Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

У січні 2023 року представник [PERSON] , адвокат Слізяк М.М., звернулася до Тростянецького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки і піклування Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.06.2014 шлюб між сторонами розірвано. Дитина залишилася проживати з матір`ю. З моменту розірвання шлюбу відповідач не бере участі у вихованні доньки, не цікавиться станом її здоров`я та не підтримує спілкування з останньою. Дитина не пам`ятає як виглядає батько, не запитує про нього та не сумує за ним. Також зазначено, що за час навчання дитини в дошкільному закладі та в школі, [PERSON] не приводив та не забирав доньку із закладу, не відвідував батьківські збори, не цікавився життям [PERSON] , ні її навчанням. Будь-які спроби позивачки на залучення відповідача до спілкування та виховання доньки завершувалися без позитивного результату. Відповідно, дитина була позбавлена піклування батька, а [PERSON] була позбавлена можливості отримати згоду [PERSON] для виїзду дитини за кордон на відпочинок або вирішити питання, пов`язані з перебуванням позивачки та доньки на квартирному обліку. Крім того, відповідач також ухиляється від сплати аліментів на утримання [PERSON] , заборгованість станом на 31.10.2022 становить 63165,69 грн. На підставі зазначеного вище, просила позбавити [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] . Також просила вирішити питання розподілу судових витрат. Ухвалою від 25.01.2023 позовну заяву [PERSON] було залишено без руху. На виконання вимог ухвали суду від 25.01.2023 від представника позивача надійшла копія квитанції про сплату судового збору від 30.01.2023. Ухвалою суду від 31.01.2023 у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. 21.02.2023 відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву та зустрічний позов до [PERSON] за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органу опіки і піклування Служби у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні дитини. У відзиві зазначено (т.1, а.с.61-64), що позовні вимоги [PERSON] є передчасними та необґрунтованими, оскільки останньою не надано доказів того, що він не бажав спілкуватися та бачитися з дитиною, як і не надано доказів того, що вона намагалася залучити його до участі у вихованні доньки. Зазначив, що з моменту припинення шлюбних стосунків, [PERSON] чинила йому перешкоди у спілкування з [PERSON] , не бажала давати дитини, оскільки він у повній мірі не сплачував аліменти на її утримання, вигадувала різні причини про їх відсутність, тощо. Також є неправдивим твердження позивачки, що він не надавав згоди на виїзд дитини за кордон для відпочинку та дозволу на здійснення реєстрації місця проживання. Щодо заборгованості зі сплати аліментів зазначив, що на даний час не отримує такі кошти як позивач, так як має нерегулярний мінливий дохід, але щомісячно частково сплачує аліменти. Вважає, що звернення [PERSON] до суду з даним позовом є лише помстою за відносини, які не склалися між ними, щоб він переніс страждання та приниження. Вказує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Надані [PERSON] докази, не підтверджують, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Просив відмовити у задоволені позову. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Вінницької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини обґрунтований тим, що [INFO] народилася [PERSON] . Шлюбні стосунки з [PERSON] фактично припинені, протягом тривалого часу разом не проживають. Зазначив, що, у даний час в [PERSON] з колишньою дружиною постійно виникають конфлікти щодо його участі у виховання дитини. Також вказав, що у нього з дочкою склалися міцні, стійкі відносини, дитина бажає спілкуватися та проводити час з ним, як з батьком. Дитина прив`язана до нього. [PERSON] любить свою доньку та вважає своїм законним обов`язком приймати активну та безпосередню участь у її вихованні, батьківською турботою піклуючись про фізичний і духовний її розвиток. [PERSON] перестала відповідати на усні звернення та телефонні дзвінки з питань зустрічей і спілкування з дитиною, ігнорує обговорення питань її навчання, виховання, оздоровлення, відпочинку. Через протиправну поведінку колишньої дружини, його дитина обділена увагою та турботою. Звертаючись до суду з даним позовом, бажає обрати такий графік зустрічей, який не порушує режиму дня дитини, процесу навчання, не відриває її від нормального, звиклого для неї середовища та не заважає нормальному спілкуванню. На підставі викладеного просив усунути йому, [PERSON] перешкоди у спілкуванні із дитиною [PERSON] , 2012 р.н., зобов`язавши [PERSON] не чинити йому перешкоди у спілкуванні та вихованні доньки та встановити наступний графік зустрічей та спілкування: кожну першу та третю суботу кожного місяця в період часу з 09.00 год. по 16.00 год. без обмеження місця прогулянок в межах м. Вінниця; кожний день народження дитини, а саме не менше 3-год. в день її народження; кожні шкільні канікули дитини (весняні, осінні та зимові) на період не менше половини їх терміну для відпочинку та оздоровлення дитини на території України, а в період літніх канікул не менше 30 діб на місяць; 10 діб на рік на оздоровлення дитини з можливістю виїзду на відпочинок до моря, санаторію, тощо. Просив вирішити питання судових витрат (т.1, а.с.135-137). 01.03.2023 надійшла відповідь на відзив [PERSON] (т.1, а.с.82-83). Ухвалою суду від 27.04.2023 зустрічну позовну заяву та первісний позов об`єднано в одне провадження та зобов`язано Службу у справах дітей Вінницької міської ради подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору у даній справі. 29.05.2023 до суду від представника [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву (т.1, а.с.180-184). Зазначила, що у справі, що розглядається відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що [PERSON] чинить колишньому чоловіку перешкоди у спілкуванні з донькою. Водночас, в матеріалах справи наявні беззаперечні та достатні докази, які свідчать, що [PERSON] у порушення вимог ст.150 СК України свідомо не виконує обов`язки щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема: довідка КЗ «Вінницький ліцей №6» від 09.11.2022 №01-12/281, довідка «Дошкільного навчального закладу №51 ВМР» від 15.11.2023 №23/87 відповідь Тульчинського ВДВС у Тульчинському районі від 14.11.2022 №24644. Також, посилання [PERSON] , що мати доньки не відповідає на телефонні дзвінки останнього не відповідає дійсним обставинам, адже з моменту розірвання шлюбу батько дитини жодного разу не телефонував їй. Відсутність заінтересованості [PERSON] щодо дитини також підтверджується тим, що він жодного разу не звертається до Служби у справах дітей Вінницької міської ради з повідомленням про наявність факту перешкод у спілкуванні з донькою, з заявою про визначення способів його участі у вихованні доньки [PERSON] . Окрім того, за час перебування даної справи в суді [PERSON] жодного разу не з`явився до дитини та не звернувся до [PERSON] з проханням організувати зустріч з [PERSON] , водночас він продовжує уникати обов`язків щодо сплати аліментів. В задоволенні зустрічного позову просила відмовити. 13.06.2023 задоволено клопотання представника [PERSON] , адвоката Слізяк М.М., про виклик свідків та допит в судовому засіданні малолітньої [PERSON] . Задоволено клопотання [PERSON] про виклик свідків. Відмовлено в задоволенні клопотання представника [PERSON] , адвоката Слізяк М.М., про витребування доказів та долучено до матеріалів справи відповідь КЗ "Вінницький ліцей №6" від 22.05.2023 №01-12/124 та відповідь КЗ "Вінницький ліцей №6" від 09.06.2023 №149. 11.07.2023 за клопотанням адвоката [PERSON] до матеріалів справи долучено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів. 17.08.2023 до суду було подано висновок Органу опіки та піклування служби у справах дітей Вінницької міської ради, який було витребувано ухвалою суду від 27.04.2023. 30.08.2023 судом було задоволено клопотання про долучення до матеріалів справи психологічної характеристики [PERSON] . Ухвалою суду від 30.08.2023 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 21.09.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника [PERSON] , адвоката Слізяк М.М., про допит свідка [PERSON] у режимі відеоконференції. В судовому засіданні представник [PERSON] , адвокат Слізяк М.М., первісний позов підтримала. В задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Зазначила, що батьки зобов`язані готувати дітей до самостійного життя. У даній справі підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав є його ухилення від обов`язків як батька, який матеріально не підтримував дитину, що підтверджується наявністю заборгованості зі сплати аліментів. В матеріалах справи є докази з дошкільного навчального закладу та школи, що про дитину дбає матір. [PERSON] не чинить колишньому чоловіку перешкоди у спілкуванні з донькою. Окрім того, до зустрічного позову не додано ніяких доказів на його обґрунтування, не надано документів, що характеризують [PERSON] , відсутня інформація про його житло, наявність коштів на утримання дитини. Також зазначила, що триває досудове розслідування за ч.1 ст.382 КК України відносно [PERSON] , що в свою чергу негативно характеризує останнього. Вважає, що зі змісту документів, які містяться в матеріалах справи, відповідач вимагає більше прав ніж своїх обов`язків. Зустрічна позовна заява суперечить інтересам та бажанням дитини. Просила також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову допомогу. В судовому засіданні 20.09.2023 [PERSON] повідомила суду, що у 2011 році зареєструвала шлюб з [PERSON] , а у 2012 році народилася донька. У 2013 році сторони розлучилися і відповідач з тих пір не з`являвся та не давав про себе знати. Не знав в який клас ходить дитина, який садочок відвідувала. За час подачі заяви до суду, він також до дитини не приїздив, тобто вони не бачились десять років. [PERSON] жодного разу не телефонував до дитини, подарунки не присилав, листи не писав. [PERSON] бачила його лише на фото, тому вона його не згадує і ніколи про нього не запитує. На даний час вона проживає з іншим чоловіком та у нього чудові відносини з її донькою. Коли позивачка сказала дитині, що її батько подав до суду позов, оскільки хоче її бачити, [PERSON] була у стресовій ситуації, постійно плакала, оскільки думала, що батько її вкраде. Не заперечувала раніше проти побачень дитини з батьком. Зараз дитина його боїться і сама не хоче його бачити, тому просить відмовити у задоволені зустрічного позову [PERSON] та позбавити його батьківських прав. [PERSON] просив не позбавляти його батьківських прав відносно доньки. Зазначив, що він хоче спілкуватися з дитиною. Спілкувався з [PERSON] і мав намір забрати дитину до себе від початку повномасштабного вторгнення. Коли бував у Вінниці, хотів бачити доньку, однак [PERSON] йому відмовляла. Додатково зазначив, що він проживає в іншому місці, значно віддаленому від місця проживання колишньої дружини та доньки, а тому не відвідував навчальні заклади та заклади дошкільної освіти. Так само не відвідував разом з дочкою заклади охорони здоров`я. Представник [PERSON] , адвокат Снітко В.А., зустрічний позов свого довірителя підтримав, в задоволенні первісного позову просив відмовити, оскільки [PERSON] лише через десять років звернулася до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Його довіритель хотів бачитися з дитиною, але йому відмовляли. Ці факти не фіксувалися. Якби [PERSON] не потрібна була б дитина, він би не подавав зустрічний позов. Вважає первісний позов необґрунтованим, оскільки несплата аліментів не є підставою для позбавлення батьківських прав. Якщо він не приходив до школи чи не ходив з дитиною в лікарню, то це не є підтвердженням того, що він поганий батько. Воля [PERSON] - бачитися з дочкою, спілкуватися, налагодити відносини. Є допит матері позивача, з якою у [PERSON] склалися погані відносини, дитина налаштована проти батька. Також зазначив, що [PERSON] проживає на значній відстані від дитини та колишньої дружини, тому є нормальним, що саме остання зверталася до школи, ходила з донькою у лікарню. Щодо пояснень дитини вказав, що вона через свій вік не може надавати об`єктивну відповідь, а мати могла налаштувати дочку проти свого батька. Висновок органу опіки та піклування просив не брати до уваги, оскільки думка [PERSON] не була висвітлена у ньому. Один раз його повідомляли про засідання, однак його не було у Вінницькій області. В стягненні витрат на правову допомогу просив відмовити. Свідок [PERSON] суду повідомила, що знає [PERSON] років десять, вони куми. [PERSON] не знає, ніколи про нього не чула та не бачила. [PERSON] також ніколи не говорила про батька. З березня 2023 року [PERSON] проживає з іншим чоловіком, а її батьки допомагають з донькою. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є матір`ю [PERSON] , а [PERSON] є її онукою. Зазначила, що з моменту одруження [PERSON] та [PERSON] проживали разом з ними. Спочатку все було добре, однак після народження Ангелінки, дитина не давала йому виспатися, тому [PERSON] спав в іншій кімнаті. Вживав алкоголь, бувало не ночував дома. Свідок та її чоловік, дідусь дитини, допомагали [PERSON] у вихованні та утриманні внучки. [PERSON] не запитувала про батька і за ці роки він до неї не приїздив, не телефонував, у неї відсутнє бажання з ним бачитись. У теперішнього співмешканця дочки та [PERSON] хороші стосунки. Свідок [PERSON] зазначив, що являється співмешканцем [PERSON] . Повідомив суду, що у нього з [PERSON] дружні відносини. Вони разом гуляють, їздять на відпочинок, ходять на рибалку. З [PERSON] перебуває у відносинах два роки, однак разом проживають близько 6 місяців. У них спільний бюджет, а значить він допомагає утримувати дитину. Про батька дівчинки йому нічого не відомо, його ніколи не бачив. В судовому засіданні, за участю представника служби у справах дітей Тростянецької селищної ради, була допитана малолітня [PERSON] , яка повідомила, що її сім`я це мама, бабуся, дідусь і [PERSON] . Батька вона не бачила і не знає як його звати. Зазначила, що батька бачити не хоче і не пам`ятає чи взагалі його бачила. Від допиту свідка [PERSON] представник [PERSON] - адвокат Слізяк М.М. відмовилась та відмова була прийнята судом. Щодо допиту свідків, заявлених [PERSON] та його представником, судом було відмовлено у повторному виклику даних свідків, оскільки судові повістки, спрямовані на адреси, вказані у клопотання та підтверджені у судовому засіданні, двічі повернулись із відмітками про відсутність адресатів за вказаними адресами, що вказує на те, що судом було вчинено усіх дій для виклику означених свідків. Разом з тим втретє спрямування судових повісток призведе до затягування розгляду справи, оскільки достеменної інформації про місце проживання чи перебування даних осіб суду не надано. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши підстави позову, докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності, з точки зору достатності, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували з 26.11.2011 у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.06.2014 було розірвано (т.1, а.с.5). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.05.2012, [PERSON] народилася [INFO] . В графі "батько" записаний [PERSON] , в графі "мати" - [PERSON] (т.1, а.с.4). Після розірвання шлюбу між сторонами, дитина постійно проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , у квартирі, яка належить [PERSON] , батьку [PERSON] (т.1, а.с.7). Батько ( [PERSON] ) проживає окремо. Дані обставини підтверджено сторонами. У позові зазначено, що [PERSON] протягом десяти років, тобто після розірвання шлюбу з [PERSON] , не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки [PERSON] , не займається її вихованням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує матеріально, не спілкується з дитиною, не вітає на свята, не дарує подарунки, і взагалі не цікавиться її життям. У зв`язку з чим, позивач за первісним позовом просить позбавити відповідача за первісним позовом батьківських прав відносно малолітньої дитини. Так, відповідно до довідки №23/87 від 15.11.2022, виданої в.о. завідувача КЗ «Дошкільний навчальний заклад №51 Вінницької міської ради», [PERSON] , [INFO] , з 22.09.2014 по 30.08.2018 була вихованцем даного закладу. За цей період дитина регулярно відвідувала садок. Завжди була охайна, доглянута. Під час освітнього процесу в закладі проявляла себе як активна, вихована, з стійким інтересом до знань дитина. Мати, [PERSON] , активно взаємодіяла з колективом закладу та батьківським комітетом, брала активну участь в акціях, святах, організованих в ЗДО. За час перебування дитини у закладі батько, [PERSON] , [PERSON] не приводив і не забирав з дошкільного закладу, не відвідував батьківських зборів і не цікавився життям дитини (т.1, а.