Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

Представник Державного навчального закладу "Сумське міжрегіональне вище професійне училище" звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтований тим, що [PERSON] зареєстрована в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею зареєстровані її діти: донька [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] . За [PERSON] закріплено кімнату № [NUMBER] , права приватної власності на дану кімнату у неї та членів її родини немає. Зазначений будинок (навчальний гуртожиток) знаходиться в державній формі власності, а саме Міністерства освіти і науки України та знаходиться на балансі Державного навчального закладу «Сумське міжрегіональне вище професійне училище». Між Державним навчальним закладом «Сумське міжрегіональне вище професійне училище» та [PERSON] укладено Договір № 59 на тимчасове проживання в гуртожитку від 04.05.2017. З постанови Верховного суду України від 30.10.2012 по справі 6-59цс13 та висновків Постанови Верховного суду України від 20 квітня 2016 року по справі 6-2951цс15 вбачається, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь Державного навчального закладу «Сумське міжрегіональне вище професійне училище» становить 27841,71 грн. Тому просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг у розмірі 27841,71 грн та витрати по сплаті судового збору. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Яковенко Є.М. надав до суду відзив у якому просив здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін та відмовити у задоволенні позовних вимог, застосувати наслідки пропуску позивачем строків позовної давності та стягнути судові витрати. Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, у якому просить проводити розгляд справи в спрощеному провадженні без виклику сторін, стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 27841,71 грн та судовий збір у розмірі 1073, 60 грн. Щодо відшкодування витрат пов`язаних з оплатою правничої допомоги адвоката відповідача не погоджується, вважає це не правомірним. З приводу клопотання представника щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Ч. 5 ст. 279 ЦПК передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи (ч. 6 ст. 279 ЦПК). Таким чином, враховуючи, що предмет даного позову є стягнення заборгованості по сплаті житлово-комунальних послугу розмірі 27841,71 грн, тому суддя не вбачає підстав для розгляду справи з викликом сторін. З`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, та дослідивши надані докази відповідачем, судом встановлено наступне. Згідно довідки № 26 від 26.07.2023 [PERSON] дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] житлову площу 17,1 кв. м. Склад сім`ї три чол.: наймач [PERSON] , донька [PERSON] , син [PERSON] (а.с. 9). Зазначений будинок (навчальний гуртожиток) знаходиться в державній формі власності, а саме Міністерства освіти і науки України та знаходиться на балансі Державного навчального закладу «Сумське міжрегіональне вище професійне училище». Між ТОВ "КППВ" та Державним навчальним закладом "Сумське міжрегіональне вище професійне училище" укладено договір № ОБ6/23-001 про надання послуги з постачання теплової енергії від 27.01.2023 (а.с. 10-13). 09.02.2023 укладено Договір № 90429 з власником (користувачем) будівлі (приміщення у будівлі) про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення між КП "Міськводоканал" СМР та Державним навчальним закладом "Сумське міжрегіональне вище професійне училище" (а.с. 14-17). Між ТОВ "А-Муссон" та Державним навчальним закладом "Сумське міжрегіональне вище професійне училище" 26.01.2023 укладено договір про надання послуг з поводження з побутовими відходами (а.с. 19-20). Державним навчальним закладом "Сумське міжрегіональне вище професійне училище" направлялось [PERSON] претензію-попередження від 17.05.2023. З Журналу обліку відвідувачів гуртожитку ДНЗ «Сумське міжрегіональне ВПУ» на 2023 рік вбачається, що [PERSON] приходила та перебувала в кімнаті № 525. Під час поширення короновірусної хвороби та запобігання її поширенню, оскільки в гуртожитку мешкають учні, адміністрацією закладу освіти було видано наказ від 22.10.2021 №\~390-ОД «Про роботу гуртожитку під час карантину» було винесено обмеження в відвідуванні гуртожитку Листом Управління «ЦНАІІ» СМР від 21.04.2023 №14.01-12/2215 зазначено, що зняття з реєстрації місця проживання Відповідача та її дітей скасовано, відповідно до п.91 Постанови КМУ від 07.02.2022 №265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», підстава - рішення Ковпаківського районного в м. Суми суду, справа №22-ц-1488/2008. Наказом по закладу від 16.06.2023 №199-ОД «Про скасування наказів» підтверджено реєстрацію Відповідача. Також листами: до адміністрації закладу освіти від 23.05.2023 від Відповідача, [PERSON] , до Управління «ЦНАІІ у м. Суми» СМР (лист від 06.04.2023№ 14.01-15/770), до Управління комунального майна СМР (лист від 28.03.2023 №52/10.01-10) підтверджено використання даної кімнати з подальшим бажанням Відповідачки її приватизації. Постановою Верховного суду України від 30.10.2012 по справі 6-59цс13 та висновків Постанови Верховного суду України від 20 квітня 2016 року по справі 6- 2951 цс 15 вбачається, що споживачі зобов`язані оплатити житлово - комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь Державного навчального закладу «Сумське міжрегіональне вище професійне училище» за період з 01.01.2018 по 01.02.2023 становить 27841,71 грн, а саме: за 2018 рік: 5553,30 грн; за 2019 рік: 506,67 грн; за 2020 рік: 3852,19 грн; за 2021 рік: 6779,68 грн; за 2022 рік: 9263,44 грн; за 01.01.2023 - 01.03.2023 рік: 2899,77 грн (а.с. 7-8). Доказів того, що послуги відповідачу не надавались, що вона не користувалася наданими послугами і потреби в таких послугах не мала, належними та допустимими доказами не доведено та матеріалами справи не підтверджено. Отже, між сторонами виникли зобов`язальні житлово-комунальні правовідносини, що регулюються Цивільним кодексом України. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямовані на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, які не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлений обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Обов`язок, а не право власника квартири як споживача послуг укласти договір на надання житлово - комунальних послуг та оплачувати житлово - комунальні послуги у строки встановлені договором або законом, передбачений п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992 № 572 із змінами та доповненнями. Відповідно до ст.162 ЖК України, плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з вимогами п. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» споживач зобов`язаний своєчасно здійснювати оплату житлово - комунальних послуг. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець, зобов`язаний: забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньо будинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості. Згідно ст. 66,67,68 ЖК України наймачі (власники квартири) зобов`язані своєчасно сплачувати квартплату (експлуатаційні витрати) щомісяця. Згідно із ст. 162 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. У відповідності з п.п. 4, 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572 зі змінами від 24.01.2006 та п. 5 ч. 3 ст. 20, ст. 32 Закону України «Про житлово комунальні послуги», власник квартири зобов`язаний сплачувати послуги в повному обсязі у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.5 26 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Досліджуючи вимоги позивача в частині періоду виниклої заборгованості, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1 ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Суд задовольняє клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності до даного позову, оскільки визначений законодавством трирічний строк позивачем було пропущено, клопотання про поновлення строків позовної давності представником позивача заявлено не було. Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.08.2020 по 28.02.2023 - є обґрунтованими та доведеними. Проте наявні підстави для відмови позивачу у позові в частині стягнення заборгованості за період з 01.01.2018 по 31.07.2020 у зв`язку із пропуском позовної давності, а тому стягненню підлягає заборгованість, яка утворилась за період з 01.08.2020 по 28.02.2023, що становить 21669 грн 24 коп. Відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 835 грн 58 коп. (21669,24*1073,60/27841,71).

Outcome: partial