Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

05.01.2022 поштовим зв`язком до Новозаводського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про спростування недостовірних відомостей та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовуються позивачем тим, що у інтернет-виданні «Новини Чернігівщини» [INFO] було опубліковано матеріал журналіста [PERSON] « [INFO] » за посиланням: [INFO] . У першому абзаці публікації за авторством [PERSON] розміщено інформацію: «Безвладдя в Чернігівській області призводить до того, що історичну, культурну та архіологічну спадщину нації захоплюють, розорюють та просто знищують. Наразі мова йде про Борзнянщину , де розгорнулося протистояння між небайдужими громадянами, які захищають тисячолітні кургани і [PERSON] , колишнім президентом Київміськбуду часів [PERSON] . У 2014 році [PERSON] мав всі шанси сісти за грати за розкрадання при будівництві стадіону Олімпійський . Але, при [PERSON] , всі справи було закрито і [PERSON] зайнявся землею. Останній поставив свою голову у Плисківській ОТГ [PERSON] та останні роки прибирає правдами і не правдами ласі шматки землі.». Повні анкетні дані [PERSON] у статті не згадуються. Проте, у зв`язку з тим, що [PERSON] з 2010 року по 2012 рік займав посаду президента акціонерного товариства холдингової компанії «Київміськбуд», він вважає, що поширена в публікації інформація стосується нього. У абзацах 7-11 публікації міститься посилання на допис чернігівського журналіста [PERSON] : " Сьогодні на сесії Плисківської сільради (яка відбувається у приватному будинку культури - власник [PERSON] - за оренду якого сільрада сплачує гроші) фіксуємо кричущі порушення та за результатами голосування будемо звертатись від себе і проситимемо підтримки у громадськості до прокуратури. Хтось повинен закрити цей театр абсурду!Ці люди щойно проголосували за переведення у фермерські землі давньоруського городища села Плиски.12 - "ЗА"!Тепер це 34,8 гектарів ріллі. Давньоруську пам`ятку - під плуг! 12 осіб без родової пам`яті. Голосування зафіксовано на відео і я, сподіваюсь, йому невдовзі буде надано не лише моральну, але і правову оцінку. Як, і власне, незаконним змінам до регламенту. [PERSON] сьогодні виконала свою місію". Розповсюдження вищезазначеної інформації широкому колу осіб створює негативні наслідки для позивача, ставить під сумнів дотримання ним законодавства України та його моральні якості, що може відобразитися на його діловій репутації, оскільки він змушений доказувати протилежне. Позивач вважає, що інформація, яка поширена відповідачами не відповідає дійсності, тобто, є недостовірною, порушує його особисті немайнові права та підлягає до спростування, посилаючись на ч. 1 ст. 200, ч.1 ст. 277 ЦК України, ч.2 ст. 30 Закону України "Про інформацію", а також на висновки касаційних судів, викладені у ч. 5 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року по справі N 904/4494/18. На думку позивача, фраза публікації «У 2014 році [PERSON] мав всі шанси сісти за грати за розкрадання при будівництві стадіону Олімпійський . Але, при [PERSON] , всі справи було закрито» дає всі підстави стверджувати, що в ній вказується на вчинення розкрадання бюджетних коштів передбачених на будівництво стадіону Олімпійський у місті Києві, а це є кримінально караним діянням (стаття 191 Кримінального кодексу України (привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем). Позивач вказує, наведена інформація не є оціночними судженнями автора, не містить алегорій, сатири, гіпербол тощо, вона не є припущенням чи критикою позивача, не викладена у формі запитання. Позивач стверджує про відсутність щодо нього будь-яких кримінальних проваджень, повідомлень про підозру у вчиненні злочинів або направлення обвинувальних актів. В будь якому випадку використання фрази «розкрадання» є негативною інформацією, адже свідчить про порушення позивачем юридичних (заборонених Кримінальним кодексом України) та моральних норм. Зазначення у публікації такого твердження як "мав всі шанси сісти за грати за розкрадання при будівництві стадіону Олімпійський " вказує на ту обставину, що ця інформація викладена у формі подачі істинних, достовірних фактів та носить стверджувальний характер (фактичне твердження) та є такою, що підлягає перевірці на предмет її достовірності. Крім того, позивач з підстав, встановлених ст.23, ч.1 ст. 201, ст. 270, ч.1 та ч.7 ст.277 ЦК України, а також посилаючись на ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, роз`яснення, викладені у абз.2 п.4, п.6, абз. 6 п. 15 Постанови ВСУ від 27.02.2009 N 1, вказує на ті обставини, що оспорювана інформація стосується його особистих немайнових прав, зокрема права на повагу до честі та гідності та на недоторканість його ділової репутації. Зазначає, що внаслідок розповсюдження відповідачами неправдивої інформації йому завдана значна моральна шкода, яка пов`язана з тим, що невизначена кількість людей дізналась про нього, бізнесмена, негативну та недостовірну інформацію, яку він змушений спростовувати, відповідаючи на численні запитання з приводу вказаної публікації. Адже, він усе своє свідоме життя займався громадською і політичною діяльністю, має активну громадянську позицію, був депутатом Київської міської ради 22, 23, 24 і 25 скликань, має почесне звання Заслужений юрист України, був нагороджений орденами «За заслуги» II і III ступенів, Почесною грамотою Кабінету Міністрів України, Почесною грамотою Верховної Ради України, почесною орденською відзнакою «Суспільне визнання» III ступеню, нагрудним знаком « [INFO] » II ступеню. З наведених обгрунтувань позивач просить: 1. Визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] , інформацію в публікації, розміщеній [INFO] на сайті « [INFO] » за посиланням [INFO] », наступного змісту: «У 2014 році [PERSON] мав всі шанси сісти за грати за розкрадання при будівництві стадіону Олімпійський . Але, при [PERSON] , всі справи було закрито». 2. Зобов`язати [PERSON] спростувати недостовірну та негативну інформацію, а саме: «У 2014 році [PERSON] мав всі шанси сісти за грати за розкрадання при будівництві стадіону Олімпійський . Але, при [PERSON] , всі справи було закрито» - у той же спосіб, в який ними було поширено недостовірну та негативну інформацію, а саме: розмістити інформацію на веб-сайті «[INFO]» в мережі Інтернет протягом 10 календарних днів, після набрання законної сили рішенням суду по даній справі, шляхом розміщення резолютивної частини судового рішення в даній справі із зазначенням, що розповсюджена вищевказана інформація є недостовірною, і такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] . 3. Стягнути з відповідачів на користь позивача моральну шкоду 100000,00 (сто тисяч) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди та судові витрати (т.1 а.с.1-8). З урахуванням поданих 21.10.2022 року та 21.02.2023 року заяв про зміну предмету позову, згідно яких позивач змінив та доповнив позовні вимоги, зазначаючи, що стаття під назвою: « [INFO] », яка порочить честь та гідність [PERSON] , була розміщена не лише на вебсайті: [INFO] - « [INFO] », а й у телеграм-каналі: [INFO] на сторінці: [INFO] та в групі: [INFO] ». А тому, задля захисту прав та законних інтересів [PERSON] , просить суд зобов`язати спростувати недостовірну та негативну інформацію не лише шляхом розміщення спростування на вебсайті « [INFO] », а й у телеграм-каналі та на сторінці в групі у соціальній мережі Фейсбук». Окрім того, зазначає, що при детальному ознайомленні з вищевказаною публікацією, було виявлено й інші фактичні твердження, що становлять недостовірну та негативну інформацію, яка підлягає спростуванню, а саме: - «Останній поставив свою голову у Плисківській ОТГ [PERSON] та останні роки прибирає правдами і не правдами ласі шматки землі»; - «Якщо цей дерибан [PERSON] не буде припинено, землі буде розорено та засіяно, а Україна втратить черговий шмат власної історії»; - « Оце і є справжнє обличчя [PERSON] та [PERSON]! Доки орендарі, з якими вони воюють і які формують їм бюджет, виводять за власний рахунок та беруть під охорону пів сотні курганів, и намагаються нищити Городище та роздати за копійки землі». Вказує, що із даних групи «Новини Чернігівщини» у соціальній мережі «Фейсбук» вбачається, адміністраторами цієї групи є, зокрема, [PERSON] , [PERSON] , а модератором - [PERSON] . Будь-якої іншої інформації, яка ідентифікує адміністраторів, модераторів та/або авторів, ні вебсайт, ні група, ні сторінка « [INFO] » у соціальній мережі «Фейсбук» не містять. Разом з тим, як слідує з правил, розміщених у довідковому центрі Facebook, у соціальній мережі «Фейсбук» існує дві ролі для людей, які керують групами: адміністратори та модератори. Адміністратори групи уповноважені: призначати іншого користувача адміністратором або модератором; видаляти учасника зі списку адміністраторів чи модераторів; керувати налаштуваннями групи (наприклад, зміна назви групи, фото обкладинки або конфіденційності); схвалення чи відхилення запитів на участь у групі; схвалення чи відхилення публікацій у групі; видалення публікацій та коментарів до них; видалення та блокування людей у групі; прикріплення чи відкріплення публікацій. Модератори, в свою чергу, наділені можливостями: схвалення чи відхилення запитів на участь у групі; схвалення чи відхилення публікацій у групі; видалення публікацій та коментарів до них; видалення та блокування людей у групі; прикріплення чи відкріплення публікацій. При цьому, адміністраторами груп можуть бути лише їхні засновники та призначені власником групи адміністратора. Тобто, в групах у соціальній мережі «Фейсбук» технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації створюють їх адміністратори та модератори, а тому саме останні несуть відповідальність за поширену в їхніх групах інформацію. Оскільки в телеграм-каналі: [INFO], на сторінці: [INFO] та в групі: [INFO] у соціальній мережі «Фейсбук» «Новини Чернігівщини», вебсайт: [INFO] та вищезазначений телеграм-канал, сторінка та група у соціальній мережі «Фейсбук» під назвою « [INFO] » належать одним і тим самим людям - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , отже, саме останні, на думку позивача є їх власниками. Тому позивач змінивши позовні вимоги, остаточно просить: 1. Визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] інформацію в публікації, розміщеній [INFO] на сайті: [INFO] «Новини Чернігівщини» за посиланням: [INFO] ; в телеграм-каналі « [INFO] » за посиланням: [INFO] на сторінці « [INFO] » у соціальній мережі « [INFO] » за посиланням: [INFO] та в групі « [INFO] » у соціальній мережі « [INFO] » за посиланням: [INFO] за назвою « [INFO] », наступного змісту: - «У 2014 році [PERSON] мав всі шанси сісти за грати за розкрадання при будівництві стадіону Олімпійський . Але, при [PERSON] , всі справи було закрито»; -«Останній поставив свою голову у Плисківській ОТГ [PERSON] та останні роки прибирає правдами і не правдами ласі шматки землі»; - «Якщо цей дерибан [PERSON] не буде припинено, землі буде розорено та засіяно, а Україна втратить черговий шмат власної історії»; - « Оце і є справжнє обличчя [PERSON] та [PERSON] ! Доки орендарі, з якими вони воюють і які формують їм бюджет, виводять за власний рахунок та беруть під охорону пів сотні курганів, ці намагаються нищити Городище та роздати за копійки землі». 2. Зобов`язати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] спростувати поширену ними недостовірну та негативну інформацію відносно [PERSON] , а саме: «У 2014 році [PERSON] мав всі шанси сісти за грати за розкрадання при будівництві стадіону Олімпійський . Але, при [PERSON] , всі справи було закрито»; «Останній поставив свою голову у Плисківській ОТГ [PERSON] та останні роки прибирає правдами і не правдами ласі шматки землі»; «Якщо цей дерибан [PERSON] не буде припинено, землі буде розорено та засіяно, а Україна втратить черговий шмат власної історії»; « Оце і є справжнє обличчя [PERSON] та [PERSON]! Доки орендарі, з якими вони воюють і які формують їм бюджет, виводять за власний рахунок та беруть під охорону пів сотні курганів, ці намагаються нищити Городище та роздати за копійки землі» - у той же спосіб, в який ними було поширено цю недостовірну та негативну інформацію, а саме: розмістити інформацію на вебсайті: [INFO] « [INFO] » в мережі «Інтернет», в телеграм-каналі « [INFO] » за посиланням: [INFO] на сторінці « [INFO] » у соціальній мережі « [INFO] » за посиланням: [INFO] та в групі « [INFO] » у соціальній мережі «Фейсбук» за посиланням: [INFO] протягом 10 календарних днів після набрання законної сили рішенням суду по даній справі, шляхом розміщення резолютивної частини судового рішення в цій справі із зазначенням, що розповсюджена вищевказана інформація є недостовірною, і такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] . 3. Стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] 100000,00 грн в якості відшкодування моральної (немайнової) шкоди за поширення інформації, що є недостовірною та принижує честь і гідність та ділову репутацію [PERSON] . 4. Стягнути солідарно з відповідачів на користь [PERSON] понесені останнім судові витрати у справі за цим позовом, що складаються із витрат на професійну правничу допомогу та судового збору (т.1, а.с.235-240, т.2, а.с.162-168). Ухвалою судді від 02.02.2022 позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі й призначено підготовче судове засідання (т.1, а.с.30-31). 19.08.2022 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Підгорним К.Є. подано відзив на позов, в якому просять відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що відповідач [PERSON] ні автором вказаної у позовній заяві публікації (якщо така мала місце), ні власником вказаного у позовній заяві веб-сайту не являється. Крім того, [PERSON] не знайомий ні з відповідачем [PERSON] , ні з [PERSON] , якого у позовній заяві названо автором публікації, будь-яких інтерв`ю останньому не надавав, до інтернет - видання «Новини Чернігівщини» будь-якого відношення не має, на веб-сайті [INFO] будь-якої інформації не розміщував і будь-яких дописів до розміщеної іншими особами інформації не робив. Проте, будь-яких належних і допустимих доказів того, що саме відповідач [PERSON] є автором вказаної у позовній заяві публікації або власником веб-сайту, позивачем не надано, тому вважає пред`явлення даного позову до [PERSON] безпідставним. Також, посилаючись на ч.1,ч.2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», представник відповідача [PERSON] вказує, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень, інформація про те, що «У 2014 році [PERSON] мав всі шанси сісти за грати за розкрадання при будівництві стадіону. Але при [PERSON] , всі справи було закрито», якщо вона дійсно стосується позивача, будь-яких фактичних даних не містить, є оціночними судженнями, що висловлюють суб`єктивні думки і погляди особи, яка це писала, правдивість яких не можна перевірити на предмет їх дійсності, а фраза, що «при [PERSON] , всі справи було закрито», якщо мова йде саме про кримінальні справи, навпаки є позитивною інформацією про особу оскільки причиною закриття кримінальних справ є у першу чергу або відсутність події злочину або відсутність в діях особи складу кримінальних правопорушень, що скоріше є позитивною, а не негативною інформацією про особу, якої ця інформація стосується. Відповідно, якщо навіть і мало місце розміщення будь якою особою вказаної інформації в мережі Інтернет, то цю особу в силу приписів ст. 30 Закону України «Про інформацію» та ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не можна притягнути за це до будь-якої відповідальності (т.1, а.с. 58-63). 27.09.2022 до суду від представника позивача - адвоката Висіцької І.В. надійшла відповідь на відзив, у якій сторона позивача наполягає на причетності відповідача [PERSON] до статті під назвою: « [INFO] », вказуючи на те, що у самому матеріалі автор аж двічі зазначає: «...Про те, що відбулося сьогодні, більш детально написав [PERSON] з місця подій»... «Трохи пізніше [PERSON] написав...», тобто, на думку представника позивача, автор, по суті, усю свою статтю побудував на висловлюваннях та твердженнях відповідача [PERSON] , що не може не свідчити про тісний зв`язок так званого [PERSON] (автора) та [PERSON] . Також [PERSON] вже неодноразово писав про [PERSON] різні негативні матеріали на своїй сторінці у фейсбук та інших виданнях. Крім того, частина спірної статті «Голова територіальної громади [PERSON] організовує таємну сесію та виносить на неї два проекти рішення: зміни до регламенту, які повністю суперечать законодавству про доступ до публічної інформації та статусу депутатів місцевих рад (недопуску ЗМІ, заборона користуватись мобільними телефонами, видалення з зали за порушення тощо) і друге - голосування за переведення частини земель у фермерські землі. І якщо з першим питанням все зрозуміло - театр абсурду, то друге є не те, що незаконним, а й абсолютно цинічним. Мова йде про 6 ділянок, які по кадастровій карті проходять як землі запасу та землі для ведення сільськогосподарського виробництва.» міститься і на відео [PERSON] «[INFO]», яке розміщено за посиланням: [INFO], що, на думку представника позивача, може свідчити про те, що автором тексту на відео та спірної статті є одна і та ж особа - [PERSON] . Також на авторство відповідача [PERSON] , як зазначає сторона позивача, вказує та обставина, що лише людина, причетна до цієї публікації, може стверджувати, чи дійсно інформація, відображена в статті, є оціночним судженням автора чи фактичним твердженням, як наведено у відзиві на позов. На переконання позивача, саме [PERSON] є власником інтернет-ресурсів « [INFO] », зокрема, і веб-сайту [INFO]. Так, у повідомленні про виконання ухвали суду ТОВ «ХОСТІНГ УКРАЇНА» зазначило, що реєстранти доменних імен та отримувачі послуг хостингу не завжди є власниками веб-сайтів та веб-сторінок веб-сайтів. Тому [PERSON] в ході розгляду цієї справи може виявитися лише реєстрантом доменного імені « [INFO] », а не власником сайту [INFO]. Крім того, представник позивача зауважує, що інформація сформульована автором публікації способом стверджувального висловлювання у формі існування конкретної обставини (факту) та за формою вираження спірної інформації вона була висловлена без застосування та вживання гіпербол, алегорій, сатири, інших мовностилістичних способів, а тому є фактичним твердженням, а не оціночним судженням. Позивач вважає усі твердження відповідача [PERSON] , викладені у відзиві на позов у цій справі безпідставними, необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу суду (т.1, а.с.74-81). 20.10.2022 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Підгорного К.Є. до суду надійшли письмові заперечення, згідно яких вважає, що наведені у відповіді на відзив аргументи позивача доводів відзиву на позовну заяву не спростовують. Зазначає, що у відзиві на позовну заяву ним дійсно вказано, що 16.08.2022 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Підгорний К.Є. зробив спробу здійснити пошук в мережі Інтернет за посиланням [INFO] , яке згадується у позовній заяві, але отримав лише інформацію про те, що «Сайт отключен за неуплату». Таким чином, публікації, на яку у позові посилається позивач, в мережі Інтернет взагалі виявлено не було. У відповіді на відзив вказана обставина фактично підтверджується. Належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів того, що в мережі Інтернет знаходиться вказана вище публікація позивачем не надано. Також заперечує причетність відповідача [PERSON] до спірних публікацій, вказуючи на те, що тексту [PERSON] , на який посилається позивач, на сторінці [PERSON] у мережі Фейсбук немає і ніколи не було і доказів наявності таких текстів на цій сторінці позивачем не надано. Будь-якого спору або претензій позивача щодо інформації, яка розміщена на сторінці [PERSON] у мережі Фейсбук, наразі не існує. В той же час, спір та позовні вимоги у цій справі сторінки [PERSON] у мережі Фейсбук жодним чином не стосується. Крім того, відповідачу [PERSON] невідомо хто такий [PERSON] , з такою особою [PERSON] не знайомий, ніколи із ним не спілкувався та будь-якого інтерв`ю йому не надавав, будь-які докази протилежного відсутні. Відео, про які вказано у відповіді на відзив, [PERSON] у мережі Ютуб не розміщував. Свій висновок про те, що текст "У 2014 році [PERSON] мав всі шанси сісти за грати за розкрадання при будівництві стадіону Олімпійський . Але, при [PERSON] всі справи було закрито і [PERSON] зайнявся землею", якщо він дійсно стосується позивача, є оціночними судженнями, що висловлюють суб`єктивні думки і погляди особи, яка це писала, правдивість яких неможна перевірити на предмет їх дійсності, відповідач [PERSON] зробив виходячи виключно зі змісту самого наведеного тексту та приписів ст. Закону України «Про інформацію». На думку відповідача [PERSON] вказаний текст не містить жодних фактичних даних. Просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (т.1 а.с.228-231). 09.12.2022 ухвалою Новозаводського районного суду повернуто без розгляду клопотання представника позивача [PERSON] про залучення співвідповідачів у справі № 751/34/22 (т.2, а.с.55-57). 26.12.2022 ухвалами Новозаводського районного суду вирішені клопотання сторін, поновлено процесуальний строк на подання доказу та долучено до матеріалів цивільної справи № 751/34/22 Висновок № 15123 за результатами проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи від 29 листопада 2022 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський експертно-дослідний центр» (т.2, а.с.106-108, 109-114). 07.02.2023 ухвалою Новозаводського районного суду вирішені клопотання сторін, витребувані докази у справі, залучені у справі співвідповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т.2, а.с.148-153). 25.05.2023 ухвалою Новозаводського районного суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (т.2, а.с.225-227). 13.09.2023 року ухвалою Новозаводського районного суду у задоволенні заяви відповідача [PERSON] про відвід судді Яременко І.В. у справі відмовлено (т.3, а.с. 18-20). У судовому засіданні представник позивача - адвокат Висіцька І.В. позовні вимоги [PERSON] в остаточній редакції (т.2, а.с.162-168) підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обґрунтування, викладені у первісній позовній заяві, заявах про зміну позовних вимог та відповіді на відзив. Зауважила, що поширена інформація щодо [PERSON] викладена у формі фактичних тверджень, носить негативний та образливий характер. Висновок семантико-текстуальної експертизи є належним та допустимим доказом у справі, оскільки складений атестованим судовим експертом. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Підгорний К.Є. у судовому засіданні проти позову [PERSON] заперечували у повному обсязі, просили відмовити у його задоволенні, в обґрунтування заперечень посилались на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву та наданих письмових запереченнях. Відповідач [PERSON] категорично заперечував свою причетність до авторства у спірних публікаціях, які є предметом позову [PERSON] та пояснив, що працює журналістом у газеті «Чернігівщина», публікується під власним прізвищем, з особою на ім`я [PERSON] не знайомий, зауважив, що стороною позивача будь-яких доказів, що цитати наведені у позові належать саме йому, не надано, власником наведених у позові сайтів він також не є, тому позовні вимоги заявлені до нього безпідставно. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до нього в повному обсязі. Зазначив, що дійсно він надавав послуги лише з реєстрації доменного імені « [INFO] » та реєстрації веб-сайту [INFO] до нього зверталась дівчина, яка розробляла вказаний сайт, він надав послуги з реєстрації, за що з ним розрахувались. Про позивача [PERSON] та статті про останнього, які розміщувались на цьому сайті, йому нічого не відомо. Зауважив, що реєстранти доменних імен та отримувачі послуг хостингу не завжди є власниками веб-сайтів та веб-сторінок. Саме він не є власником сайту [INFO] хто є власником цього сайту йому не відомо, будь якого відношення до спірних публікацій та до їх авторів він не має. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, просив відмовити у їх задоволенні та суду пояснив, що він працює суспільним кореспондентом у виданні «Біла хата». Модератором у інтернет-виданні «Новини Чернігівщини» він працював 2 місяці, в тому числі у той час, коли була опублікована спірна стаття про [PERSON] . Однак, як модератор мав змогу розміщувати інформацію та публікації суто зі своїх сайтів, такі його функції були визначені адміністратором сайту. Також вказав, що таку особу як [PERSON] фізично ніколи не бачив, будь яких публікацій, окрім власних не розміщував та ніякого стосунку до розміщення спірних публікацій в інтернет-виданні «Новини Чернігівщини» щодо позивача не має. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , будучи повідомленими в порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України, до судових засідань неодноразово не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, у зв`язку з чим, у відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, за відсутності вказаних відповідачів. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані у справі докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, доходить наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Частиною 1 статті 275 ЦК України встановлено: кожній фізичній особі надано право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. У відповідності до положень ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 зроблено правовий висновок: при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. З дослідженого у судовому засіданні Звіту за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від 26.09.2022 №182/2022-ЗВ слідує, що на вебсайті: [INFO] «Новини Чернігівщини» в мережі «Інтернет» [INFO] була розміщена публікація під назвою « [INFO] », що містилась станом на 16 квітня 2021 року на веб-сторінці: [INFO]. Вебсторінка № 3 (у звіті) [INFO] містить пост (публікацію) від [INFO] в соціальні мережі Facebook, що включає репост (повторну публікацію) статті первісно розміщеної за адресою у мережі Інтернет [INFO] . Остання є недоступною на момент проведення фіксації досліджуваної вебсторінки №3 через непрацездатність вебсайту [INFO]/. Цей Facebook-пост (публікація) містить, зокрема, гіперпосилання: « [INFO] », після натискання на яке здійснюється перехід на вебсторінку за адресою у мережі Інтернет: [INFO] ( [INFO] ». Вебсторінка № 4 (у звіті) [INFO] , що містить, зокрема публікацію від [INFO] , розміщену на Telegram-каналі: « [INFO] » ([INFO]). Це пост містить, зокрема, гіперпосилання « [INFO] ». У публікації під назвою « [INFO] » розміщено інформацію: «Безвладдя в Чернігівській області призводить до того, що історичну, культурну та архіологічну спадщину нації захоплюють, розорюють та просто знищують. Наразі мова йде про Борзнянщину , де розгорнулося протистояння між небайдужими громадянами, які захищають тисячолітні кургани і [PERSON] , колишнім президентом Київміськбуду часів [PERSON] . У 2014 році [PERSON] мав всі шанси сісти за грати за розкрадання при будівництві стадіону Олімпійський . Але, при [PERSON] , всі справи було закрито і [PERSON] зайнявся землею. Останній поставив свою голову у Плисківській ОТГ [PERSON] та останні роки прибирає правдами і не правдами ласі шматки землі. Саме сьогодні відбулася чергова сесія Плисківської ОТГ, на якій фермеру-міньону, що працює на [PERSON], було передано 34,8 га землі, дана ділянка є древньоруським городищем з тисячолітньою історією і досі не досліджена археологами та істориками. Якщо цей дерибан [PERSON] не буде припинено, землі буде розорено та засіяно, а Україна втратить черговий шмат власної історії. Про те, що відбувалося сьогодні, більш детально написав [PERSON] з місця події. … Оце і є справжнє обличчя [PERSON] та [PERSON] ! Доки орендарі, з якими вони воюють і які формують їм бюджет, виводять за власний рахунок та беруть під охорону пів сотні курганів, и намагаються нищити Городище та роздати за копійки землі…» (т.1, а.с.113-133). Вказана публікація містить інформацію про спростування якої просить позивач у заявлених вимогах. Факт поширення вищезазначеної інформації в указаний спосіб підтверджено наведеним Звітом за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від 26.09.2022 №182/2022-ЗВ, який оцінюється судом належним і допустимим доказом. У постанові Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі №200/20351/18 (провадження № 61-21258св19) вказано, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи». Відповідно до роз`яснень, наданих у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року, недостовірною інформацією вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Крім того, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час, як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права. Згідно з частиною першою та другою статті 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, слід відрізняти деякі висловлювання, які хоч і мають характер образи, однак у цілому контексті є оцінюючими судженнями з урахуванням вживаних слів та виразів з використанням мовностилістичних засобів. Судження - це те саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. На підтвердження позовних вимог, стороною позивача надано Висновок № 15123 за результатами проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертзи від 29.11.2022, згідно якого: В тексті публікації, розміщеної на сайті: [INFO] «Новини Чернігівщини» за покликанням: [INFO] ; в телеграм-каналі « [INFO] » за покликанням: [INFO] на сторінці « [INFO] » у соціальній мережі « [INFO] » за покликанням: [INFO] та в групі « [INFO] » у соціальній мережі «Фейсбук» за посиланням: [INFO] містяться фрагменти, а саме: «У 2014 році [PERSON] мав всі шанси сісти за грати за розкрадання при будівництві стадіону Олімпійський . Але при [PERSON] всі справи було закрито»; «Останній поставив свою голову у Плисківській ОТГ [PERSON] та останні роки прибирає правдами і не правдами ласі шматки землі»; «Якщо цей дерибан [PERSON] не буде припинено, землі буде розорено та засіяно, а Україна втратить черговий шмат власної історії»; « Оце і є справжнє обличчя [PERSON] та [PERSON]! Доки орендарі, з якими вони воюють і які формують їм бюджет, виводять за власний рахунок та беруть під охорону пів сотні курганів, ці намагаються нищити Городище та роздати за копійки землі», в яких поширена інформація негативного характеру стосовно [PERSON] , викладена у формі фактичних тверджень, яка за умови невідповідності дійсності, є такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію (т.2, а.с.68-80). Аналізуючи інформацію, яка була поширена у публікації на вебсайті: [INFO] - « [INFO] », у телеграм-каналі: [INFO] на сторінці: [INFO] та в групі: [INFO] » та містить фрагменти, а саме: «У 2014 році [PERSON] мав всі шанси сісти за грати за розкрадання при будівництві стадіону Олімпійський . Але при [PERSON] всі справи було закрито»; «Останній поставив свою голову у Плисківській ОТГ [PERSON] та останні роки прибирає правдами і не правдами ласі шматки землі»; «Якщо цей дерибан [PERSON] не буде припинено, землі буде розорено та засіяно, а Україна втратить черговий шмат власної історії»; «Оце і є справжнє обличчя [PERSON] та [PERSON]! Доки орендарі, з якими вони воюють і які формують їм бюджет, виводять за власний рахунок та беруть під охорону пів сотні курганів, ці намагаються нищити Городище та роздати за копійки землі», - суд доходить висновку, що вказані висловлювання є оціночними судженням та не приймає з цього питання висновки експерта у висновку лінгвістичної експертизи № 15123 від 29 листопада 2022 року. Висновок експерта щодо цих висловлювань не можна визнати об`єктивним, оскільки експерт обрав для аналізу вихідні дані для проведення експертизи, які відображені в наданих йому матеріалах неоднозначно, що є прямим порушенням заборони, передбаченої абз. 3 п. 2.3. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5. Так у дослідницькій частині Висновку експертом зазначено: «Лінгвістичним аналізом лексичної конструкції «У 2014 році [PERSON] мав всі шанси сісти за грати за розкрадання при будівництві стадіону Олімпійський . Але при [PERSON] всі справи було закрито» встановлено, що вона має стверджувальний характер, а мовним засобом характеристики діяльності [PERSON] є ужита лексема «розкрадання», семантика якої на контекст уживання містить інформування про привласнення ним коштів, виділених на будівництво об`єкта громадського призначення (стадіону), відкрите за фактом події кримінальне провадження та уникнення покарання з об`єктивних причин, тобто йдеться про діяльність [PERSON] , яка має реальний, а не уявний або прогнозований характер, що може бути верифіковано (перевірено на відповідність дійсності).» (т.2 а.с.79) При цьому поза увагою експерта залишені такі слова як «мав всі шанси», «всі справи було закрито» які, на переконання суду, є оцінними словами, висловлюваннями, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, конкретні обставини (час, місце, спосіб, кількість, а також індивідуально визначені ознаки «справ»). Також експертом зазначено, що публікація містить інформацію: «Останній поставив свою голову у Плисківській ОТГ [PERSON] та останні роки прибирає правдами і не правдами ласі шматки землі» і ця інформація співвідносить зміст з об`єктивними явищами дійсності, що не виключають можливості їх перевірки на достовірність. На думку суду, такого бути не може, оскільки голова сільської ради (голова громади) обирається, відповідно до чинного законодавства України, на основі загального, рівного, прямого виборчого права, шляхом таємного голосування. Тому в даному контексті слово «поставив» вжито у переносному значенні, алегорично, оскільки ніхто не може «поставити» (призначити) на посаду голову територіальної громади. Так само у переносному значенні, алегорично, вжито слово «прибирає», тобто явне перенесення характеристик одного явища на інше. В даному випадку характеристик «права власності (оренди) на земельні ділянки», що відповідно до чинного законодавства України не може мати місця, оскільки таке право виникає у порядку, встановленому законами України. Зазначене вказує на те, що вказана інформація є оцінкою дій, висловлювання не можна витлумачити як такі, що містять фактичні дані, оскільки вони лише дають можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними суб`єктивними переконаннями. Крім того, експертом зазначено, що семантика та контекст уживання лексичних конструкцій: «Якщо цей дерибан [PERSON] не буде припинено, землі буде розорено та засіяно, а Україна втратить черговий шмат власної історії»; «Оце і є справжнє обличчя [PERSON] та [PERSON]! Доки орендарі, з якими вони воюють і які формують їм бюджет, виводять за власний рахунок та беруть під охорону пів сотні курганів, ці намагаються нищити Городище та роздати за копійки землі», - указують на те, що інформація подається як твердження про факти, які підлягають доведенню (наприклад, перевірка документації щодо законних підстав зміни цільового призначення земель). Судом наведені висловлювання не розцінюються як фактичні твердження, оскільки даний контекст містить елементи оціночного судження, наявна алегорія, слова «дерибан», «воюють», «формують їм бюджет», «беруть під охорону пів сотні курганів» вжито у переносному значенні, з явним перенесенням характеристик одного явища на інше, з висловлюванням припущень на майбутнє, що виражають сумніви щодо вірогідності вказаних повідомлень та свідчать про те, що вказана інформація є суб`єктивною думкою, поглядом, суб`єктивною оцінкою того, що відбувається (відбувалося, відбудеться) та відображає особисту точку зору і ставлення до описуваних ситуацій і подій, які не можуть бути перевірені на предмет відповідності дійсним фактам. Отже, вище наведена інформація, про спростування якої просить позивач, відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» не може бути витлумачена як така, що містить фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання алегорії, гіперболи). У ч. 4 ст. 10 ЦПК України закріплено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року було ратифіковано Конвенцію про захист прав людини та основних свобод, яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року і є частиною національного законодавства України. Згідно зі статтею 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, від 06 жовтня 2015 року). Преса відіграє істотну роль у демократичному суспільстві. І хоча вона не може переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, прав інших осіб і необхідності запобігання розголошенню конфіденційної інформації, тим не менш, її обов`язком є передавати у спосіб, сумісний із її обов`язками та відповідальністю, інформацією та ідеї з усіх питань суспільного інтересу, включно з тими, що стосуються правосуддя. Не тільки на неї покладається завдання передавати таку інформацію та ідеї; громадськість також має право їх отримувати. Стаття 10 захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надаються. Журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій. Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. Крім того, межа допустимої критики щодо такої публічної особи, як політик є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були об`єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність (GAZETA UKRAINA-TSENTR v. UKRAINE, № 16695/04, § 46, ЄСПЛ, від 15 липня 2010 року.). Пункт 2 статті 10 Конвенції дає можливість захищати репутацію інших осіб, тобто всіх людей, і цей захист поширюється і на політиків також, навіть коли вони не виступають як приватні особи; але в цьому разі вимоги такого захисту мають розглядатися у зв`язку з інтересами відкритого обговорення політичних питань. Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (LINGENS v. AUSTRIA, № 9815/82, § 42, 46, ЄСПЛ, від 08 липня 1986 року). Також ЄСПЛ вказує, що якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції. Однак навіть якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (§ 41, 42 Рішення у справі Української Медіа групи проти України, № 72713/01, 29 березня 2005 року). Отже, виходячи з наведеного, інформацію у публікації на вебсайті: [INFO] - « [INFO] », у телеграм-каналі: [INFO] на сторінці: [INFO] та в групі: [INFO] » за назвою « [INFO] », яка містить фрагменти, а саме: «У 2014 році [PERSON] мав всі шанси сісти за грати за розкрадання при будівництві стадіону Олімпійський . Але при [PERSON] всі справи було закрито»; «Останній поставив свою голову у Плисківській ОТГ [PERSON] та останні роки прибирає правдами і не правдами ласі шматки землі»; «Якщо цей дерибан [PERSON] не буде припинено, землі буде розорено та засіяно, а Україна втратить черговий шмат власної історії»; « Оце і є справжнє обличчя [PERSON] та [PERSON]! Доки орендарі, з якими вони воюють і які формують їм бюджет, виводять за власний рахунок та беруть під охорону пів сотні курганів, ці намагаються нищити Городище та роздати за копійки землі», - суд не вважає поширенням недостовірної інформації, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недостовірною інформації, поширеної у публікації на вебсайті: [INFO] - « [INFO] », у телеграм-каналі: [INFO] на сторінці: [INFO] та в групі: [INFO] ». Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд також вважає за необхідне зазначити наступне. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 зроблено правовий висновок: Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник вебсайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник вебсайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника вебсайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Статтею 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин [INFO] року) визначені поняття, зокрема, «власник веб-сайту», «власник веб-сторінки», «ім`я автора», «обліковий запис» та «оприлюднення (розкриття публіці) твору», а саме: власник веб-сайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого, власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу; власник веб-сторінки - особа, яка є володільцем облікового запису, що використовується для розміщення веб-сторінки на веб-сайті, та яка управляє і (або) розміщує електронну (цифрову) інформацію в межах такої веб-сторінки. Власник веб-сайту не є власником веб-сторінки, якщо останній володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника веб-сайту, розміщувати інформацію на веб-сторінці та управляти нею; ім`я автора - сукупність слів чи знаків, що ідентифікують автора: прізвище та ім`я автора; прізвище, ім`я та по батькові автора; ініціали автора; псевдонім автора; прийнятий автором знак (сукупність знаків) тощо; обліковий запис - формалізований згідно із стандартами мережі Інтернет запис на комп`ютерному обладнанні (комп`ютерах, серверах), підключеному до мережі Інтернет, що ідентифікує користувача (наприклад власника веб-сайту) на такому обладнанні, містить дані про доступ до частини каталогів і комп`ютерної програми, комп`ютерного обладнання, а також визначає права такого доступу, що надають можливість володільцю облікового запису додавати, видаляти, змінювати цифровий контент і дані веб-сайту, надавати доступ до веб-сайту або його частини, окремих даних іншим особам, припиняти функціонування такого веб-сайту або його частини в межах облікового запису; оприлюднення (розкриття публіці) твору - здійснена за згодою автора чи іншого суб`єкта авторського права і (або) суміжних прав дія, що вперше робить твір доступним для публіки шляхом опублікування, публічного виконання, публічного показу, публічної демонстрації, публічного сповіщення тощо. Відповідно до ч.11 ст. 52-1 Закону України «Про авторське право і суміжні права», власники вебсайтів та постачальники послуг хостингу, крім фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, зобов`язані розміщувати у вільному доступі на власних вебсайтах та (або) в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) таку достовірну інформацію про себе: а) повне ім`я або найменування власника вебсайту та постачальника послуг хостингу; б) повну адресу місця проживання або місцезнаходження власника вебсайту та постачальника послуг хостингу; в) контактну інформацію власника вебсайту та постачальника послуг хостингу, у тому числі адресу електронної пошти, номер телефону, за якими з ними можливо оперативно зв`язатися. Фізичні особи, які не є суб`єктами господарювання, розміщують у вільному доступі на вебсайтах, власниками яких вони є, або в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) контактну інформацію власника вебсайту, передбачену пунктом «в» цієї частини. Стороною позивача разом із позовом надано повідомлення ТОВ «Хостінг Україна» вих. № 3203 від 03 листопада 2021 р., з якого слідує, що отримувачем послуги реєстрації доменного імені « [INFO] » (реєстрантом), та послуги хостингу для сайту «[INFO]», на підставі реєстрації споживача зазначених послуг на веб-сайті Товариства, що означає прийняття ним умов Договору, є Абонент, який при реєстрації на сайті Товариства вказав про себе наступні дані: ПІБ: [PERSON] ; Адреса: [ADDRESS] ; Е-mail: [INFO] ; Телефон: [NUMBER] . Крім того, звертають увагу, що реєстранти доменних імен та отримувачі послуг хостингу не завжди є власниками веб-сайтів та веб-сторінок веб-сайтів (т.1 а.с.13). Отже, наведене свідчить, що будь який користувач вказаних у позовних вимогах соціальних мереж, без ідентифікації може створити сторінку, публікувати та поширювати інформацію, при цьому не обов`язково ім`я автора співпадає з ім`ям фізичної особи, яке у розумінні ч.1 ст. 28 ЦК України складається із прізвища, власного імені та по батькові. Також реєстранти доменних імен та отримувачі послуг хостингу не завжди є власниками веб-сайтів та веб-сторінок веб-сайтів, які вони реєструють. У зв`язку з чим заслуговують на увагу доводи відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про те, що вони не є власниками веб-сайтів та веб-сторінок веб-сайтів, наведених у позові, на яких було розміщено спірну інформацію, а так само не є авторами публікацій. Крім того, на думку суду, не вказує на авторство або співавторство відповідача [PERSON] спірної публікації за назвою: « [INFO] » та обставина, що у самому матеріалі автор двічі зазначає: «...Про те, що відбулося сьогодні, більш детально написав [PERSON] з місця подій»... «Трохи пізніше [PERSON] написав...». Також під час судового розгляду стороною позивача не надано беззаперечних переконливих доказів, що ім`я автора « [PERSON] », яким підписано спірну публікацію на вебсайті: [INFO] - « [INFO] » « [INFO] » за посиланням: [INFO] / ідентифікується з ім`ям фізичної особи [PERSON] , якого залучено судом за клопотанням представника позивача до участі у справі в якості відповідача. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідачі у справі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні заперечили факт належності їм веб-сайтів та веб-сторінок веб-сайтів, наведених у позові, на яких було розміщено спірну інформацію, а так само факт поширення оспорюваної інформації та авторство щодо неї. Всупереч вимогам ч.1 ст. 81 ЦПК України, стороною позивача не надано належних та допустимих доказів іншого щодо кожного відповідача у справі. Хоча саме позивач повинен довести обставини, якими обґрунтовує позовні вимоги. Твердження позовної заяви є лише припущенням, які, за відсутності доказів, не можуть прийматись судом до уваги. Позовні вимоги [PERSON] про зобов`язання відповідачів спростувати поширену інформацію та стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними від вимог про визнання спірної інформації недостовірною та при цьому не встановлено порушень прав позивача, які б підлягали захисту. Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в позові понесені позивачем судові витрати позивачу не відшкодовуються. На підставі викладеного, ст. 34 Конституції України, ст. ст. 275, 277 ЦК України, ст. 30 Закону України «Про інформацію», Законом України ст. 52-1 Закону України «Про авторське право і суміжні права», постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, п. 2.3. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, та

Outcome: dismissed