) або страхового відшкодування страхувальнику. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі (ст. 8 Закону України «Про страхування»). За змістом ст. 6 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). За змістом ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Положеннями ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно зі статтями 1-1, 2 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів та кормів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Особливості захисту прав споживачів фінансових послуг визначаються відповідними законами. Споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону (пункти 1, 2, 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. У цій справі суд встановив, що під час строку дії між сторонами Договору №РLІ1HI-189Р49М від 25.10.2018 року стався страховий випадок, що підтверджений належними, допустимими та достатніми доказами, а саме консультаційним висновком міського інфекціоніста КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» від 03.05.2019 року та довідкою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги у Глобинському районі» № 244 від 06.05.2019 року, згідно з якими [PERSON] , [INFO] , 03.05.2019 встановлено діагноз: «вперше виявлений хронічний вірусний гепатит В стадія реплікації вірусу (ПЛР ДНК НВV позит. На 16.04.2019), мінімальна активність» і який перебуває на Д-обліку з цього часу. За умовами зазначеного електронного полісу та п. 134 розділу ХІ «Інфекційні та паразитарні хвороби» Переліку захворювань та розмір страхових виплат Додатку № 1 до Умов страхування щодо укладення договору добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби встановлено, що у випадку настання інфекційної хвороби, а саме «Вірусні гепатити В,С» період очікування страхового випадку становить 180 днів, а розмір страхової виплати - 25 процентів. Суд не погоджується з причиною відмови відповідача у нарахуванні страхового відшкодування [PERSON] , а саме з тим, що захворювання [PERSON] встановлене 16.04.2019 року і страхове покриття з урахуванням періоду очікування у 180 днів ще не діяло, оскільки вважає, що остаточний діагноз відповідачу 2 було встановлено 03.05.2019 року і саме з цієї дати необхідно відраховувати період очікування. З урахуванням наведеного розмір страхової виплати, яку повинен здійснити відповідач становить 12 500 грн, тобто 25 процентів від 50 000 грн (загальна страхова сума). Відповідно до ч. 1 та п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Згідно з чч. 1 та 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до чч. 3, 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Виходячи з положень статей 16 та 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, зокрема у цій справі, потрібно враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. До такого по суті висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 1 вересня 2020 року (справа № 216/3521/16-ц). Як вбачається з матеріалів справи відповідач неправомірно відмовив позивачеві у виплаті страхового відшкодування згідно з укладеним між ними Договором, а відтак такими діями завдав [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди. Саме неправомірні дії відповідача щодо позивачів є підставою для відшкодування моральної шкоди. Розмір моральної шкоди позивачами оцінено у 10000 грн по 5000 грн кожному. Зважаючи на вимоги розумності та справедливості, характер правопорушення, суд уважає, що позивач заслуговує на відшкодування моральної шкоди у розмірі 4 000 грн. по 2 000 грн. кожному. Отже, суд дійшов до переконання про обґрунтованість цього позову та його частковому задоволенню. За змістом ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на висновки суду про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] судовий збір щодо вирішення судом позовних вимог про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди підлягає стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позивачі були звільнені від обов`язку сплати судового збору при зверненні до суду з позовом. На підставі викладеного,

Outcome: partial