Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

заступник керівника Чернігівської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави, в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області до [PERSON] про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації. Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що [PERSON] , яка є громадянкою російської федерації республіка Башкортостан, місце проживання [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , паспорт іноземця [NUMBER] , набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7422086800:10:001:0692 площею 0,1469 га, з цільовим призначенням для ведення особистого товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Олбинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, на даний час Кіптівська ОТГ Чернігівського району Чернігівської області. На підставі вказаного свідоцтва, [PERSON] зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності за земельну ділянку з кадастровим номером 7422086800:10:001:0692 (номер запису про право власності 35303992 від 29.01.2020, індексний номер рішення про державну реєстрацію 50938174 від 03.02.2020). Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером 7422086800:10:001:0692 передана в користування Товариству з обмеженою відповідальністю «ЛЕАГРО» на 10 років (договір оренди зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухома майно 29.01.2020, номер запису 35304024 (індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 50938174 від 03.02.2020). Таким чином, громадянка російської федерації [PERSON] у січні 2020 року набула право власності на земельну ділянку товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Олбинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області та протягом року не виконала покладений на неї у зв`язку з цим обов`язок відчужити земельну ділянку упродовж встановленого законодавством України річного строку, який сплив 29.01.2021. В судовому засіданні прокурор вимоги позовної заяви підтримав та просив задовольнити з підстав, зазначених у позові. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Представник позивача Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області у судове засідання не з`явився, згідно письмової заяви просив розгляд справи проводити без його участі. Заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилась, хоч про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Повідомлення про причини неявки чи відкладення розгляду справи, а також відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило. Також, Відповідач у відповідності до положень ст.131 ЦПК України не повідомив суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. У зв`язку з цим суд на підставі ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши прокурора, дослідивши письмові докази по справі та оцінивши їх сукупності, суд вважає, що позов необхідно задовольнити повністю. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] , яка є громадянкою російської федерації республіка Башкортостан, місце проживання [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , паспорт іноземця [NUMBER] , набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7422086800:10:001:0692 площею 0,1469 га, з цільовим призначенням для ведення особистого товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Олбинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, на даний час Кіптівська ОТГ Чернігівського району Чернігівської області. На підставі вказаного свідоцтва, [PERSON] зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності за земельну ділянку з кадастровим номером 7422086800:10:001:0692 (номер запису про право власності 35303992 від 29.01.2020, індексний номер рішення про державну реєстрацію 50938174 від 03.02.2020). Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером 7422086800:10:001:0692 передана в користування Товариству з обмеженою відповідальністю «ЛЕАГРО» на 10 років (договір оренди зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухома майно 29.01.2020, номер запису 35304024 (індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 50938174 від 03.02.2020). Таким чином, громадянка російської федерації [PERSON] у січні 2020 року набула право власності на земельну ділянку товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Олбинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області та протягом року не виконала покладений на неї у зв`язку з цим обов`язок відчужити земельну ділянку упродовж встановленого законодавством України річного строку, який сплив 29.01.2021. Згідно статей 13, 14 Конституції України, земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Суб`єктами права приватної власності на землю відповідно до статті 80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм Земельного кодексу України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до частини другої статті 81 Земельного кодексу України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно частини 3 статті 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно до частини п`ятої статті 22 Земельного кодексу України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. Одночасно за змістом частини четвертої статті 81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч.ч.2,4 ст.145 Земельного кодексу України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Пунктом 10 частини 1 статті 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Згідно статті 354 Цивільного кодексу України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Частиною 6 статті 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Так, статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. У даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що відповідач [PERSON] порушила визначену ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України процедуру використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, та як іноземний громадянин, не відчуживши її упродовж року після набуття права власності, на теперішній час безперешкодно використовує спірну земельну ділянку на території України. Підставою представництва прокурором інтересів держави в даних спірних правовідносинах є бездіяльність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах - Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (частина 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру»). Правовий висновок щодо застосування частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (частина 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). У рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 №3-рп/99 у справі про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді щодо визначення поняття «інтереси держави» висловлено позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх об`єктів права власності та господарювання тощо (п.3 мотивувальної частини). Підставою для представництва в суді інтересів держави стали факти порушення законодавства при використанні іноземним громадянином земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка не відчужила її упродовж року після набуття права власності. Дана процедура безумовно передбачена чинним земельним законодавством (ч.4 ст. 81 Земельного кодексу України), та ця норма є імперативною і не передбачає винятків. З огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ. Обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яку відповідач незаконно використовує, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно використовуються іноземними громадянами, оскільки зазначений спосіб захисту чітко визначений частиною 4 статті 81 Земельного кодексу України. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] будучи іноземною громадянкою, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 29.01.2020 року по теперішній час) не відчужила її, є підстави для її конфіскації у власність держави. Виходячи з викладеного позовні вимоги заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури підлягають повному задоволенню. Вирішуючи питання про судові витрати, суд бере до уваги, що відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову Чернігівською окружною прокуратурою було сплачено судовий збір за пред`явлення позову у сумі 2684 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №704 від 24.03.2023, а позов задоволено у повному обсязі, то з відповідача на користь прокуратури необхідно стягнути 2684 грн. 00 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved