Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ "Фінансова компанія "Авансар", треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача: Приватний нотаріус Київського МНО Остапенко Є.М., Надвірнянський відділ ДВС у Надвірнянському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса. На обґрунтування заявлених вимог зазначає, що в кінці серпня 2023 року, як наслідок встановлення мобільного додатоку «Дія», він дізнався про те, що 21.07.2022 державним виконавцем Надвірнянського відділу ДВС у Надвірнянському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Михайлюком В.Д. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 69459294 з виконання виконавчого напису нотаріуса № 76458 від 01.06.2021, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., про стягнення з нього на користь ТОВ "ФК «АВАНСАР» заборгованості за кредитним договором № 200405343 від 11.12.2015, укладеним між ним та ПАТ «Банк Михайлівський». Зі змісту копії виконавчого напису нотаріуса № 76458 від 01.06.2021 вбачається, що він є боржником перед ТОВ ФК «АВАНСАР», якому ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 27/052020-4 від 27.05.2020, якому у свою чергу ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 1 від 20.05.2016, якому в свою чергу ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі Договору факторингу № 1905 від 19.05.2016 відступлено право вимоги за кредитним договором договором № 200405343 від 11.12.2015, укладеним між ним та ПАТ «Банк Михайлівський». У змісті вказаного виконавчого напису нотаріуса, також, останнім пропонується стягнути з боржника заборгованість за період з 11.12.2015 по 28.05.2021 в розмірі: 48315,45 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 900 грн. - заборгованість за нарахованою пенею; 68052,9грн. - заборгованість за нарахованою комісією за надання кредиту; 850 грн. -за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 118118,35 грн. Вважає, що вище вказаний виконавчий напис було вчинено нотаріусом Остапенком Є.М. із порушенням положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172. Зокрема приватний нотаріус Остапенко Є.М., вчиняючи виконавчий напис, не встановив безспірності заявленої стягнувачем заборгованості. Так, у даному виконавчому написі в основу права вимоги грошових коштів до нього з боку ТОВ ФК «АВАНСАР» нотаріусом покладено ланцюг із правочинів факторингу (переуступки першим кредитором прав вимоги боргу третьої особи другом) кредитору з попередньою або наступною компенсацією вартості такого боргу першому кредиторові) між різними юридичними особами, початком якому слугувало укладення ним кредитної угоди за № 200405343 від 11.12.2015 із ПАТ «Банк Михайлівський». Водночас зазначене право вимоги у ТОВ ФК «АВАНСАР» відсутнє, з огляду на зміст постанови Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16 за позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда», ТОВ «Фінансова компанія «Фагор», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України. Вказаним рішенням суд постановив: Застосувати наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, а саме: зобов`язати ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» передати ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і№ 2. Визнати відсутніми у ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 № 1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу. Визнати недійсним договір факторингу від 20.05.2016 № 1, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» та ТОВ «Фінансова компанія «Фагор». Зобов`язати ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» передати ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і № 2. Визнати відсутніми у ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 № 1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20.05.2016 № 1 та додатках до нього. Вказана постанова набрала законної сили днем її прийняття та у касаційному порядку не скасована. Отже, в силу положень вище вказаного судового рішення, у ТОВ ФК «АВАНСАР» не може існувати права вимоги за кредитним договором № 200405343 від 11.12.2015, оскільки таке ним набуте по ряду правочинів, визнаних нікчемними, відповідно такі правочини не можуть бути покладені в основу оскаржуваного виконавчого напису як документи, що підтверджують безспірність боргу. Зазначає, що оскільки вище вказана постанова Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2021 у справі № 910/11298/16 набрала законної сили у день її прийняття (01.06.2021), а касаційну скаргу повернуто скаржнику 08.10.2021, то очевидно, що і нотаріус не мав законних підстав вносити у зміст виконавчого напису № 76458 від 01.06.2021 дані щодо правочинів, визнаних нікчемними. Окрім цього під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження ним не було виявлено фінансових документів, які б могли слугувати обгрунтованим розрахунком існування боргу. Зокрема директором ТОВ «Авансар» при поданні заяви про примусове виконання рішення долучено виключно оригінал виконавчого документа та оригінал кредитного договору, що, очевидно, не можуть свідчити про безпірність заборгованості та встановлювати просторочення виконання зобов`язання, а отже є грубим порушенням підстав видання нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису, оскльки не відповідає п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку Також із виконавчого напису нотаріуса вбачається, що стягнення заборгованості проводиться за період з 11.12.2018 по 28.05.2021, хоча строк дії договору закінчився 11.12.2019. Крім того заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами і комісією становить 118118,35 грн. При цьому не зрозуміло, за який саме період і яким саме кредитором (первинним - ПАТ "Банк Михайлівський", чи вже правонаступниками: ТОВ «Фінансова компанія «Фагор», ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда», або ж ТОВ ФК «АВАНСАР») вказані відсотки нараховані і чи вони нараховані правомірно, враховуючи за який період проводиться стягнення. Окрім того зазначає, що на його адресу ні від ПАТ "Банк Михайлівський", ні від ТОВ «Фінансова компанія «Фагор», ні від ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда», або ж ТОВ ФК «АВАНСАР», жодного разу не надходило жодного повідомлення з вимогою про повернення коштів чи про відступлення права вимоги за кредитним договором № 200405343 від 11.12.2015. На підставі наведеного вважаю, що наявні всі підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Стислий виклад позицій сторін: Позивач в судове засідання не з`явився, однак від нього поступила заява, в якій просить справу розглядати в його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 76458 від 01.06.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського МНО Остапенком Є.М., яким з нього стягнуто на користь ТОВ «Фінансова компанія «АВАНСАР» заборгованість в сумії 18118,35 грн. Також просить стягнути з відповідача ТОВ «ФК «АВАНСАР» на його користь сплачені судові витрати. Не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Представник відповідача ТОВ ФК «АВАНСАР в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся завчасно належним чином, рекомендованою кореспонденцією та на офіційну електронну адресу, про причини неявки не повідомив, заяви про слухання справи в його відсутності не поступалоє, відзиву на позовну заяву не надходило. Треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського МНО Остапенко Є.М., представник Надвірнянського відділу ДВС у Надвірнянському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в судове засідання повторно не з`явились з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлялись завчасно належним чином рекомендованою кореспонденцією та на офіційну електронну адресу, пояснень щодо позову або відзиву не надавали. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та третіх осіб, на підставі наявних в справі доказів. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ст.\~247\~ЦПК України,\~у зв`язку\~із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25.09.2023 по даній справі відкрито спрощене позовне провадженняз викликом сторін. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що на підставі погодженої заяви позивача № 200405343 на отримання кредиту на умовах, обраних ним згідно пропозиції (оферти) про укладання договору про надання кредиту, 11.12.2015 між позивачем [PERSON] та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено кредитний договір (кредит годітвкою "Особливий 2,7%") у розмірі 58418,37 грн, зі строком погашення 1461 днів (з 11.12.2015 по 11.12.2019), зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами - 2,7% з 1 місяця строку дії кредитного договору та до закінчення строку його дії, тощо (а.с. 13-14). 01.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 76458, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Авансар» заборгованості за кредитним договором № 200405343 від 11.12.2015, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Банк Михайлівський» (а.с. 12). Зі змісту даного виконавчого напису нотаріуса № 76458 від 01.06.2021 вбачається, що [PERSON] є боржником перед ТОВ ФК «АВАНСАР», якому ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №27/052020-4 від 27.05.2020, якому у свою чергу ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 1 від 20.05.2016, якому в свою чергу ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі Договору факторингу № 1905 від 19.05.2016 відступлено право вимоги за кредитним договором договором № 200405343 від 11.12.2015 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Банк Михайлівський». Також нотаріусом пропонується стягнути з боржника заборгованість за період з 11.12.2015 по 28.05.2021 року в розмірі: 48315,45 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 900 грн. - заборгованість за нарахованою пенею; 68052,9 грн. - заборгованість за нарахованою комісією за надання кредиту; 850 грн. -за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 118118,35 грн. На підставі даного виконавчого напису державним виконавцем Надвірнянського відділу ДВС у Надвірнянському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Михайлюком В.Д. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 69459294 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Авансар» 118118,35 грн. боргу (а.с. 15-18). Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права: Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. За ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат», та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5. Положення ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні правила і умови вчинення виконавчого напису містяться у пунктах 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5. При цьому, у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку). За підпунктом 3.1. пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Крім цього, підпунктами 3.2., 3.5. пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує. 26.11.2014 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Так, відповідно до пункту 2 Переліку документів № 1172 (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів») для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашений заборгованості. Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін. Як вбачається з преамбули оспорюваного виконавчого напису, останній вчинений 01.