Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати спільною сумісною власністю подружжя її та [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 36,0 м2, житловою площею 19,6 м2; у порядку поділу цієї квартири визнати за нею право власності на частку квартири та залишити у власності [PERSON] частку вказаної квартири; стягнути із відповідача на її користь грошову компенсацію вартості частки, набутого у період шлюбу транспортного засобу автомобіля марки Opel, модель Insignia, 2011 року випуску, у розмірі 186144 грн. В обґрунтування позову зазначала, що вона із 2008 року по 03 листопада 2015 року проживала однією сім`єю із [PERSON] , як жінка і чоловік без реєстрації шлюбу, тобто вони перебували у фактичних шлюбних відносинах. 03 листопада 2015 року між нею і [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №\~1116. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON] , [INFO] . За період перебування у шлюбі вона та [PERSON] за спільні грошові кошти 06 грудня 2017 року придбали однокімнатну квартиру [ADDRESS] , право власності на яку було зареєстроване за відповідачем. Вказувала, що ця квартира набута сторонами за час шлюбу, тому згідно із ст. ст. 60, 70 СК України вона є спільним сумісним майном подружжя та належить сторонам у справі в рівних частках, кожному по частки. Також за час перебування її у шлюбі із [PERSON] ними у 2019 році був придбаний транспортний засіб автомобіль марки Opel, модель Insignia, 2011 року випуску, який також є спільною сумісною власністю подружжя. Право власності на даний автомобіль було зареєстровано за відповідачем. Позивач зазначала, що відповідач у справі [PERSON] у порушення вимог ст. 65 СК України, ч. 2 ст. 369 ЦК України розпорядився вказаним автомобілем на власний розсуд, без її згоди фіктивно продав даний автомобіль, переоформивши його на іншу особу, проте цей автомобіль із володіння відповідача не вибув, він й надалі ним користується. Вартість спірного автомобіля відповідно до відомостей із сайту Auto Ria становить 372288 грн., тому вона вважає, що на її користь з відповідача [PERSON] підлягає стягненню грошова компенсація вартості належної їй частки набутого у період шлюбу автомобіля, що становить 186144 грн. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Ільїнов Р.В. у суді позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеному, просили суд задовольнити заявлені позовні вимоги повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності та відмовити [PERSON] у задоволенні позову про поділ спільного майна подружжя, з підстав наведених ним у відзиві на позов, у якому вказував, що квартира [ADDRESS] , придбана ним за особисті грошові кошти та є його особистою власністю, оскільки 12 березня 2014 року ним за рік до укладення із позивачем шлюбу за власні кошти придбано автомобіль Renault Megane та 13 квітня 2017 року він продав цей автомобіль за 148698 грн. 50 коп., частину яких витратив на придбання вказаної квартири. Вважає, що оскільки спірна квартира придбана за його особисті кошти, вона не може вважатися спільним сумісним майном подружжя. Щодо спірного автомобіля вказував на те, що даний автомобіль придбано за час перебування сторін у шлюбі та у подальшому відчужено на користь третьої особи, однак позивачем не доведено факту того, що грошові кошти від продажу зазначеного автомобіля ним було витрачено не в інтересах їхньої сім`ї. Крім того, не погодився із визначеною позивачем вартістю спірного автомобіля Opel, модель Insignia, 2011 року випуску, подав до суду звіт №\~МК0225_20_FO_АВ2528НК, про оцінку даного автомобіля, складений 22 грудня 2020 року, відповідно до якого його ринкова вартість становить 227935 грн. 07 коп. Просив у задоволенні позову відмовити. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що 03 листопада 2015 року позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №\~1116. Від цього шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . 01 грудня 2020 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області шлюб між сторонами розірвано. У період шлюбу відповідачем [PERSON] згідно із нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 06 грудня 2017 року придбано у власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 36,0 м2, житловою площею 19,6 м2. Позивач [PERSON] , посилаючись на те, що зазначена квартира придбана у період її перебування у шлюбі із [PERSON] за їхні спільні грошові кошти та є спільною власністю подружжя, просила визнати дану квартиру спільним сумісним майном сторін та визнати за нею право власності на частку даної квартири. Відповідач [PERSON] , заперечуючи проти позову у цій частині, посилався на те, що дана квартира придбана ним за його особисті грошові кошти, які він отримав від продажу автомобіля Renault Megane, який був придбаний ним ще до укладення шлюбу із позивачем. Також у період перебування сторін у шлюбі, відповідач [PERSON] набув у власність легковий автомобіль марки Opel, модель Insignia, 2011 року випуску, чого він у поданому до суду відзиві на позов не заперечував. Позивач [PERSON] , посилаючись на те, що відповідач [PERSON] без її згоди здійснив відчуження вказаного вище автомобіля на користь третьої особи, просила суд стягнути із відповідача [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості частки автомобіля, що, виходячи із ринкової вартості аналогічних автомобілів за відомостями із сайту Auto Ria, становить 186144 грн. Відповідач [PERSON] , заперечуючи проти вимог у цій частині, посилався на те, що автомобіль марки Opel, модель Insignia, 2011 року випуску, ним відчужено, отримані від його реалізації грошові кошти витрачені в інтересах їхньої із позивачем на той час сім`ї. За змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У ч. ч. 1, 6, 9, 10 ст. 7 СК України встановлено, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Згідно із ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1)\~майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2)\~майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3)\~майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У ст. 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період перебування у шлюбі. За змістом ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення норми ст. 61 СК України свідчить про те, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого із подружжя вони були набуті. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Згідно із ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. (ч. 1 ст. 68 СК України). У ч. ч. 1, 2 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 372 ЦК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пленум Верховного Суду України у п. п. 23, 24 постанови №\~11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя роз`яснив, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки у спільному майні (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №\~372/504/17 виклала правовий висновок та зазначила, що норми ст. ст. 60, 70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Виходячи з наведеного, суд вважає, що відповідач [PERSON] не довів, що зазначена спірна квартира була придбана за його особисті грошові кошти, подана ним до суду довідка Сервісного центру МВС про реєстрацію за ним 12 березня 2014 року автомобіля Renault Megane, 2006 року випуску, та перереєстрацію цього автомобіля 13 квітня 2017 року на нового власника на підставі договору купівлі-продажу із зазначенням вартості автомобіля в розмірі 148698 грн. 50 коп., жодним чином не підтверджує факту придбання ним спірної квартири за ці грошові кошти. Крім того, у матеріалах справи міститься відзив на позов, який поданий відповідачем [PERSON] у цивільній справі №\~361/3971/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якому останній погоджується з тим фактом, що однокімнатна спірна квартира [ADDRESS] , є спільним сумісним майном подружжя, його та [PERSON] . Також [PERSON] не доведено у суді того факту, що грошові кошти, отримані ним при відчуженні набутого у період шлюбу спірного автомобіля Opel Insignia, 2011 року випуску, були витрачені сторонами в інтересах їхньої сім`ї, а також того, що продаж цього автомобіля був здійснений за згодою на той час його дружини [PERSON] . Виходячи з наведеного, суд вважає, що презумпція права спільної сумісної власності майна подружжя [PERSON] у суді не спростована, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження того, що спірна однокімнатна квартира за час шлюбу сторін була придбана за особисті грошові кошти відповідача. Відповідач [PERSON] не заперечує факту відчуження ним на користь третьої особи автомобіля Opel Insignia, 2011 року випуску, набутого у період його перебування у шлюбі із позивачем [PERSON] . За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи , на підставі доказів, зокрема, висновків експертів. На підтвердження ринкової вартості на час розгляду справи набутого у період шлюбу із позивачем [PERSON] автомобіля марки Opel, модель Insignia, 2011 року випуску, відповідач [PERSON] подав до суду звіт №\~МК0225_20_FO_АВ2528НК про оцінку даного автомобіля, складений 22 грудня 2020 року кваліфікованим оцінювачем [PERSON] , який має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, що в розумінні вимог законодавства є належним доказом на підтвердження вартості спірного автомобіля. Відповідно до зазначеного звіту ринкова вартість автомобіля Opel Insignia, 2011 року випуску, становить 227935 грн. 07 коп., тому, враховуючи норми ч. ч. 1, 2 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 372 ЦК України, суд вважає, що із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню грошова компенсація вартості частки, набутого у період шлюбу спірного автомобіля, що становить 113967 грн. 54 коп. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи факт набуття сторонами спірного нерухомого майна за час шлюбу, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання спільним сумісним майном квартири [ADDRESS] , та її поділ у рівних частках, стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] грошової компенсації вартості частки цього автомобіля Opel Insignia в розмірі 113967 грн. 54 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню лише частково. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню сплачений нею при подачі позову судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1839 грн. 68 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial