Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

Позивачка, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, просить суд: стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошові сумі в розмірі 5 000,00 грн, щомісячно, з дня пред`явлення позову до суду і до повноліття дитини. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебувала з 07.11.2009 по 2013 рік у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва. У шлюбі з відповідачем народився син - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу з відповідачем дитина проживає з нею. Відповідач з моменту окремого проживання, участі в фінансовому утриманні дитини бере вкрай рідко, платежі носять періодичний та несистематичний характер. До початку введення в Україні воєнного стану вони складали від 700,00 до 1 000,00 грн., що не відповідає якнайкращому забезпеченню інтересів дитини та суперечать нормам законодавства щодо обов`язку батьків утримувати дітей. Домовленостей щодо участі відповідача в утриманні сина досягнуто не було. Перед зверненням до суду із позовною заявою про стягнення аліментів, відповідач перерахував на банківську картку сина 2 000,00 грн. Відповідач є особою працездатного віку, фізичною особою-підприємцем та має у власності нерухоме майно, що свідчить про можливість останнього сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.01.2023 відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та визначено відповідні строки. Копію вказаної ухвали суду з копіює позовної заяви з додатками відповідач не отримав, а конверт повернувся до суду з поміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Представник позивача копію ухвали суду про відкриття провадження отримала 27.01.2023, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. 30.05.2023 судом постановлено ухвалу про виправлення описки. 20.07.2023 до суду від відповідача, [PERSON] , надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та ухвалити рішення про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1 500,00 грн. щомісячно. Додатково вказав суду, що жодних доказів на підтвердження того факту, що син [PERSON] проживає з позивачем до позову не додано. Окрім того, до позову не додано доказів на підтвердження факту понесення позивачем витрат на утримання сина в загальній сумі 10 000, 00 грн. щомісячно. Позивач лише посилається в позові на те, що левова частка утримання дитини покладена по неї, не надаючи жодного обґрунтування розміру стягуваних аліментів - 5 000,00 грн. Водночас, позивач посилається на наявність у відповідача квартири в м. Ірпінь та додає до позову інформацію з порталу «Опендатабот» про статус ФОП у відповідача, інформацію про належну йому нерухомість з цього ж ресурсу. Будь-яких доходів як ФОП не отримує з червня 2022 року. Крім того вказав, що не має рухомого та нерухомого майна, окрім квартири в м. Ірпінь. У якій проживає він, його донька та дружина, з якою він перебуває у фактичних шлюбних відносинах. Крім того зазначив, що на його утриманні перебувають його батьки, малолітня донька та дружина, з якою останній перебуває у фактичних шлюбних відносинах. Вказав, що має несистематичний дохід, що обумовлений воєнними діями та правовим режимом воєнного стану в країні. Має заборгованість перед АТ «КБ «Приватбанк» в розмірі більше, ніж 50 000,00 грн., перед AT «Універсал банк» в розмірі 45 384, 08 грн. та перед КП «Ірпіньводоканал». З урахуванням такого, має можливість сплачувати аліменти у розмірі не більше, ніж 1 500, 00 грн. щомісячно. 26.07.2023 до суду від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якій остання вказала, що не відповідають дійсності твердження відповідача щодо дійсності проживання сина з позивачкою, оскільки спростовуються його ж доводами. Те, що відповідач не заперечує в цілому право позивача на стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] , підтверджує, що відповідач насправді достеменно знає, що син проживає з позивачем, адже спілкується з ним, і ніколи не ставив питання щодо того, де і з ким проживає син. У частині відсутності доказів понесення витрат на утримання сина в заявленому розмірі вказала, що законодавством не встановлено обов`язку стягувача аліментів надавати суду розрахунок та докази витрат на утримання дитини, які стягувач поніс на утримання дитини до подання позову про стягнення аліментів. Зазначила, що факт відсутності у батька можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів, ця обставина не звільняє батьків від обов`язку но утриманню дитини. Доводи відповідача щодо низького рівня доходу та існування кредитних зобов`язань, позивач вважає не прийнятними з огляду на його здоровий фізичний стан та не обмеження у виборі роботи з гідним рівнем заробітної плати. Будь-яких обмежень за станом здоров`я щодо надання сину утримання відповідач не має. Окрім того, оформлюючи у АТ «КБ «Приватбанк» та у АТ «Універсал банк» банківські картки з кредитним лімітом, та використовуючи суми кредитних лімітів на цих картках, відповідач усвідомлював свої дії, погоджувався із запропонованими банками умовами, що свідчить про існування умов для виконання ним кредитних зобов`язань. Факт відкриття судом провадження у справі про стягнення АТ «КБ «Приватбанк» з відповідача заборгованості но кредиту не може слугувати підставою для звільнення відповідача від належного утримання сина, а ці доводи є відверто цинічними, оскільки забезпечення належного рівня життя своєї дитини є обов`язком батька. При цьому, відповідач працездатний, може працювати та сплачувати як свої кредитні зобов`язання, так і аліменти на утримання сина, а не перекладати свої обов`язки батька на плечі позивача та на інших осіб. Відповідач, як і на дату подання позову, є фізичною особою-підприємцем, діяльність якого не припинена. Квартира за адресою: [ADDRESS] , як і на момент подання позову, перебуває у приватній власності відповідача. Посилалася на те, що відповідачем у належний спосіб не доведено та не надано до суду доказів спільного проживання його фактичної дружини та малолітньої доньки разом із ним та факту їх утримання лише відповідачем. Не заслуговують на увагу також доводи відповідача у частині утримання своїх батьків, оскільки останній не довів факту безпосереднього їх утримання лише останнім, з урахуванням наявності брата та сестри. Відповідачем не надано доказів того, що він проживає зі своїми батьками, не надає доказів того, що його батьки погребують матеріальної допомоги, не надано доказів того, що саме ним сплачуються комунальні послуги, не підтверджено, що він надає такі кошти для оплати комунальних послуг своїм батькам. Відповідач не надав доказів того, що утримання ним його дочки [PERSON] , 2019 р.н., що народилася від іншої жінки, є рівнозначним утриманню спільного з позивачем сина, і що таке утримання дочки теж складає 1500,00 гри. з його сторони (тобто на дочку [PERSON] відповідач та її матір в місяць мають витрачати 3000,00 грн.). Позивач вважає, що запропонований відповідачем розмір аліментів па утримання дитини є не лише недостатнім, й таким, що не відповідає принципу «найкращих інтересів дитини». Адже він є вдвічі менший навіть за прожитковий мінімум для дитини 13 річного віку, який має син [PERSON] (в 2023 році прожитковий мінімум для дитини віку сина сторін складає 2833,00 грн.). Посилання відповідача на те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, а тому аліменти у розмірі 1500,00 грн. забезпечать належний рівень життя сина, є лише його припущенням, яке не доведено жодними доказами. 01.08.2023 до суду від відповідача, [PERSON] , надійшли заперечення, у яких останній вказав, що не відмовляється від виконання обов`язку щодо утримання дитини, а батьки мають не лише рівні права щодо дитини, а і рівні обов`язки, що означає, що батьки несуть витрати на утримання дітей спільно в рівних частинах. Зазначив, що викладені у відповіді на відзив доводи представника позивача не заслуговують на увагу та не підтверджені належними доказами. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом та убачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.11.2009, який було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва. В період шлюбу у сторін народився син, [PERSON] , [INFO] (а.с. 5, 8). Відповідачу на праві спільної часткової власності належить квартира, що підтверджується витягом з Опендатабот (а.с. 15-15). Позивачка зазначає, що проживає разом з сином за адресою: [ADDRESS] . Сторонами не було укладено договір про сплату аліментів на дитину у порядку ст. 189 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 9 ст. 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За приписами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. За вимог ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Так, судом встановлено, що відповідач перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] . Від яких відповідач має малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.12.2019. Остання має зареєстроване місце проживання, що збігається із місцем реєстрації відповідача (а.с. 46, 47, 48). У власності рухомого майна немає, що підтверджується даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів (а.с.65). Відповідач станом на 22.06.2023 має заборгованість за спожиті комунальні послуги в КП «Ірпіньводоканал» (а.с.66). Крім того, останній має непогашені кредитні зобов`язання перед АТ «КБ «Приватбанк» та АТ «Універсал банк» (а.с.68, 69). До доводів відповідача та доказів на їх підтвердження, у частині того, що на його утриманні перебувають його батьки, суд ставиться критично, оскільки наведені доводи не підтверджені належними, достатніми та достовірними доказами, щоб надавало змогу суду встановити зворотнє. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 3 ст. 183 СК України). Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи убачається, що позивачка проживає разом з малолітнім сином [PERSON] , який перебуває на її утриманні. При цьому, відповідач є особою працездатного віку, законодавчо на останнього покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власної дитини, у зв`язку з чим враховуючи вимоги ст. 182 СК України, беручи до уваги те, що відповідач має на утриманні малолітню доньку, не зважаючи на доводи у частині перебування у фактичних шлюбних відносинах та перебування на його утриманні батьків, які не підтверджені належними та достатніми доказами, суд доходить висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 2833 гривні, щомісячно, починаючи з 20.10.2022 і до досягнення дитиною повноліття, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та відповідатиме принципам розумності та справедливості, з урахуванням усіх істотних обставин справи, у розрізі спірних правовідносин. У відповідності до ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 20.10.2022. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки в силу п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач була звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів, з урахуванням ч.6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial