Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в якому просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами в розмірі 28007,12 грн., станом на 31.12.2022 року, за виконавчим листом №569/16692/21 від 07.12.2021 року виданим Рівненським міським судом Рівненської області. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16 вересня 2005 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, від якого мають сина [PERSON] [INFO] . Проте, спільне життя у них не склалося. Рішенням Рівненського міського суду від 28.10.2021 року по справі №569/16692/21 шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 16 вересня 2005 року було розірвано. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня пред`явлення позову до суду 13 серпня 2021 року і до досягнення сином повноліття. Так 14.12.2021 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №569/16692/21 від 07.12.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] . Проте позивач зазначає, що в 2022 році йому було діагностовано тяжке хронічне прогресуюче захворювання нецукровий діабет (важка форма). Ця хвороба характеризується розвитком серйозних ускладнень, що потребують дорогого лікування, є однією з основних причин передчасної смертності. Це дуже рідкісне захворювання, тому остаточному його діагностуванню передували місяці дороговартісних обстежень. Що в свою чергу позбавило його можливості працювати та відповідно сплачувати аліменти. 03.02.2023 року позивачу було призначено III групу інвалідності. Також зазначає, що [INFO] помер його батько - [PERSON] , організація його поховання в повному обсязі лягла на нього та знову потягла значних фінансових затрат. Як результат у нього виникла заборгованість зі сплати аліментів в сумі 28007,12 грн. Зазначає, що він в жодному випадку не ухилявся від сплати аліментів та платив їх при наявності коштів, що в свою чергу підтверджується як квитанціями сплату аліментів так і розрахунком заборгованості зі сплати аліментів. 16.06.2023 року до суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Зазначає, що з довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААВ № 483978 від 03.02.2023 року, яка була додана позивачем до позовної заяви, що у пункті 12. «Висновок про умови та характер праці» зазначено: «Може працювати за обраним фахом». Тобто, позивач не визнаний непрацездатним, а отже останнім не було надано доказів, які б підтверджували неможливість виконання роботи за своєю професією або інших обставин які унеможливлюють його працевлаштування, тому він зобов`язаний виконувати свій обов`язок щодо сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] . Крім того зазначає, що спільний син [PERSON] має захворювання очей та потребує систематичного лікування. Під час проходження курсу апаратного лікування відповідачка забезпечує його виключно за свій рахунок. Просить в задоволені позову відмовити повністю. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи‚ вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що на виконані у відділі ДВС у місті Рівному Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) знаходиться виконавче провадження №67878479 від 14.12.2021р. з примусового виконання виконавчого листа № 569/16692/21, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 07.12.2021 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня пред`явлення позову до суду - 13 серпня 2021 року і до досягнення сином повноліття. Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів по виконавчому листу 569/16692/21 від 07.12.2021 року, складеного старшим державним виконавцем Володимиром Адамчо, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на користь [PERSON] (станом на 31.12.022р.) за період з 13.08.2021 по 31.12.2022 року становить 28007,12 грн. Відповідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії [PERSON] , [INFO] з 27.01.2023 року є інвалідом ІІІ групи, загальне захворювання, інвалідність встановлено до лютого 2024 р. В п. 12 «Висновок про умови та характер праці» зазначено, що позивач може працювати за обраним фахом. Згідно епікризу №3632, №903 та №2690, вбачається, що [PERSON] [INFO] періодично знаходився на лікуванні (в період з 05.10.2022р. по 12.10.2022р., з 05.09.2022р. по 19.09.2022р., з 03.08.2022р. по 11.08.2022р.). Згідно довідкок виданих Рівненською філією Рівненського ОЦЗ від 07.02.2023р. та 13.03.2023р., дохід [PERSON] за період з 18.12.2020 по 17.02.2022р. становить 8884,94грн., за період з 05.01.2023 по 28.02.2023р. становить 1838,71грн. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Відповідно до частини другої статті 197 СК України, з підстав якої заявлено позов, за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. Такі ж висновки викладені Верховним Судом, у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 343/860/17, у постанові від 1 серпня 2018 року у справі № 344/12158/16-ц та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 592/2683/17. Верховний Суд у постановах від 18 січня 2018 року по справі №706/136/16-ц, від 25 червня 2018 року у справі №753/23672/16-ц та від 27 лютого 2019 року у справі №307/1186/17 дійшов висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Звертаючись до суду з позовом до [PERSON] про звільнення його від заборгованості по аліментам в розмірі 28007,12грн. станом на 31.12.2022, позивач [PERSON] посилається на ту обставину, що має інвалідність ІІІ групи у зв`язку з хронічним захворюванням нецукровий діабет (важка форма). Проте відповідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, серії 12ААВ №483978 від 03.02.2023, вбачається, що [PERSON] може працювати за обраним фахом. Так аліменти присуджено у 2021 році, заборгованість накопичувалась саме з 13.08.2021 по 31.12.2022 року, тобто з серпня 2021р. по грудень 2022р. позивач мав можливість працювати. Посилання позивача на факти періодичного перебування на лікуванні, наявність встановленої в 2023р. інвалідності не є тими обставинами, що підтверджують суттєву зміну матеріального становища, що давало б підстави для звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Так, позивачем до матеріалів справи не долучено доказів на понесення ним значних витрат на лікування. В матеріалах справи наявна тільки одна квитанція від 08.09.2022р. щодо купівлі ліків на суму 489,50 грн. З огляду на вказане суд позбавлений можливості визнати вказані обставини такими, що мають істотне значення і дають підстави для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами станом на 31.12.2022р. в сумі 28007,12грн. Згідно довідки КНП «Міська дитяча лікарня» від 12.06.2023 року [PERSON] [INFO] страждає на змішаний астигматизм обох очей. Розбіжна альтернуюча косоокість. За станом здоров`я йому рекомендується постійне використання окулярів, курси апаратного лікування 2 рази на рік, вітамінотерапія. Слід зазначити що стягнуті судом з позивача аліменти є власністю дитини. Позивач не був позбавлений можливості сплачувати аліменти в розмірі встановленому судом або звернутись до суду для вирішення спору щодо зменшення розміру аліментів. При цьому, суд звертає увагу на те, що, розглядаючи дану цивільну справу, суд виходить з інтересів, в першу чергу дитини та повинен дотриматися балансу права платника аліментів на звільнення його від сплати заборгованості за аліментами та права дітей на утримання з боку батька. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, ч. 7 ст. 8 СК України передбачають, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. На підставі вищенаведеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що обставини на які посилається позивач не мають істотного значення для справи, оскільки позивач має третю групу інвалідності і може працювати за фахом. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed