Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вказаним позовом до [PERSON] , в якому просив позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила , що з [PERSON] перебувала в шлюбі, від якого мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не спілкується з доньками , матеріально їх не забезпечує , не турбується про їх духовний та розумовий розвиток . Оскільки відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, вимушена звернутися до суду . Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08 травня 2023 року справу передано на розгляд Жовтневого районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2023 року провадження по справі відкрите. Визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2023 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача [PERSON] надав клопотання про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача , позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві , наполягав на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про час та місце судового засідання , до суду не з`явився, відзив на позов не надав, в зв`язку з чим справу на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України розглянуто у його відсутність. Представник третьої особи органу опіки та піклування Миргородської міської ради Полтавської області в наданому клопотанні просив справу розглянути у його відсутність та вирішити спір на розсуд суду з урахуванням інтересів малолітніх дітей. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст. 164 ч.1 п. 2 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються він виконання своїх батьківських обов`язків. У Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав" від 30 березня 2007р. зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень . У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 20 серпня 2013 року, свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 20.08.2013 року, актовий запис № 56, запис зроблено виконкомом Пелагіївської селищної ради м. Тореза Донецької області. Від шлюбу у сторін по справі народилось дві доньки - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження [NUMBER] , актовий запис № 53, проведений відділом державної актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції в Донецькій області; [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження [NUMBER] , актовий запис № 52, проведений відділом державної актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції в Донецькій області. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 12 квітня 2017 року у справі 229/593/17 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Матеріалами справи підтверджено , що наразі малолітні діти проживають з матір`ю [PERSON] , яка піклується про виховання та матеріальне забезпечення дітей. Так, відповідно до рішення Дружківського міського суду Донецької областівід 05 липня 2017 року у справі 229/1675/17, з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] , на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] [INFO] у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, починаючи з 28 квітня 2017 р. і до досягнення дітьми повноліття. Згідно з листом Горлівського відділу ДВС у Горлівському районі Донецької області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 03.04.2023, заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим провадженням ВП № 57471138,яке відкрите з примусового виконання виконавчого листа № 229/1675/17, виданого 05.07.2017 року Дружківським міським судом Донецької області про стягнення аліментів з [PERSON] , станом на 31.03.2023 складає 408389,60 гривень. Малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , відповідно до довідки центру освіти Ideal Dream від 20.02.2023, відвідують заняття в навчальному центрі з вересня 2022 року по теперішній час. З батьком дітей не знайомі, він ніколи не звертався до центру, платежі на навчання не вносив, дітей не приводив і не забирав із занять. Крім того, згідно довідок Дружківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 7 Дружківської міської ради Донецької області від 17.03.2023, діти навчаються у школі у 2-А класі. Утриманням, навчанням та вихованням дітей займається мати. Батько дітей [PERSON] не спілкується з учителями, класним керівником, не приймає участі у батьківських зборах, не забирає дітей додому. Висновком Виконавчого комітету Миргородської міської ради від 01.08.2023 за № 2737/01-35 визначено, що виконавчий комітет Миргородської міської ради, враховуючи відсутність необхідної інформації від батька дитини, не може в даній ситуації надати висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , адже він буде вважатися необгрунтованим та недостовірним. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) вказано, що звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. У вказаній справі встановлено, що [PERSON] фактично з 2017 року не спілкується з дітьми , не приймає участь у їх вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дітей, які проживають з позивачем. За таких обставин суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування , та оцінюючи у сукупності всі наявні в матеріалах справи докази, вважає , що позивачем доведені правові підстави для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав. Враховуючи вищенаведене , у зв`язку з свідомим нехтуванням відповідачем [PERSON] своїх батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved