Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

У травні 2023 року [PERSON] звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , зазначивши, що 11 квітня 2018 року Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб, актовий запис №448. В подальшому, рішенням Подільського районного суду міста Києва від 01 грудня 2020 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу в сторін є спільна дочка [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу постійно проживає з позивачем та має із ним сталий соціальний зв`язок. Позивач добросовісно виконує свої батьківські обов`язки, створює для дитини всі необхідні умови для проживання та розвитку, забезпечує усім необхідним та піклується про культурний розвиток та належний відпочинок дитини. Відповідачка лише раз на два-три тижні відвідує свою дочку, мало нею цікавиться та забезпечити її в повній мірі не може. Враховуючи інтереси дитини, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить визначити місце проживання дитини разом із ним. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 травня 2023 року справу передано у провадження судді Ковбасюк О.О. Ухвалою суду від 29 травня 2023 року позовну заяву було залишено без руху для усунення недоліків. Ухвалою суду від 06 червня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 11 липня 2023 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано в Органу опіки та піклування Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації висновок щодо розв`язання даного спору, а також задоволено клопотання про виклик свідків. 15 вересня 2023 року органом опіки та піклування надано до суду висновок щодо розв`язання даного спору, а також подано клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи. Ухвалою суду від 18 вересня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Додатково позивач пояснив, що їхня з відповідачкою дочка [PERSON] вже декілька років проживає з ним та повністю перебуває на його утриманні. Ним створено всі належні умови для проживання, навчання та розвитку дитини, на даний час він готує дитину до школи, тому виникла необхідність у визначенні її місця проживання. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечуючи щодо визначення місця проживання дитини з батьком. При цьому вона пояснила, що підтримує з дочкою зв`язок, спілкується з нею по телефону, однак найкращим інтересам дитини відповідатиме визначення її місця проживання разом з батьком. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. З огляду на наявну в матеріалах справи заяву та висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання даного спору, суд, з урахуванням думки сторін, ухвалив проводити розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Заслухавши доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який було зареєстровано 11 квітня 2018 року Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №448, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу в сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 01 грудня 2020 року, ухваленим у цивільній справі №758/2066/20, шлюб між сторонами розірвано. Матеріалами справи підтверджується, що позивач [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою та фактично проживає у квартирі разом зі своєю дочкою, яка також має статус внутрішньо переміщеної особи, за адресою [ADDRESS] , яку позивач орендує на підставі договору оренди житла від 23 травня 2022 року. В своєму позові позивач зазначає, що він добросовісно виконує свої батьківські обов`язки, створює для дитини всі необхідні умови для проживання та гармонійного розвитку, забезпечує її усім необхідним та піклується про її культурний розвиток та належний відпочинок. Судом приймаються до уваги такі його доводи, оскільки вони підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Так, із матеріалів справи вбачається, що позивач офіційно працевлаштований та має стабільний дохід, що підтверджується довідками ФОП [PERSON] №1 та №СМ00-000001 від 26 квітня 2023 року. Згідно з довідкою ДНЗ (ясла-садок) №160 Дарницького району м. Києва №38 від 27 квітня 2023 року [PERSON] зарахована у вказаний дошкільний заклад з 09 березня 2021 року та відвідувала заклад по 23 лютого 2022 року, оскільки відповідно до наказу ДНЗ №59 від 25 лютого 2022 року «Про організацію освітнього процесу в ЗДО з 28.02.2022» освітній процес зупинено з 28 лютого 2022 року. Крім того, в довідці зазначено, що у дні відвідування дитиною ЗДО її приводив та забирав батько [PERSON] . Вирішуючи обґрунтованість позовних вимог, суд також враховує наступне. Відповідно до ст. 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в сімейне життя, крім випадків встановлених Конституцією України. Положеннями ч. 6 ст. 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Згідно з ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції про права дитини держава повинна забезпечувати, щоб дитина не розлучалась з батьками проти її бажанню. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Таким чином, законодавством визначена рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини та, відповідно, рівність прав та обов`язків дитини щодо батьків, а також те, що визначальну роль при вирішенні питань про місце проживання дітей з одним з батьків повинні відігравати найкращі інтереси дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини. Вони зобов`язані піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіті, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Забороняються фізичні покарання дитини батьками. Згідно із ст. 155, 157 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а також, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. У силу частини першої статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. При вирішенні спору суд, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, бере до уваги правовий висновок, висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2018 року по справі № 402/428/16-ц. Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 716/591/19. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Як встановлено судом із досліджених доказів, малолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом із батьком, активну участь у навчанні та вихованні дочки приймає саме батько, він піклується про належне матеріальне забезпечення життя дитини та її гармонійний особистісний розвиток. З`ясовано також, що батько дитини працює, має стабільний дохід, у квартирі за місцем їхнього проживання створені всі належні умови для нормального життя та навчання дитини. Суд наголошує, що існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. За правилами ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Із висновку Органу опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації №101-7879/02 від 13 вересня 2023 року вбачається, що вказаний орган опіки вирішив за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з її батьком [PERSON] , [INFO] . Зважаючи на встановлені судом обставини, суд не вбачає підстав для непогодження із висновком органу опіки та піклування, який не суперечить інтересам дитини. Крім того, судом враховується позиція відповідачки у даній справі, яка не заперечила щодо визначення місця проживання її малолітньої дочки разом із позивачем, підтвердивши це безпосередньо в судовому засіданні. Із урахуванням вищевказаних обставин у їх сукупності, суд приходить до висновку, що найкращим інтересам дитини відповідатиме її спільне проживання саме з батьком. Таким чином, проаналізувавши встановлені вище обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, виходячи із засад справедливості та захисту прав малолітньої дитини, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Разом із цим, суд наголошує на тому, що дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм національного законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Мати, яка проживає окремо від дитини, зобов`язана брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи її ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до матері, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Батько, який проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19 січня 2022 року у справі № 189/68/20 (провадження № 61-16244св21). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved