Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] адвокат Комісар О.В. 11 травня 2022 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] , та просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі - 22167,68 грн., що складаються з суми позики 18500,00 грн., процентів від суми позики 124,68 грн., інфляційних збитків 2895,25 грн., 3% річних 647,75 грн., а також суму сплаченого судового збору. Свою вимогу мотивував тим, що 19 січня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики укладений в усній формі у вигляді розписки. Відповідно до умов договору позивач надала відповідачу в борг грошові кошти у розмірі 18500,00 грн., а відповідач зобов`язується повернути позивачу кошти у повному обсязі до 01.03.2021. У зв`язку з тим, що відповідач не повернув кошти до 01.03.2021. [PERSON] надіслала відповідачу письмову вимогу, проте по сьогоднішній день грошові кошти повернуті не були. Позивач у судове засідання не з`явилася, проте її представник адвокат Комісар О.В. надав заяву, в якій просив розглянути справу участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про судове засідання був повідомлений належним чином, проте судові виклики на судові засідання повернулись із зазначенням «Адресат відсутній за вказаною адресою». Іншими належними даними про місце перебування чи роботи відповідача суд не володіє. Згідно ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, виклик відповідача було здійснено на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» на веб-сайті Котовського міськрайонного суду Одеської області, що є належним повідомленням про дату, час та місце проведення судового засідання. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Згідно з вимогами ч. 1 ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.\~4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 19 січня 2021 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав позику у розмірі 18500,00 грн., що підтверджується власноруч написаною розпискою, з терміном повернення коштів до 01.03.2021. У вказаний строк [PERSON] борг не повернув, ухиляється від виконання зобов`язання. У випадку прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, боржник зобов`язаний, окрім основної суми боргу, сплатити проценти від суми позики згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, 3% річних від простроченої суми боргу та інфляційні збитки, якщо інше не встановлено за договором. Відповідно до Договору позики від 19.01.2021 розмір відсотків не встановлювався. У вказаний строк [PERSON] борг не повернув, ухиляється від виконання зобов`язання. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають у тому числі з договорів. Згідно до вимог ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, ст. 1046 ЦК України. Частина 2 ст.\~1047\~ЦК України передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки . Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. За договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором ч. 1 ст. 1049 ЦК України. Враховуючи те, що в наданій суду копії розписки прямо зазначено про отримання 19 січня 2021 року відповідачем [PERSON] грошових коштів від позивача [PERSON] в сумі 18500,00 грн., а також обов`язок їх повернути до 01 березня 2021 року та належним чином вказане зобов`язання не виконано, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Крім того, позивачем заявлено також вимогу про стягнення процентів від суми позики згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, 3% річних від простроченої суми боргу та інфляційних збитків. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене ч. 2 ст.\~625\~ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У ч. 2 ст.\~625\~ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. З огляду на викладене, суд погоджується з розрахунками сторони позивача приведеним в позові стосовно стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості за договором позики від 19.03.2021 року в сумі 22167,68 грн., що складаються з суми позики 18500,00 грн., процентів від суми позики 124,68 грн., інфляційних збитків 2895,25 грн., 3% річних 647,75 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує на користь позивача витрати, пов`язані зі сплатою нею судового збору за подачу позову\~в розмірі 992,40\~грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved