Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

23.02.2022 [PERSON] подала до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , Кам`янка-Бузької міської ради і з врахуванням заяви про зміну предмету позову від 16.03.2023 просила суд: 1. Визнати незаконним та скасувати рішення Кам`янка-Бузької міської ради №12 від 20.10.2015 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передачі у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0213 га. по [ADDRESS] [PERSON] (кадастровий номер 4622110100:01:008:0218) та ведення садівництва площею 0,0132 га. по [ADDRESS] (ділянка межує з присадибною ділянкою по [ADDRESS] ) [PERSON] (кадастровий номер 4622110100:01:008:0219); 2. Скасувати державну реєстрацію земельних ділянок та припинити всі речові права на земельні ділянки з кадастровими номерами 4622110100:01:008:0218 і 4622110100:01:008:0219. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач [PERSON] отримав в дарунок від своєї мами [PERSON] частину житлового будинку, який розташований за адресою [ADDRESS] . Інша цього будинку належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 290889 від 24.01.1987. Даний житловий будинок, фактично розділений між співвласниками на два окремі домоволодіння з обладнаними окремими входами та підведеними до кожної з них окремими всіма комунікаціями, однак його поділ чи виділ не здійснено. Вказує, що оскаржуваними рішеннями Кам`янка-Бузької міської ради передано у власність [PERSON] дві земельні ділянки. Однак така передача у власність є протиправною, оскільки здійснена без виділення в натурі частки в житлового будинку і порушує її право на користування земельною ділянкою та право на приватизацію частини вказаної ділянки. Зазначає, що міська рада не мала визначених законодавством правових підстав для передачі відповідачу частини земельної ділянки у власність, а тому вважає, що набуття відповідачем [PERSON] прав власності на земельні ділянки №4622110100:01:008:0218 для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,0213 га та №4622110100:01:008:0219 площею 0,0132 га, загальною площею 0,0345 га є передчасним та незаконним. Ухвалою суду від 28.02.2022 позовну заяву залишено без руху. 09.03.2022 позивачка усунула недоліки позовної заяви. Ухвалою суду від 09.03.2023 справу прийнято до провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 20.05.2022 представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 04.08.2022 представником позивача [PERSON] [PERSON] подано заяву про зміну підстави позову. 12.09.2022 представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано до суду відзив на заяву про зміну підстав позову, в якому просили відмовити у задоволені позовної заяви позивачки. Ухвалою суду від 07.03.2023 задоволено заяву представника позивача [PERSON] [PERSON] про залишення без розгляду позовної вимоги [PERSON] в частині припинення права спільної часткової власності та виділення за [PERSON] частини житлового будинку [ADDRESS] . 16.03.2023 представником позивача [PERSON] [PERSON] подано заяву про зміну предмету позову. 23.03.2023 представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано до суду відзив на заяву про зміну предмету позову та просили відмовити в задоволені такого. 28.03.2023 представником позивача [PERSON] [PERSON] подано відповідь на відзив на заяву про зміну предмету позову, де навели свої спростування заперечень представника відповідача. Також у даному відзиві просила суд визнати поважними причини пропуску строку позовної давності. Ухвалою суду від 29.03.2023 заяву представника позивача [PERSON] - [PERSON] про зміну предмету позову, прийнято до розгляду, закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , за участі третьої особи Кам`янка-Бузької міської ради про скасування права власності до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 27.09.2023 задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] та залучено до участі у справі як співвідповідача Кам`янка-Бузьку міську раду Львівської області. 26.10.2023 представником Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області подано відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі. 06.11.2023 представником позивача [PERSON] [PERSON] подано відповідь на відзив представника відповідача [PERSON] в задоволені якого просять відмовити оскільки вважають такий хибним та некоректним. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] просили позовні вимоги задовольнити. Зазначили, що [PERSON] є співвласником частини будинку по [ADDRESS] , відповідачу також належить цього будинку. Рішенням Кам`янка-Бузької міської ради від 20.10.2015 [PERSON] передано у власність для обслуговування житлового будинку площею 0,0213 га та земельну ділянку площею 0,0132 га для ведення садівництва без поділу житлового будинку, який знаходиться на цій земельній ділянці, тому дану земельну ділянку поділити не можна в натурі, а оскаржуване рішення потрібно скасувати разом з державною реєстрацією права власності. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог та вказали на те, що поділ будинку є фактично завершеним, оскільки кожен з учасників користується своєю частиною будинку. Зокрема адвокат Білик Р.О. зазначила, що виділення частини земельної ділянки для одного з співвласників будинку, без згоди інших співвласників відповідає вимогам закону та узгоджується з судовою практикою. Також адвокат наголосила на пропуску строку звернення до суду, просила його застосувати. А [PERSON] зазначив, що спірна земельна ділянка постійно перебувала у його користуванні, а тому він оформив документи на дану земельну ділянку, на підставі оскаржуваного рішення міської ради, так як [PERSON] не надавали згоди на визначення меж такої земельної ділянки. Однак вказав, що отримана ним кількість квадратних метрів відповідає 1/2 частині загальної ділянки і така сама кількість квадратних метрів може бути приватизована [PERSON] . Вважає, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки він законно отримав земельну ділянку, а тому просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник відповідача Кам`янка-Бузької міської ради Маценко О.О. зазначила, що у задоволенні позовних вимог позивачки необхідно відмовити, оскільки вважає, що рішення міської винесене на час затвердження документації було правильним, а виділ частини будинку фактично відбувся, що підтверджується фактом проживання двох співвласників в будинку і мирним користуванням кожним своєю територією. Заслухавши учасників судового процесу, покази свідка, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що право власності на будинок [ADDRESS] первинно оформлено за гр. [PERSON] та гр. [PERSON] на підставі рішення виконкому Кам`янка-Бузької міської ради народних депутатів №29 від 10.02.1988 (а.с. 129). [PERSON] є співвласником житлового будинку [ADDRESS] і розмір її частки складає частина, що доводиться копією дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом № 290889 від 24.01.1987 та витягом про державну реєстрацію прав від 31.05.2011 (а.с. 11, 13). З цього правовстановлюючого документу також видно, що [PERSON] успадкувала таке нерухоме майно після смерті [PERSON] померлого [INFO] , а до його складу входить 1/2 частини житлового будинку, цегляного, зазначеного в плані під літерою «А-1», що в цілому складається із чотирьох кімнат, житловою площею 50,20 кв.м., двох кухонь, санвузла, ванної, трьох кладових та трьох коридорів з відповідною частиною господарських будівель, а саме двох цегляних сараїв зазначених в плані відповідно під літерами «Б» та «В», дерев`яної вбиральні під літерою «Г», бетонного колодязя під літерою «К», що знаходяться в [ADDRESS] , розташованих на земельній ділянці розміром 690 кв.м., що належало померлому на підставі свідоцтва про право особистої власності виданого Кам`янка-Бузькою міською радою 05.09.1983 та зареєстрованого у Червоноградському МБТІ 05.09.1983 в реєстрову книгу під № 1194. [PERSON] є співвласником житлового будинку [ADDRESS] і розмір її частки складає частина, що доводиться копією договору дарування від 12.12.2020 (а.с. 278). Як видно з цього правовстановлюючого документа [PERSON] прийняв у дар від [PERSON] частину житлового будинку що знаходяться в [ADDRESS] і який в цілому складається з чотирьох житлових кімнат, житловою площею 50,9 кв.м., трьох коридорів, чотирьох кладових, двох кухонь, ванної, санвузла та підсобного приміщення. Загальна площа будинку становить 101,4 кв.м. До цегляного будинку (А-1) відносяться такі господарські будівлі та споруди: Б цегляний сарай, В цегляний сарай, Г- дерев`яна вбиральня, №1-№3, І,І,І,К споруди. Також, вказано, що такий об`єкт нерухомого майна належав дарувальнику на підставі рішення виконкому Кам`янка-Бузької міської ради від 09.06.1983 №154. З технічного паспорту від 16.05.2011 на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] видно, що такий будинок позначений на плані під літ. А-1, 1964 року будівництва, площа всього будинку становить 100 кв.м., площа кв. №1 становить 52,0 кв.м., а кв. №2 48,0 кв.м. ( а.с.14-18). З технічного паспорту від 14.12.2012 на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] видно, що такий будинок позначений на плані під літ. А-1, площа всього будинку становить 101,4 кв.м., площа кв. №1 становить 53,4 кв.м., а кв. №2 48,0 кв.м. ( а.с.243-247). Також, рішенням Кам`янка-Бузької міської ради від 27.07.2012 № 226 вирішено присвоїти частині житлового будинку [ADDRESS] , що належить [PERSON] поштову адресу: [ADDRESS] (без зміни статусу житлового будинку) (а.с.66). З вказаних доказів судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві спільної часткової [PERSON] та [PERSON] по частині. Незважаючи на порядок користування цим будинком, який склався фактично, а також факт присвоєння окремої поштової адреси [PERSON] , виділ частини будинку чи його поділ між співвласниками не відбувся, а тому він має статус єдиного об`єкту нерухомого майна, який перебуває у спільній частковій власності. Також судом із наданих доказів встановлено, що будівництво будинку [ADDRESS] велося на земельній ділянці площею 690 кв.м., що доводиться даними плану земельної ділянки та споруд, які на ній збудовані (а.с. 129). Рішенням Кам`янка-Бузької міської ради від 23.07.2013 № 5 вирішено встановити межу між присадибними ділянками по [ADDRESS] , згідно з планом земельної ділянки виготовленим ДП «ЦДЗК», залишити в користуванні власникам 1/2 частин будинку по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку та господарських будівель на наступні земельні ділянки: 380 кв.м [PERSON] та 312 кв.м. [PERSON] (а.с.26). Однак, таке рішення міської ради втратило свою чинність у зв`язку з прийняттям рішення Кам`янка-Бузької міської ради від 26.08.2014 № 13, яким за наслідками розгляду клопотання Державної інспекції сільського господарства у Львівській області № 508/3-9-8 від 11.07.2014 про усунення виявленого порушення чинного земельного законодавства та протоколу засідання постійної депутатської комісії з питань землеустрою та землекористування від 29.07.2014, сесія міської ради вирішила відмінити рішення № 5 від 23.07.2013 «Про встановлення меж земельних ділянок» (а.с.67). Крім того, з матеріалів справи видно, що ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2016 по справі № 876/1703/16 було скасовано рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 16.12.2014 в справі за позовом [PERSON] до Кам`янка-Бузької міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання погодженим узгодження меж земельної ділянки, зобов`язання передати земельну ділянку у приватну власність і провадження у справі було закрито (а.с. 19-20). Таким чином, порядок користування земельною ділянкою, яка виділена для будинку [ADDRESS] співвласниками будинку не узгоджений, а також не встановлений компетентними органами державної влади чи судом. А тому, на переконання суду, до моменту прийняття оскаржуваного рішення міською радою від 20.10.2015, земельна ділянка під цим будинком мала загальну площу 690 кв.м., перебувала у комунальній власності та в користуванні співвласників [PERSON] і [PERSON] без визначення порядку користування. Разом з тим, як видно з наданих суду доказів, рішенням Кам`янка-Бузької міської ради від 20.10.2015 № 12 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)», було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код 02.01.), площею - 0,0213 га по [ADDRESS] гр. [PERSON] (кадастровий номер ділянки 4622110100:01:008:0218) та для ведення садівництва (код 01.05), площею 0,0132 га, що по [ADDRESS] (ділянка межує з присадибною ділянкою по [ADDRESS] ) гр. [PERSON] (кадастровий номер ділянки 4622110100:01:008:0219), пунктами 2.1. та 2.2. цього рішення, вищевказані земельні ділянки передано у власність [PERSON] (а.с.22). Згідно рішення Кам`янка-Бузької міської ради від 23.06.2016 № 7 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)», вирішено дати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (код цільового призначення земельної ділянки 02.01), орієнтовною площею 0,0380 га по [ADDRESS] , для передачі у власність гр. [PERSON] (а.с.24). Також, як видно із копії рішення Кам`янка-Бузької міської ради від 23.10.2018 № 27 «Про відновлення та закріплення меж земельних ділянок на місцевості для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд та ведення індивідуального садівництва», на усне звернення [PERSON] , як власника земельних ділянок для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд і ведення меж та встановлення межових знаків між суміжною земельною ділянкою, якою користується [PERSON] ( [ADDRESS] ), прийнявши до уваги той факт, що технічні документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) по [ADDRESS] були раніше розроблені та затверджені згідно рішення LXV сесії VI скликання № 12 від 20.10.2015, вирішено надати дозвіл на відновлення межі та встановлення межових знаків у поворотних точках земельних ділянок, які перебувають у власності гр. [PERSON] в [ADDRESS] , площею 0,0213 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (кадастровий номер ділянки 4622110100:01:008:0218) та для ведення індивідуального садівництва, площею 0,0132 га (кадастровий номер ділянки 4622110100:01:008:0219). (а.с.23). Допитаний судом свідок [PERSON] у судовому засіданні надав пояснення про те, що працює начальником відділу земельних ресурсів. Пояснив, що сторонам по справі належало по частині житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , у 2015 році їм було виділено земельні ділянки у рівних частках, дані ділянки були у категорії громадян для забудови, чи була частина земельної ділянки виділеною для сільськогосподарських потреб він не пригадує, а оскільки сторони мали фактичне користування земельними ділянками, тому і було проведено такий поділ. Аналіз фактичних обставин справи свідчить, що органом місцевого самоврядування ухвалено оскаржуване рішення та інші рішення, якими передано у власність одного із співвласників будинку конкретно визначену земельну ділянку чим фактично здійснено реальний розподіл ділянки. Однак суд вважає, що таке рішення міської ради є неправомірним з огляду на таке. Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовилися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України (у редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ст. 120 ЗК України (у редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина 2). Частиною 4 цієї статті визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Аналіз зазначених норм закону свідчить, що у випадку якщо право власності на будівлю належить кільком особам з визначеними частками, а земельна ділянка перебуває у їх користуванні, то право користування такою земельною ділянкою є пропорційним розміру їх часток у майні. Оскільки сторони у справі набули право власності на частину будинку кожен, а попередні власники не набули права власності на земельну ділянку під цим будинком, то суд вважає, що до співвласників [PERSON] та [PERSON] перейшло право користування земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] у розмірі часток по кожному без визначення її конкретних меж на місцевості. Суд погоджується з доводами відповідача [PERSON] та його адвоката Білик Р.О. про те, що співвласник будинку має право на приватизацію земельної ділянки під цим будинком без згоди інших співвласників, що відповідає як нормам закону та сталій судовій практиці. Проте, така приватизація, у даному випадку, могла би мати місце, якби [PERSON] приватизував частину земельної ділянки, тобто без визначення її меж та розміру на місцевості. Суд відхиляє покликання представника відповідача адвоката Білик Р.О. на судову практику у справі №357/1625/21, оскільки така практика суду є нерелевантною. Так, у цій справі співвласнику будинку надано у власністю земельну ділянку у частці, яка відповідача розміру частки у будинку. А у даній справі, [PERSON] отримав у власність не частку у земельній ділянці як цілісному об`єкті, а конкретно визначену земельну ділянку, причому без виділення частини будинку. Тому, надання у власність міською радою одному з співвласників будинку, що перебуває у спільній частковій власності, конкретно визначеного розміру земельної ділянки, на якій перебуває цей будинок, без реального поділу цього будинку між співвласниками чи виділу в натурі його частини, є неправомірним. Приватизація земельної ділянки відповідачем у даному випадку без виділення в натурі частки житлового будинку чи його поділу порушує право іншого співвласника на користування земельною ділянкою у розмірі, який є пропорційний його частці у будинку. Більше того, як видно з наданих суду доказів, а саме Висновку експерта №2038 від 29.01.2021 (а.с. 225-231), а також плану земельної ділянки (а.с. 248), що також не заперечується сторонами, на земельній ділянці, яка передана у власність відповідачу [PERSON] є господарські споруди та будівлі, які перебувають у спільній частковій власності сторін, а туалет під літ. «Г» взагалі перебуває у фактичному користуванні відповідачки [PERSON] . Також, як стверджує у судовому засіданні позивачка [PERSON] фактичне користування [PERSON] приміщеннями не відповідає розміру його частки, так як він має право власності на частину, а користується площею будинку, що становить 53,4 кв.м., тоді як приміщення, що перебувають у її користуванні становлять 48,0 кв.м. Тобто, між сторонами фактично існує спір щодо порядку користування спільним будинком. Тому, без вирішення такого спору і реального поділу будинковолодіння за адресою [ADDRESS] надання одному із співвласників земельної ділянки під цим будинковолодінням із визначеними межами та розміром є неправомірне. Крім того, суд вказує на таке. Як вказано у ч. 1 ст. 377 ЦК України та ч. 1 ст. 120 ЗК України (у редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Матеріалами справи доводиться та не заперечується сторонами у справі, що із земельної ділянки площею 690 кв.м. на якій розміщений будинок [ADDRESS] , [PERSON] виділено дві земельні ділянки з різним цільовим призначенням, а саме для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,0213 га. та для ведення садівництва площею 0,0132 га. Однак, первинно земельна ділянка площею 690 кв.м. за адресою [ADDRESS] не мала цільового призначення для ведення садівництва, а її призначення було для будівництва та обслуговування будинку. Як пояснив у судовому засіданні свідок [PERSON] (начальник відділу земельних ресурсів міської ради), рішення щодо зміни цільового призначення земельної ділянки було викликано тим, що [PERSON] хотів утворити дві окремі земельні ділянки, а чинним законодавством заборонено передавати у власність громадянам двічі земельну ділянку одного й того самого цільового призначення. Відтак, на переконання суду, передача таких земельних ділянок у власність [PERSON] відбулася з порушеннями чинного законодавства, а ухвалене міською радою рішення порушує права [PERSON] як співвласника будинку та користувача земельної ділянки, тому таке рішення у відповідній частині підлягає скасуванню. Позовна вимога щодо скасування державної реєстрації є фактично похідною від первинної, а тому також підлягає задоволенню. Причому з врахуванням чинної редакції ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» суд вважає за правильне скасувати державну реєстрацію права власності, наслідком чого є припинення відповідного права. Таке формулювання резолютивної частини судового рішення, на переконання суду, не призводить ані до частковості задоволення вимог, ані до виходу за межі позовних вимог, оскільки метою вимоги позивачки, які суд вважає підставною, є скасування у державному реєстрі прав відомостей про право власності відповідача на спірні земельні ділянки. Тому, позовні вимоги [PERSON] є підставними та підлягають до задоволення. Щодо заяви представника відповідача [PERSON] про застосування наслідків спливу строку позовної давності, а також представника позивача [PERSON] про поновлення пропущеного строку позовної давності, суд відзначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Оскаржуване рішення міською радою прийнято 20.10.2015, а про його існування позивачка [PERSON] дізналася з листа Кам`янка-Бузької міської ради від 05.12.2018 (а.с. 21) з чим погоджуються всі учасники справи і доказів іншого матеріали справи не містять. Відтак, саме з 05.12.2018 у даній справі слід обраховувати початок строку позовної давності. До суду з даним позовом [PERSON] звернулася 23.02.2022 року, тобто більш як за три роки з моменту, коли довідалася про таке рішення. Однак, Законом України № 540-IX від 30.03.2020 доповнено Прикінцеві та перехідні положення ЦК України пунктом 12 де вказано, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до ухвалених Кабінетом Міністрів України рішень, карантин в Україні, у зв`язку з коронавірусною хворобою (COVID-19) тривав з 12.03.2020 до 30.06.2023. З врахуванням наведеного, суд вважає, що [PERSON] не пропустила строки звернення до суду, які визначені чинним законом. Положеннями ч.1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому, враховуючи докази сплати судового збору позивачкою (а.с. 1, 36), суд вважає, що сплачений судовий збір необхідно стягнути з відповідачів порівну.

Outcome: approved