с.8). У довідці директора КЗ «Вінницький ліцей №6» від 09.11.2022 №01-12/281, [PERSON] , [INFO] , навчається у п`ятому класі даного закладу. За цей період дитина регулярно відвідувала школу. Ангеліна завжди доглянута, охайна. Навчальні досягнення на достатньому рівні. Протягом навчання дитини у 5 класі, мама була присутня на усіх батьківських зборах та брала активну участь в обговоренні питань життя класного колективу. За час навчання дитини, батько [PERSON] не відвідував батьківські збори та не підтримував зв`язок з класним керівником, не цікавився ні шкільним життям, ні навчанням та вихованням доньки (т.1, а.с.9). Аналогічна інформація зазначена у характеристиці [PERSON] від 09.06.2023 №149 (т.1, а.с.205). Також, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що саме [PERSON] з донькою відвідувала лікаря, здійснювала догляд за дитиною, яка хворіла, супроводжувала [PERSON] під час процедур вакцинації (щеплень) (т.1, а.с.10-14). Окрім того встановлено, що [PERSON] зверталася до Вінницького міського суду Вінницької області до [PERSON] з позовом про стягнення аліментів. Рішенням суду від 01.04.2014 позов [PERSON] задоволено. Ухвалено стягувати з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 13.03.2014, до досягнення донькою повноліття (т.1, а.с.17). Згідно розрахунку боргу по аліментах (т.1, а.с.19, 231) за [PERSON] станом на 12.06.2023 рахується заборгованість зі сплати аліментів на утримання [PERSON] у розмірі 55139,63 грн. Відповідно до інформації адміністрації КЗ «Вінницький ліцей №6» щодо психологічної характеристики дитини для визначення емоційного стану на сімейних відносин від 22.05.2023 №01-12/124, з [PERSON] 22.05.2023 була проведена індивідуальна робота практичним психологом закладу. Проаналізувавши відповіді учениці, зроблено висновок, що загальна атмосфера в сім`ї сприятлива, переважають позитивні стосунки з матір`ю, про біологічного батька не згадувала. У сфері сімейних стосунків - повна відмова дівчинки від контактів з батьком (батька замінив вітчим [PERSON] ). Спілкування з іншими членами родини викликають позитивні емоції (т.1, а.с.206). Згідно психологічної характеристики стану [PERSON] , 2012 р.н., яка проведена 29.06.2023 приватним психологом [PERSON] за замовленням [PERSON] , [PERSON] не має психоемоційного зв`язку та не сприймає свого біологічного батька [PERSON] , як частину свого життя через його тривалу відсутність (10 років). Натомість тепло відгукується про стосунки з [PERSON] (співмешканцем матері), який присутній у всіх діагностичних методиках, і чітко взяв на себе роль батька для дівчинки. Очікування ситуаційних побачень з батьком викликає у дівчинки підвищення рівня тривоги та психосоматичних розладів (порушення сну та ігрової навчальної активності). Потребує медичного супроводу. Рекомендовано звернутися до невролога (т.2, а.с.15). Судом досліджено і інші докази, що характеризують батьків дитини. Позитивну службову характеристику з місця роботи (ВЧ [NUMBER]) [PERSON] (т.1, а.с.16). Довідку про доходи [PERSON] від 08.11.2022 №350/139/11/531/пс, з якої вбачається, що за період жовтень 2021 року по вересень 2022 року [PERSON] отримала грошове забезпечення у розмірі 431230,21 грн. (нараховано) (т.1, а.с.15). В судовому засіданні та у відзиві на позов [PERSON] зазначив, що він не працює, має мінливий нестабільний дохід, оскільки не може офіційно працевлаштуватися, так як здійснює догляд за хворою матір`ю, яка потребує стороннього догляду, про що подав копії відповідних медичних документів (т.1, а.с.65,66). Згідно з частиною першою статті 18, частиною першою статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтями 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 Постанови). Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Отже позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц, від 24 квітня 2019 року у справі №331/5427/17. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю (батьком) від виконання батьківських обов`язків, так як ці обставини зумовлені не її (його) волею. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 08 квітня 2020 у справі №645/731/18, від 29 січня 2020 у справі №127/31288/18, від 29 січня 2020 у справі №643/5393/17, від 17 січня 2020 у справі №712/14772/17, від 25 листопада 2019 у справі №640/15049/17, від 13 березня 2019 у справі №631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 у справі №331/5427/17. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). [PERSON] , звертаючи до суду з даним позовом, вказує на ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню та утримання дитини, що є правовою підставою для позбавлення його батьківських прав (п. 2 ч.1 ст. 164 СК України). Однак матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів щодо цього. Щодо наданої [PERSON] характеристики на дитину [PERSON] , які видані КЗ «Дошкільний навчальний заклад №51 Вінницької міської ради» та КЗ «Вінницький ліцей №6» в яких зазначено про те, що за період перебування дитини у закладах, батько [PERSON] батьківські збори не відвідував та не відвідує, з класним керівником не підтримує зв`язок, не цікавиться життям та навчанням доньки, не є беззаперечним доказом ухилення відповідача за первісним позовом від виховання дитини та його винної поведінки. Покази свідків зі сторони [PERSON] про відсутність участі батька у вихованні дитини, суд оцінює критично, оскільки вони надані суду особами, які є близькими друзями та членами родини позивача за первісним позовом, а тому вони не можуть бути покладені судом в основу прийнятого у справі рішення. Даний висновок судом зроблено з урахуванням того, що сам [PERSON] підтвердив те, що він не відвідував навчальні заклади, де навчається його дочка та не мав можливості нормального з нею спілкування через значну віддаленість та конфлікт між ним, колишньою дружиною та її батьками. Окрім того у позові [PERSON] зазначає, що з моменту розірвання шлюбу між сторонами, [PERSON] до дитини не з`являвся та не давав про себе знати. При цьому суд звертає увагу, що того часу, а саме з 2014 року позивач за первісним позовом не зверталася з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Даний позов було подано лише у 2023 році, тобто більше ніж через дев`ять років після припинення шлюбно-сімейних відносин між ними. Щодо заборгованості по сплаті аліментів, то суд не може покласти твердження про несплату аліментів в основу для позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки останній хоч і має заборгованість, але висловив бажання утримувати дитину й підтримувати зв`язок з нею, по можливості перераховував кошти (дані факти відображені у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів), тому виходячи із особливостей правовідносин, що склалися, наявність заборгованості зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини ще не є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав. Такі висновки висловлював і Верховний Суд у справах про позбавлення батьківських прав (постанова Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №638/16622/17). Також, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі №204/1199/16ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. Зазначені висновки узгоджуються також із позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 23 квітня 2020 року у справі № 420/1075/17 (провадження №61-17053св19), від 14 травня 2020 року у справі № 420/1753/18 (провадження №61-22933св19) та від 18 травня 2020 року у справі № 215/5867/17 (провадження №61-16955св19). Також суд критично оцінює психологічні характеристики на [PERSON] , які зроблені 25.05.2023 практичним психологом КЗ «Вінницький ліцей №6» та від 29.06.2023 приватним психологом Л.І. Євсеєвою на запит [PERSON] , оскільки обстеження дитини проводилось односторонньо без участі батька та без врахування всіх обставин. У висновку зазначено що дитина не бачить батька в зоні свого комфорту, відсутній стійкий психологічний зв`язок тощо. Проте з опису дослідження не визначено за яких обставини зроблено такий висновок. Тому суд вважає, що [PERSON] не доведено втрати психологічного зв`язку батька та дитини. Окрім того, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні відомості, що вищезазначені особи мають відповідно кваліфікацію в конкретному методі психотерапії чи підході з малолітніми, неповнолітніми дітьми. Водночас, суд бере до уваги той факт, що малолітня дитина [PERSON] протягом тривалого часу із батьком не спілкувалася. Разом з тим, враховується також віддаленість місця проживання дитини від місця проживання батька. [PERSON] прижилася у своєму середовищі, є дитиною шкільного віку, отримує медичний догляд, у дитини є свої друзі, захоплення тощо. Тож доцільним буде враховуючи її вік, а також те, що дитина та батько тривалий час не спілкувались та їй необхідний адаптаційний період для того, щоб вона розпочала з ним спілкування, налагодження відносин між батьком та донькою, зміцненням психоемоційного зв`язку та формуванням довірливих стосунків між ними. При цьому, суд звертає увагу, що у даному випадку сторони мають докласти всіх зусиль шляхом взаємних поступок та компромісів з метою забезпечення максимально комфортного сприйняття дитиною інформації про батька. Також, суд не приймає до уваги представлений [PERSON] витяг з Єдиного реєстру досудового розслідування кримінального провадження №12022020120000159 від 14.12.2022 з правовою кваліфікацію кримінального правопорушення за ч.1 ст.382 КК України, оскільки суду не представлено жодного рішення, ухваленого повноважним органом, стосовно протиправної поведінки [PERSON] . Таким чином, з досліджених у сукупності доказів, судом не встановлено наявності у відповідача за первісним позовом протиправної поведінки, яка завдає шкоди інтересам дитини або може її завдати в разі незастосування такого заходу, як позбавлення [PERSON] батьківських прав. Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] , суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (п. 51 рішення ЄСПЛ «Савіни проти України»). В силу положень ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Ухвалою суду від 27.04.2023 зобов`язано Службу у справах дітей Вінницької міської ради подати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору у даній справі. Висновком Органу опіки та піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10.08.2023 №01/00/005/46990, визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , 23.04.2012.; визнано недоцільним визначення способів участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] (т., а.с.8-10). Так, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.6 ст.19 СК України). Висновок, який міститься в матеріалах справи про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , суд вважає недостатньо обґрунтованим з огляду на те, що у вказаному висновку не наведено достатніх підстав та аргументів, які вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, не вказано про встановлені фактичні обставини ухилення його від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання доньки та аналіз відповідних причин, а також не зазначено, яка робота проведена органом опіки та піклування з [PERSON] щодо врегулювання конфлікту між сторонами. Крім того, не зазначено, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавленням його батька батьківських прав, та яким чином таке позбавлення позитивно вплине на дитину, що також не доведено і самою [PERSON] . У зв`язку із цим, суд не може покласти його в основу для позбавлення батьківських прав відповідача. Також, відповідно до ст.171 СК України дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. В судовому засіданні малолітня [PERSON] в присутності представника Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради, пояснила, що батька бачити не хоче і не пам`ятає чи взагалі його бачила. Її сім`я це мама, бабуся, дідусь і [PERSON] (співмешканець [PERSON] ). Зазначила, що усе своє життя проживає з матір`ю. Оцінюючи думку дитини, суд звертає увагу, що на даний час дитина проживає в сім`ї позивача [PERSON] , відносини у сім' доброзичливі та сталі. Разом з тим в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що спілкування дитини з батьком, участь останнього в її вихованні суперечили б інтересам дівчинки. Суд відмічає, що батько дитини можливо і не в повній мірі реалізує свої батьківські права та не завжди відповідально підходить до виконання свої батьківських обов`язків, однак заперечує проти позбавлення його батьківських прав та вказує, що не втратив інтересу до доньки, має намір на відновлення відносин з нею, що свідчить про його зацікавленість у прийнятті участі в житті дитини. Суд звертає увагу на те, що при вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. У цій справі судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що [PERSON] не бажає брати участь у вихованні дочки. Та обставина, що на час розгляду справи дитина проживає з матір`ю та її вихованням і розвитком займається остання, не свідчить про те, що батько дитини не бажає брати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. І навпаки, дані докази вказують на відсутність спору між батькам з приводу визначення місця проживання дочки. Не знайшов свого підтвердження і той факт, що батько відмовляв матері у виїзді дитини за кордон. З приводу несплати аліментів, суд зазначає, що наявність заборгованості не вказує на відсутність матеріального утримання дочки. Зокрема, згідно розрахунку заборгованості (т.1 а.