Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

11 вересня 2023 року, представник позивачів ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звернувся до суду з вищеназваним позовом, в якому зазначив, що 07.08.2020 р. о 09:230 год., відповідачка, маючи чинний договір (поліс № АР-7257346) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в СГ «ТАС», керуючи автомобілем «Nissan Tiida» д/н [NUMBER] по вул. Палубній в м. Одесі, напроти буд. № 9, при виїзді з двору, порушивши вимоги п. 10.2 ПДР, не надала переваги в русі автомобілю марки «Mercedes-Benz S500» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] , цивільно-правова відповідальність наземного транспорту якої була застрахована у компанії позивачів згідно договору № 1039/19- Т/О від 13.09.2019 р., яка рухалася по вул. Палубній в напрямку Адміральського проспекту, скоївши зіткнення з автомобілем останньої, внаслідок чого, автомобіль марки «Mercedes-Benz S500» д/н [NUMBER] в результаті вказаної ДТП отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, за що постановою Малиновського райсуду м. Одеси від 14.12.2020 р., яка набрала законної сили 30.12.2020 р., відповідачка [PERSON] була визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП з накладенням на неї адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. Відповідно до звіту оцінки вартості матеріального збитку власнику автомобілю марки «Mercedes-Benz S500» д/н [NUMBER] , позивачами було сплачено потерпілій [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 50204,09 грн., після чого, вони звернулись до СГ «ТАС» з вимогою щодо відшкодування шкоди, завданої відповідачкою, на що вказаною страховою компанією було частково відшкодовано матеріальну шкоду у сумі 32480,61 грн. Таким чином, залишок невідшкодованого страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачів становить 17723,48 грн., про що було вказано у письмовій претензії на адресу відповідачки від 11.12.2020 р., яка була залишена відповідачкою без відповіді та задоволення. У зв`язку з чим, представник позивачів у своєму позові, на підставі ст.ст. 993, 1166,1187,1188,1194 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», просив суд стягнути з відповідачки в регресному порядку на свою користь матеріальну шкоду (страхове відшкодування) у розмірі 17723,48 грн. та суму судового збору у сумі 2684 грн., вказуючи, що у зв?язку з військовою агресію рашистської педерації проти України, ВРУ Законом України «Про внесення змін до ПКУ та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-ХІ від 15.03.2022 р. внесла зміни щодо строків позовної давності. Так, відповідно до ч. 3 п. 2 вказаного Закону «Прикінцеві та перехідні положення», Розділ «Прикінцеві та перехідні положення ЦК України» доповнено п. 19, згідно якого, у період воєнного, надзвичайного стану, строки визначені ст.ст. 257-259,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу продовжуються на строк його дії. Тобто, строк загальної позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, в межах якого обчислюється строк позовної давності при зверненні до суду з відшкодування шкоди, продовжено, а позивач може звернутися з таким позовом і після закінчення дії воєнного стану. В судове засідання представник позивачів не з`явився, заявивши в мотивувальній частини позову клопотання, в якому з посиланням на ч. 5 ст. 223, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, повністю підтримав позов, просив його задовольнити та слухати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без його участі, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с. 2). У визначений\~ухвалою суду\~від 20.09.2023\~р.,\~згідно з\~якою,\~розгляд справи\~проводиться в\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~без повідомлення\~(виклику)\~сторін,\~15-ти\~денний строк\~з дня\~вручення даної\~ухвали та\~матеріалів позову\~з додатками\~в порядку\~ст.\~178\~ЦПК України,\~відповідачка відзиву\~на позов,\~письмових пояснень,\~заперечень чи\~зустрічного позову\~не надала,\~хоча вказані\~матеріали позову\~та ухвалу\~суду у\~відповідності до\~вимог ст.ст.\~130,131\~ЦПК України,\~направлялись за\~останньою відомою\~судові адресою\~місця проживання\~відповідачки,\~зареєстрованого у\~встановленому законом\~порядку,\~що підтверджується\~довідкою ВАДР\~ГУДМС України\~в Одеській\~області від\~15.09.2023\~р.,\~згідно з\~якою,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~значиться зареєстрованою\~з 28.10.2003\~р.\~за адресою\~:\~ [ADDRESS] ,\~а також\~зворотним поштовим\~повідомленням,\~яке повернулося\~до суду\~з відміткою\~листоноші «адресат\~відсутній за\~вказаною адресою»\~(а.с.\~30-32). Відповідно до Постанови КЦС ВС від 10.05.2023 р. № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв?язку «відсутній за вказаною адресою» - вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, так як зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. На підставі ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач не подав відзив на позов, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача, який не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, ухвалити рішення при заочному розгляді справи в порядку спрощеного позовного провадження, що відповідає положенням ст.ст. 191 ч. 2 ст. 281 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи. У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стаття 95 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із статтею 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 1194 ЦК України передбачено особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов?язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Умовами статті 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Пунктом 2 частини 4 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Судом було встановлено що 07.08.2020 р. о 09:230 год., відповідачка, маючи чинний договір (поліс № АР-7257346) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в СГ «ТАС», керуючи автомобілем «Nissan Tiida» д/н [NUMBER] по вул. Палубній в м. Одесі, напроти буд. № 9, при виїзді з двору, порушивши вимоги п. 10.2 ПДР, не надала переваги в русі автомобілю марки «Mercedes-Benz S500» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] , цивільно-правова відповідальність наземного транспорту якої була застрахована у компанії позивачів згідно договору № 1039/19- Т/О від 13.09.2019 р., яка рухалася по вул. Палубній в напрямку Адміральського проспекту, скоївши зіткнення з автомобілем останньої, внаслідок чого, автомобіль марки «Mercedes-Benz S500» д/н [NUMBER] в результаті вказаної ДТП отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, за що постановою Малиновського райсуду м. Одеси від 14.12.2020 р., яка набрала законної сили 30.12.2020 р., відповідачка [PERSON] була визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП з накладенням на неї адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. (а.с. 4-15). Відповідно до звіту оцінки вартості матеріального збитку власнику автомобілю марки «Mercedes-Benz S500» д/н [NUMBER] , позивачами було сплачено потерпілій [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 50204,09 грн., після чого, вони звернулись до СГ «ТАС» з вимогою щодо відшкодування шкоди, завданої відповідачкою, на що вказаною страховою компанією було частково відшкодовано матеріальну шкоду у сумі 32480,61 грн. Таким чином, залишок невідшкодованого страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачів становить 17723,48 грн., про що було вказано у письмовій претензії на адресу відповідачки від 11.12.2020 р., яка була залишена відповідачкою без відповіді та задоволення (а.с. 16-25). У зв`язку з викладеним, на думку суду, представник позивачів у позові, на підставі ст.ст. 993,1166,1187,1188,1194 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», обґрунтовано просить суд стягнути з відповідачки в регресному порядку на свою користь матеріальну шкоду (страхове відшкодування) у розмірі 17723,48 грн., вказуючи при цьому, що у зв?язку з військовою агресію рашистської педерації проти України, ВРУ Законом України «Про внесення змін до ПКУ та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-ХІ від 15.03.2022 р. внесла зміни щодо строків позовної давності. Так, відповідно до ч. 3 п. 2 вказаного Закону «Прикінцеві та перехідні положення», Розділ «Прикінцеві та перехідні положення ЦК України» доповнено п. 19, згідно якого, у період воєнного, надзвичайного стану, строки визначені ст.ст. 257-259,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу продовжуються на строк його дії. Тобто, строк загальної позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, в межах якого обчислюється строк позовної давності при зверненні до суду з відшкодування шкоди, продовжено, а позивач може звернутися з таким позовом і після закінчення дії воєнного стану. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачами - потерпілій особі було на законних підставах здійснено регламенту виплату (страхове відшкодування) в результаті пошкодження її автомобілю марки «Mercedes-Benz S500» д/н [NUMBER] на суму 50204,09 грн., що підтверджується вищенаведеними доказами, частину яких було відшкодовано страховою компанією відповідачки на суму 32480,61 грн., а тому залишок суми страхового відшкодування, який повинна сплатити відповідачка на користь позивачів становить 17723,48 грн., а тому суд вважає, вказану суму стягнення з відповідачки на користь позивачів в порядку регресу законною та підтвердженою документально, а позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі зі стягненням з відповідачки у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України на користь позивачів понесених та документально підтверджених судових витрат, що складаються зі сплаченого позивачами судового збору у розмірі 2684 грн. (а.с. 3).

Outcome: approved