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. на підставі статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Отже на час вчинення оспорюваного виконавчого напису редакція Переліку вже не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на підставі оригіналу кредитного договору. В той же час, з огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягали застосуванню положення п. 1 Переліку № 1172, який регламентує, що для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Тобто на час вчинення оспорюваного виконавчого напису редакція Переліку передбачала можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Наявний у матеріалах справи Договір про надання кредиту не є нотаріально посвідченим, відтак, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. За таких обставин приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не врахував тієї обставини, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам, укладених у простій письмовій формі, вже не чинні, а тому повинен був відмовити відповідачу у вчиненні виконавчого напису на підставі норм Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172. Таким чином оскільки пункт 1 зазначеного Переліку стосується лише нотаріально посвідчених договорів, а оскільки, такого між позивачем та відповідачем не було укладено, були відсутні правові підстави для вчинення виконавчого напису. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 (провадження №12-5гс21), оскільки у судовому порядку постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Укладений між первісним кредитором та позивачем кредитний договір, який був наданий приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. При цьому в зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 визначено наступну правову позицію: «95. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». Таким чином, з огляду на викладене вище, досліджуючи правові підстави вчиненого оскаржуваного виконавчого напису, який, зокрема, ґрунтувався на п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів № 1172 від 29.06.1999, у нотаріуса було відсутнє право на вчинення виконавчого напису, адже, нотаріус позбавлений можливості вчиняти такі написи щодо правочину, який не був нотаріально посвідчений, що є порушенням вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови, відтак, й сума заборгованості, яка стягнута за виконавчим написом не може вважатися безспірною. Крім того слід звернути увагу, що відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. З урахуванням вище зазначеного, на підтвердження факту безспірності заборгованості відповідач мав би надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, меморіальні ордера, виписки та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх. Зокрема, документом, що може (з врахуванням заяв чи листів боржника) підтверджувати такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Тобто встановлення наявності безспірної заборгованості, як того вимагає ст. 88 Закону України «Про нотаріат», можливе лише за наявності достовірної та повної інформації щодо суми заборгованості боржника. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 05.07.2017 у справі №6-887цс17, з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 (справа № 6-887цс17), у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 (справа № 61-154св18), та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17. Крім цього Верховним Судом у постанові від 29.01.2019 у справі № 910/13233/17 зазначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Враховуючи наведене, з урахуванням встановлених вище судом обставин, з матеріалів справи не вбачається будь-яких документів, які б підтверджували безспірність вимог стягувача та слугували підставою для вчинення оспорюваного виконавчого напису. В свою чергу відповідач своїм правом, встановленим ст. 278 ЦПК України, не скористався, відзиву на позов та доказів на спростування доводів позивача до суду не надав. В той же час, нотаріус не переконався, що заборгованість є безспірною та вчинив виконавчий напис. Вище викладені факти порушують рівність кредитора та боржника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним чином позицію сторони стягувача, як заінтересованої особи перед нотаріусом на шкоду законним інтересам боржника. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, з огляду на вище викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, оскільки, на момент вчинення нотаріальної дії у нотаріуса не було належних доказів безспірності заборгованості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а відтак, їх задоволення та вважає за необхідне визнати оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне: Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем [PERSON] при подачі до суду позову про визнання виконавчого напису нотаруса таким, що не підлягає виконанню, відповідно до вимог ст. 4 Закону України "Про судовий збір" сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.3209827362.1 від 20.09.2023 (а.с. 8). Тому у відповідності ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, сплачений позивачем судовий збір в сумі 1073,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Висновки суду: На підставі наведеного суд дійшов висновку, що позов необхідно задоволити, визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського МНО Остапенка Є.М. 01.06.2021, зареєстрований в реєстрі за № 76458, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова\~компанія «Авансар» заборгованості за кредитним договором № 200405343 від 11.12.2015 укладеним між [PERSON] та ПАТ "Банк Михайлівський" на загальну суму 118118,35 грн., таким, що не підлягає виконанню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 1073,60 грн. На підставі ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 1, 34, 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», ст.ст. 1, 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.п. 1, 2, 3 гл. 16 розд. II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮ України від 22.02.2012 № 296/5, п.п. 1, 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172,

Outcome: approved