с.231) вбачається, що [PERSON] періодично сплачував аліменти різними сумами, що останній обгрунтовує відсутністю стабільного доходу. Так, наприклад у 2022 році ним було сплачено у рахунок аліментів 25 тис. 100 грн., з них у жовтні 2022 року 9100 грн., а у грудні - 10000 грн., тобто до звернення до суду із позовом про позбавлення батьківських прав. Після звернення до суду, а саме з січня по червень 2023 року сплачено 30000 грн. аліментів, сумами 10000 грн. та 20000 грн. Означене вказує на бажання батька приймати участь у матеріальному у триманні дочки. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною і батьком конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні дитини, також задоволенню не підлягає з наступних підстав. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1 і 3 статті 9 Конвенції про права дитини). Стаття 1 Закону України "Про охорону дитинства" визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. За ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. У даному випадку не встановлено, що такі перешкоди чиняться зі сторони [PERSON] . Зміна обставин чи правовідносин, що мають істотне значення при визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини, в тому числі з врахуванням віку дитини, її прихильності до кожного з батьків, не позбавляє права батьків у майбутньому звернутись до суду з позовом про встановлення іншого способу участі одного з батьків у вихованні дитини. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України "Про охорону дитинства). Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Суд визнає недоведеним позивачем за зустрічним позовом належними та допустимими доказами стверджуваних ним обставин створення йому безпосередньо [PERSON] перешкод у спілкуванні із донькою, обставини які останньою не визнані. Суд вживав заходів для виклику в судове засідання свідків, про які клопотав представник [PERSON] . Однак вони в судове засідання не з`явилися, судові повістки повернулися на адресу суду без вручення з відміткою, що відповідні особи за зазначеними адресами не проживають. Також, ні [PERSON] , ні його представник не сприяли явці свідків в судове засідання для підтвердження обставин, на які останні посилалися. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським Судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першою статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін. Основними принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставі усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). За правилом ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з цивільним процесуальним законом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позивач за зустрічним позовом, на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних, і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції щодо вчинення [PERSON] перешкод у спілкуванні батька з дитиною, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається [PERSON] як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову [PERSON] за його недоведеністю. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог судовий збір, сплачений за подання первісного позову, покладається на позивача за первісним позовом. З огляду на відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог судовий збір, сплачений за подання зустрічної позовної заяви, покладається на позивача за зустрічним позовом. Ураховуючи те, що [PERSON] та [PERSON] приймали участь у судових засіданнях особисто та через своїх представників, яким доручали складання процесуальних документів та висловлення своїх позицій, у зв`язку з чим понесли витрати, суд вважає пропорційним та обгрунтованим залишення витрат на професійну правничу допомогу за сторонами, які їх понесли.

Outcome: dismissed