Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління\~Національної поліції\~в Одеській\~області,\~Одеська обласна прокуратура про\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. В обгрутнування позову позивач вказує, що в результаті незаконних дій органу досудового рослідування, прокуратури та суду була завдана моральна шкода у розмірі 994500,00 грн. Ухвалою суду від 20 червня 2022 року провадження по справі було відкрито та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. 01 серпня 2022 року від Одеської обласної прокуратури до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до вказаного відзиву прокуратура заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. 25 січня 2023 року від Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до наданого відзиву управління просило суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 10 лютого 2023 року від позивача до суду надійшло клопотання про залучення додаткових доказів до матеріалів цивільної справи . 10 квітня 2023 року від Одеської обласної прокуратури до суду надійшли письмові заперечення. 13 квітня 2023 року від позивача до суду надійшло клопотання про порядок дослідження доказів у новій редакції від 13.04.2023 року Під час судового засідання 13 квітня 2023 року за клопотанням позивача судом виключено з числа відповідачів Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області. Протокольною ухвалою від 13.04.2023 року вирішено підготовче провадження по справі закрити та призначити справу до судового розгляду по суті. 22 травня 2023 року від Головного управління національної поліції в Одеській області до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до наданого відзиву управління просило суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. У судове засідання призначене на 30 жовтня 2023 року з`явився позивач [PERSON] та представник Одеської обласної прокуратури Афанасьєва І.Г. Інші учасники справи про дату та час судового засідання сповіщені належним чином, у зв`язку з чим суд вирішив за можливе розглядати справи за вказаної явки. Під час судового засідання позивач наполягав на задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. Суд заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 21 квітня 2008 року [PERSON] був затриманий співробітниками карного розшуку МУ УМВС України в Одеській області. 21 квітня 2008 року [PERSON] пред`явлено обвинувачення у скоєнні кримінальних правопорушень відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 190 , ч 2, 3 ст. 358 КК України 22 квітня 2008 року [PERSON] який підозрюється у скоєнні кримінальних правопорушеннь відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 190 , ч 2, 3 ст. 358 КК України обраний Приморським районним судом м. Одеси запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 05 травня 2008 року [PERSON] був доставлений до слідчого ізолятору м. Одеси. 22 червня 2008 року кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні кримінальних правопорушень відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 190 , ч 2, 3 ст. 358 КК України була передана до Суворовського районного суду м. Одеси. 08 квітня 2009 року постановою Суворовського районного суду м. Одеси позивачу було змінено запобіжний захід з утримання від вартою на підписку про невиїзд. Згідно вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 21.02.2011 року [PERSON] визнано винним у скоєні злочинів передбачених ч 2, 3, ст. 358 , ч 1. ст. 190 КК України та призначено покарання у вигляді 2 років обмеження волі. На підставі ст.. 72 КК України визнати [PERSON] таким що відбув покарання повністю. Згідно Ухвали апеляційного суду Одеської області від 12. 07 2011 року вказаний вирок скасований повністю , в ухвалі апеляційного суду Одеської області відображено що факти вказані у обвинувальному акті не відповідають дійсним обставинам кримінальної справи, кримінальна справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому составі суду 11 березня 2014 року у судовому засіданні при розгляді кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні кримінальних правопорушень передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 190 , ч 2, 3 ст 358 КК України прокурором м. Одеси було змінено обвинувачення шляхом виключення обвинувачення у скоєнні кримінального правопорушення відповідальність за яке передбачена за ч 3 ст. 190 КК України 18 липня 2014 року у судовому засіданні при розгляді кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні кримінальних правопорушень за яке передбачена відповідальність за ч 2, 3 ст 358 КК України прокурором м. Одеси було змінено обвинувачення шляхом виключення обвинувачення у скоєнні кримінального правопорушення відповідальність за яке передбачена за ч 2 ст. 358 КК України Остання редакція обвинувачення [PERSON] від 18 липня 2014 року передбачає обвинувачення [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення за яке передбачена відповідальність за ч 3 ст. 358 КК України. Згідно вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 02. 10. 2014 року [PERSON] визнано винним у скоєні злочину передбаченого ч 3 ст.. 358 КК України , від кримінальної відповідальності звільнено за спливом давності 28 травня 2015 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області скасувала вирок Суворовського районного суд від 02 жовтня 2014 року, а справу направила на новий розгляд, зазначивши, що суд не врахував, що кримінальне переслідування за ст. 11 КПК України і звільнення від кримінальної відповідальності з підстав закінчення строків давності можливо лише зі згоди підсудного (кримінальна справа №523/9773/15-к 1/523/41/19 т.4, а.с.98-100,145-147, 196, 200-204, 310-314). При новому розгляді справи прокурор просив суд про припинення кримінальної справи з підстав ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності. Суд, задовольнивши клопотання прокурора, зазначив, що дії інкриміновані [PERSON] стосуються подій, що відбулись 20 липня 2006 року, цей злочин є кримінальним правопорушенням невеликої тяжкості. Оскільки з дня скоєння злочину сплило 3 роки, кримінальна справа підлягає припиненню зі звільненням [PERSON] від кримінальної відповідальності. 12 червня 2018 року Суворовський районний суд м. Одеси визнав [PERSON] винним у вчиненні злочину передбаченого ч.3ст.358 КК України - використання завідомо підробленого документу - з призначенням йому покарання в розмірі 850 грн (вісімсот п`ятдесят грн). Суд звільнив підсудного від кримінальної відповідальності за даною статтею Кримінального кодексу України, кримінальне переслідування за ч.3ст.358 КК України припинив з підстав ст.49 КК України, з урахуванням положень ст.11-1 КПК України. 01 серпня 2019 року Одеський апеляційний суд за апеляційною скаргою [PERSON] скасував вирок суду першої інстанції від 12 червня 2018 року, а справу направив на новий розгляд (кримінальна справа №523/9773/15-к 1/523/41/19 ) В судовому засіданні суду першої інстанції прокурор просив суд визнати [PERSON] винуватим у скоєнні інкримінованого злочину, призначити покарання у вигляді штрафу та звільнити від покарання у зв`язку із закінченням строків давності. Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 25 травня 2020 року визнано [PERSON] винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 765 грн (сімсот шістдесят п`ять грн). Суд звільнив [PERSON] від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності. 13 січня 2021 року Одеський апеляційний суд за апеляційною скаргою [PERSON] вказаний вирок суду залишив без змін (кримінальна справа №523/9773/15-к 1/523/41/19 ) Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Відповідно до ст. ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. Ухвалою Одеського апеляційного суду м. Одеси від 13 січня 2021 року зроблено наступний висновок: «Санкція ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції 1960 року)\~не\~передбачає покарання у виді позбавлення волі, тому районним судом попереднє ув`язнення у строк покарання відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України не зараховувалось.» Таким чином, суд вбачає, що судом встановлено факт незаконного перебування під слідством, взяття і тримання під вартою [PERSON] за ч. 3 ст. 190 , ч 2 ст 358 КК України Згідно з пунктом 5 частини 1\~статті 3 цього ж Закону\~у наведених у\~статті 1 цього Закону\~випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода. Положеннями\~статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~встановлено, що відшкодування моральної шкоди, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, установлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Тобто чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме\~статті 1176 ЦК України\~та Закону. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії чи бездіяльності цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Відповідно до частини другої\~статті 23 ЦК України\~моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини першої\~статті 3 КПК України). Згідно пунктом 14 частини 1\~статті 3 КПК України\~притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. У\~статті 42 КПК України\~міститься широке коло прав, одним з яких є право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не підтвердилися. У Постанові Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі № 383/596/15 зазначено, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Суд приходить до висновку, що слідством та прокуратурою не зібрано достатньо доказів для доведення винуватості позивача за ч. 3 ст. 190 , ч 2 ст 358 КК України, а тому у 2014 році обвинувачення було змінено шляхом виключення з нього ч. 3 ст. 190 , ч 2 ст 358 КК України. Таким чином, право позивача на відшкодування моральної шкоди виникає на підставі того, що його було незаконно притягнено до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 190 та ч 2 ст 358 КК України, внаслідок чого він перебував під вартою. Отже, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивача за ч. 3 ст. 190 , ч 2 ст 358 КК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме:\~статті 1176 ЦК України,\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»,\~КПК України. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Розглядаючи цивільно-правовий спір, суд дійшов висновку, що тривале перебування позивача під вартою, характер пред`явленого обвинувачення, час та зусилля, які необхідно було вжити для відновлення попереднього стану, завдали [PERSON] моральної шкоди, що становить підставу її відшкодування за\~статтею 1176 ЦК України\~, з урахуванням обставин справи, характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач. Суд погоджується з обґрунтуванням позивача, що позивач був незаконно позбавлений можливості вільно пересуватися та вільно обирати місце проживання разом зі своєю сім`єю, спілкуватися зі своїми рідними. Суд погоджується, що позивач незаконно був обмежений у праві самостійно розпоряджатися своїми діями, що очевидно негативно впливало моральний стан позивача, завдавало йому моральних страждань. В той же час, суд враховує позицію Верховного Суду у Постанові від 15.12.2020 року по справі № 752/17832/14, відповідно до якої визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Суд, враховує відсутність доказів щодо утримання позивача у слідчому ізоляторі в умовах несумісних з життєвими, а також що позивач був позбавлений основних прав та свобод людини, таких як право на тілесну недоторканість, повагу людської гідності, тощо. Таким чином, спричинення [PERSON] діями органів досудового розслідування, прокуратури моральної шкоди у зазначеному в позові розмірі в повній мірі матеріалами справи не доведені, а тому суд дійшов висновку про відшкодування моральної шкоди частково у розмірі 50000,00 грн. При цьому, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості й тим, що тривалим безпідставним кримінальним провадженням, негативними наслідками, позивачу завдано моральної шкоди. При цьому Посилання представників відповідачів у відзивах на те, що заподіяння моральної шкоди внаслідок протиправності дій органів досудового слідства під час перебування позивача під слідством не доведено, внаслідок чого правових підстав для відшкодування шкоди у позивача не виникло, є помилковими, оскільки незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, як визначено частиною другою\~статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», завдана шкода відшкодовується державою у повному обсязі. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у Постанові від 04.06.2018 року у справі №489/1792/17 та Постанові від 25.07.2018 року у справі № 607/14493/16-ц.

Outcome: partial