Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

у липні 2023 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 4 000,00 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01.03.2021 року. Від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач проживає окремо від позивача та дитини, які у березні 2022 року виїхали на тимчасове місце проживання до Італії, а перед виїздом досягнуто домовленість із [PERSON] , що він сплачуватиме на картку позивача по 4 000,00 грн щомісячно на утримання сина, в зв`язку із чим, позивач залишил останньому свій автомобіль, на якому таксує позивач. Однак, [PERSON] не виконує раніше досягнуті домовленості щодо утримання дитини, має нерегулярний мінливий дохід, і не має постійного місця роботи та інших осіб на утриманні, в зв`язку із чим, [PERSON] вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою від 15.09.2023 року, після усунення недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін на 01.11.2023 року (а.с. 17-18, 34). 17.10.2023 року до суду від відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] просить позов задовольнити частково та визначити суму аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що 01.03.2022 року, на початку військової агресії, повертаючись автомобілем до м. Києва після евакуації своєї сім`ї, був обстріляний поблизу м. Макарова, в результаті чого транспортний засіб знищено, а ним отримано вогнепальне поранення; можливості сплачувати аліменти в розмірі 4 000,00 грн немає, через те, що відсутній власний транспортний засіб та постійне місце роботи за станом здоров`я, оскільки хворіє на цукровий діабет, гіпертонію, переніс неодноразово ішемічні інсульти, потребує постійного лікування та реабілітації. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом, шляхом використання Єдиного державного реєстру судових рішень, встановлено, що 28.02.1998 року між сторонами було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів громадянського стану Залізничного району м. Києва за актовим записом №137, який розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29.01.2021 року в справі № 752/24972/20 (посилання https://reyestr.court.gov.ua/Review/94945228). З матеріалів справи вбачається, що від вказаного шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.09.2010 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1603. В судовому засіданні також встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем в Італійській Республіці, що стверджується Посвідками на проживання № [NUMBER] та № [NUMBER], Повідомленнями про гостинність (прийняття) громадянина країни, яка не є членом Європейського Союзу від 21.03.2022 року, та не заперечується стороною відповідача. Також судом з`ясовано, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181, ст. 184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути визначені у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, становить 2 833,00 грн (ст. 7 цього Закону). Тобто, мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років не може бути менш як 1 416,50 грн. Отже, оцінивши в сукупності представлені у справі докази, суд враховує, що дитина проживає разом з матір`ю [PERSON] , а відповідач проживає окремо та не надає матеріальну допомогу на утримання сина, чим ухиляється від виконання обов`язку з його утримання, при цьому офіційно ніде не працевлаштований. З огляду на стан здоров`я дитини та її вік, відсутність підтверджень про наявність достатнього матеріального забезпечення відповідача, що підтверджується Індивідуальними відомостями про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, в поєднанні із незадовільним станом здоров`я [PERSON] , що вбачається із виписки із медичної карти хворого № 23/2/1935, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн щомісячно. При цьому, суд також бере до уваги прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років у 2023 році та визнання відповідачем позову в частині готовності сплачувати аліменти в розмірі близько 1 500,00 грн щомісячно, тобто 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також зазначає, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. При цьому, судом не беруться до уваги доводи відповідача, що він звертався за фінансовою допомогою до інших осіб, чи банків, несе другі витрати, оскільки належних і допустимих доказів в підтвердження цих обставин позивачем не представлено та судом не здобуто, крім того, факт перебування на утриманні в [PERSON] інших непрацездатних не доведено. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial