Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

В грудні 2020р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-3 т.1) до відповідача ТОВ «Споживчий центр», в якому просив суд: - встановити нікчемність кредитного договору № 13.05.2019-100002414 від 13 травня 2019р. (далі по тексту - кредитний договір), укладеного між сторонами. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що влітку 2019р. на його мобільний телефон почали надходити повідомлення про наявність у нього заборгованості за кредитним договором перед відповідачем ТОВ «Споживчий центр», як кредитором. Оскільки позивач не брав у позику будь-яких коштів у ТОВ «Споживчий центр», з метою перевірки даної обставини, [PERSON] замовив з бази даних ТОВ «Українське бюро кредитних історій» інформацію про наявність кредитних зобов`язань перед відповідачем. Згідно витягу з бази даних ТОВ «Українське бюро кредитних історій» вбачається, що між позивачем [PERSON] та ТОВ «Споживчий центр» нібито був укладений зазначений вище кредитний договір, за яким позивачу було надано кредит в розмірі 4000,00 грн. При цьому кредитний договір позивач не укладав, жодних дій спрямованих на отримання у позику кредитних коштів у ТОВ «Споживчий центр» не вчиняв, грошові кошти не отримував. На думку позивача, зазначений кредитний договір було укладено невідомою особою, яка використала його паспорт громадянина України, який у нього був викрадений ще 27 липня 2017р., і про зазначений факт він відразу повідомив правоохоронні органи (витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27 липня 2017р. відомості до якого про вчинення кримінального правопорушення за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 185 КК України були внесені 27 серпня 2017р. та довідкою від 27 листопада 2019р. №81.8026-325/81.8026.2-19 виданою Державною міграційною службою). Оскільки в досудовому порядку, відповідач не вважає, що зазначений вище кредитний договір є нікчемним, з метою захисту свого порушеного права, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 грудня 2020р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу в підготовче засідання. 17 березня 2021р. на адресу суду надійшов відзив на позов (а.с. 40-43 т.1), в якому відповідач ТОВ «Споживчий центр» проти позову заперечив, вважає його необґрунтованим. На думку відповідача, факти викладені позивачем стосовно укладення кредитного договору іншою особою, а не [PERSON] , надані позивачем докази не підтверджують того, що позивач не отримував кредит, а крадіжка документів не є підтвердженням того, що позивач не отримував кредит та не повинен виконувати свої обов`язки перед відповідачем. Також відповідач зазначає, що витрати на правову допомогу є завищеними та необґрунтованими. Просив суд у позові відмовити повністю. 08 квітня 2021р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив ТОВ «Споживчий центр» (а.с. 57-59 т.1), в якій сторона позивача, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та з метою усунення будь-яких сумнівів в позиції позивача до суду було подано клопотання про проведення почеркознавчої експертизи на предмет відповідності підпису [PERSON] підписам проставленим на спірному кредитному договорі та видатковому касовому ордері під прізвищем [PERSON] . Витрати на правову допомогу вважає розумними та співмірними. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021р. заява позивача [PERSON] про витребування доказів та призначення експертизи по цивільній справі було задоволено. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2022р. поновлено зупинене провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2022р. залучено до участі у справі, в якості співвідповідача - ТОВ «Новий Колектор», у зв`язку з відступленням первісним кредитором ТОВ «Споживчий центр» новому кредитору ТОВ «Новий Колектор» право вимоги за кредитним договором. 22 травня 2023р. на адресу суду надійшов висновок експерта № СЕ-19-23/20327-ПЧ Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України за результатами проведеної почеркознавчої експертизи (а.с. 184-189 т. 1), відповідно до резолютивної частини якого: «Підписи від імені [PERSON] у кредитному договорі № 13.05.2019-100002414 від 13 травня 2019 року укладеного між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] , а саме, в п. 11.1. в графі «Зразок підпису Позичальника» та в розділі 12. Реквізити і підписи сторін - в графі підпис Позичальника виконано не [PERSON] . Підпис від імені [PERSON] у документі - видатковий касовий ордер від 13.05.2019 року, а саме, в графі «Підпис одержувача» виконано не [PERSON] ». Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2023р. було закрито підготовче судове засідання у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні миги підтримали в повному обсязі, зазначивши, що сторона відповідачів категорично не визнає, що оспорюваний правочин - кредитний договір є нікчемним, при цьому позивачем не тільки не підписувався кредитний договір, а і не були отримані на виконання цього кредитного договору, і кредитні кошти, не було підписано відповідний видатковий касовий ордер. Представник позивача звертав увагу суду, що в процесі розгляду справи первісний кредитор ТОВ «Споживчий центр» переуступив право вимоги новому кредитору ТОВ «Новий Колектор». В досудовому порядку, відповідачами не вчиняється жодних дій по відношенню до позивача щодо визнання укладеного кредитного договору - нікчемним. Відповідачі, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, своїх представників до суду не направили, поважності причин неявки не повідомили. В силу положень ст. ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи у відсутність сторони відповідачів. Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається зі змісту кредитного договору (а.с. 44, 45 т. 1), він був укладений між позивачем, як боржником та відповідачем ТОВ «Споживчий центр», як кредитором, розмір кредиту складав 4000,0 грн. на строк до 26 травня 2019р., строк користування кредитом 14 календарних днів, проценти за користування кредитом становить 28 % за 14 календарних днів. Згідно розділу 12 кредитного договору, позичальник [PERSON] , особу було встанволено на підставі паспорта громадянина України сері [NUMBER] , виданий Деснянським РУ ГУ МВС України в м. Києві 12 січня 2012р. На виконання цього кредитного договору, було видано видатковий касовий ордер № 38980225 (а.с. 46 т.1). Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що зазначений кредитний договір він не підписував, як і не підписував відповідний видатковий касовий ордер. Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 27 липня 2017р. у позивача був викрадений належний йому паспорт громадянина України серії [NUMBER] виданий 12 січня 2012р. Деснянським РУ ГУ МВС України в м. Києві, ідентифікаційний код, мобільний телефон «Iphone 5c», відомості до якого про вчинення кримінального правопорушення за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 185 КК України були внесені 27 серпня 2017р. (а.с. 8 т.1). та довідкою від 27 листопада 2019р. № 81.8026-325/81.8026.2-19 виданою Державною міграційною службою (а.с. 10 т. 1). Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Згідно із вимогами частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідності до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Дослідивши кредитний договір, сторонами якого зазначений позивач [PERSON] , як боржник та ТОВ «Споживчий центр», як кредитор, видатковий касовий ордер від 13 травня 2019р. та висновок експерта № СЕ-19-23/20327-ПЧ Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України суд встановив, що вони підписані не позивачем. На спростування зазначених обставин, стороною відповідачів протягом всього часу розгляду справи в суді не було подано жодного належного і допустимого доказу. Згідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч. 2 ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2021р. у справі № 441/1325/16-ц (провадження № 61-20329св19) зроблено висновок, що «правовим наслідком недодержання письмової форми кредитного договору є його нікчемність». Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Таким чином, враховуючи те, що позивачем не підписувався кредитний договір, що встановлено судом під час розгляду справи в суді, суд приходить до обґрунтованих висновків того, що кредитний договір є нікчемним. Судом встановлено, що сторона відповідачів не визнає, що кредитний договір є нікчемним, у зв`язку з чим, під час розгляду справи в суді ТОВ «Споживчий центр» переуступив право вимоги за кредитним договором до позивача, як боржника новому кредитору ТОВ «Новий Колектор» 30 листопада 2021р. (а.с. 151 т.1). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України, в п. 5 Постанови № 9 від 06 листопада 2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи положення ст. ст. 512, 514 ЦК України, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме слід визнати нікчемним кредитний договір, сторонами якого зазначено: позивача та відповідача ТОВ «Споживчий центр», правонаступником якого є ТОВ «Новий Колектор». Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача ТОВ «Новий Колектор» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,8 грн.; витрати на проведення судової експертизи у розмірі 9177,6 грн. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідачів на його користь витрат на правничу допомогу у розмірі 37300,0 грн., то в цій частині вимоги відшкодування судових витрат підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018р. у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018р. у справі № 814/698/16. В обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача було подано відповідний договір, квитанції на понесення витрат, детальний опис робіт. Судом встановлено, що стороною позивача було завищено час на окремі види робіт, зокрема кількість годин участі представника позивача в судових засіданнях є завищеною, виконання робіт, які не пов`язані з професійної правничою допомогу, оформлення пакету документів тощо. Крім того, згідно з позицією, сформульованою Верховним Судом у постанові від 15 травня 2018р. у справі № 821/1594/17, з огляду на запровадження нових правил відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, для підтвердження та обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу необхідне приведення укладених до 15 грудня 2017р. договорів у відповідність до вимог діючого ЦПК України та доведення відображення фахівцем у галузі права та адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013р. № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013р. за № 1686/24218. Враховуючи положення ст. 137 ЦПК України, суд приходить до висновку, що розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню до розміру 20000,0 грн., які підлягають стягненню з ТОВ «Новий Колектор», при цьому судом враховано, що вирішення питання про компенсацію витрат на правничу допомогу Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», зазначив, що оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Outcome: partial