Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

У червны 2021 року [PERSON] звернулася до Радомишльського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати в сумі 33 750 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач є її батьком. Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 12 лютого 2020 року з нього на її користь стягнуто аліменти в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходів), щомісяця, починаючи з 01 вересня 2019 року до досягнення нею 23 років, але не більше строку навчання. 12 серпня 2016 року нею було укладено договір з Економічно-технічним коледжем Приватного вищого навчального закладу «Київський інститут бізнесу та технологій», де загальна вартість навчання становила 24 000 грн, яку нею було сплачено. Крім того, вона вже закінчила навчання на спеціаліста в даному закладі. Після цього, вона вступила до приватного вищого навчального закладу «Київський інститут бізнесу та технологій» на спеціальність «Психологія», де загальна вартість освітньої послуги за весь час навчання становила 33 500 грн, які вона сплатила в повній мірі. Також, відповідно до контракту про військову підготовку у Житомирському інституті імені С. П. Корольова на кафедрі військової підготовки від 23 листопада 2020 року вона сплатила 10 000 грн за своэ навчання у вказаному навчальному закладі. Позивач зазначає, що її матір сплачує за навчання, проживання та харчування. У зв`язку з відсутністю місця проживання вона вимушена наймати квартиру, витрачати кошти на дорогу «Городок-Житомир» та у зворотному напрямку, одяг, книги тощо. З урахуванням викладеного вище, беручи до уваги, що на утриманні у відповідача нікого немає, звернулася до суду з указаним позовом. Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 25 серпня 2021 року вказану справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 вересня 2021 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17 вересня 2021 року вищевказану позовну заву було залишено без руху. Копію цієї ухвали позивачу було надіслано на поштову адресу, зазначену нею в позовній заяві, яку вона отримала 10 жовтня 2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак недоліки не усунула. Враховуючи, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, а недоліки, встановлені судом, можуть бути усунуті під час судового розгляду, тому суд дійшов висновку про прийняття справи до розгляду. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02 січня 2023 року у вказаній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 10 березня 2023 року до суду надійшов відзив, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, оскільки коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею 23 років правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені відносини регулюються статтею 199 СК України (утримання дитини, яка продовжує навчання). Водночас, питання стягнення з нього витрат на навчання позивача за правилами статті 199 СК України вже вирішено судом, про що зазначалося і самим позивачем. Крім того, навчання в навчальному закладі з метою здобуття освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини і такі витрати не є додатковими. Враховуючи викладене, позивачем не доведено існування особливих обставин, які зумовили б необхідність її платного навчання, не навела мотивів обрання саме зазначених навчальних закладів, не надала доказів погодження такого вибору із відповідачем, тому просить відмовити в задоволенні позову. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомила. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак матеріали справи містять клопотання про розгляд справи у його відсутність. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд установив, що позивач є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 11 жовтня 2011 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області серії [NUMBER] . 12 серпня 2016 року [PERSON] в інтересах [PERSON] було укладено договір з Економічно-технічним коледжем Приватного вищого навчального закладу «Київський інститут бізнесу та технологій» про надання освітніх послуг, відповідно до якого загальна вартість навчання становила 24 000 грн (пункт 9 договору). Оплату договору було здійснена в повній мірі. Термін навчання закінчився 25 червня 2019 року, що підтверджується довідкою від 20 січня 2021 року № 2216, виданою директором Економічно-технічного коледжу Приватного вищого навчального закладу «Київський інститут бізнесу та технологій». Відповідно до контракту від 23 листопада 2020 року про військову підготовку у Житомирському інституті імені С. П. Корольова [PERSON] навчалася на кафедрі військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу. Відповідно до пункту 3.1. загальна вартість підготовки за один рік навчання становить 10 000 грн, згідно з пунктом 4.3. контракт діє до 22 липня 2022 року. Як вбачається з наданих позивачем квитанцій нею було сплачено вартість навчання за один рік в сумі 10 000 грн. У подальшому, позивач вступила до приватного вищого навчального закладу «Київський інститут бізнесу та технологій» на спеціальність «Психологія», де загальна вартість освітньої послуги за весь час навчання становила 33 500 грн, що підтверджується договором про надання освітніх послуг від 25 червня 2021 року. Відповідно до довідки від 20 січня 2021 року № 2215, виданої директором приватного вищого навчального закладу «Київський інститут бізнесу та технологій» станом на 20 січня 2021 року позивач сплатила всю суму за вищевказаним договором. Термін навчання з 01 вересня 2019 року по 25 червня 2021 року. 12 лютого 2020 року рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, починаючи з 01 вересня 2019 року до досягнення [PERSON] 23 років, але не більше строку навчання. Частиною першою статті 51 Конституції України встановлено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Суд при розгляді позову виходить з того, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України Такі висновки щодо застосування норм права викладені в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/20, від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19. Враховуючи вище викладення, положення статті 185 СК України містять чітку вказівку про можливість стягнення додаткових витрат саме на дитину, а не на повнолітню дочку, яка продовжує навчання. Відповідно до частини першої статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] , тобто 23 липня 2019 року вона досягла повноліття та саме з цього часу втратила статус дитини. Таким чином, з урахуванням конструкції статті 185 СК України, позивач не має права на стягнення додаткових витрат на навчання на свою користь. Крім того, навчання у вищому навчальному закладі на платній основі для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батька на утримання дитини, позивачем не доведено, що продовження навчання необхідне для розвитку її здібностей, не доведено існування особливих обставин, які зумовили б необхідність такого навчання. Також, не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо її навчання у обраних нею закладах освіти, тобто заклади було обрано позивачем на власний розсуд, без погодження із відповідачем. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд вважає, що в силу чинних положень законодавства позивач не має права на стягнення додаткових витрат. Понесені нею витрати на навчання не викликані особливими обставинами, передбаченими частиною першою статті 185 СК України, а витрати пов`язані із продовженням нею навчання стягнуті з відповідача на підставі рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 12 лютого 2020 року, яким стягнуто з [PERSON] на її користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, починаючи з 01 вересня 2019 року до досягнення позивачем 23 років, але не більше строку навчання суду, тому суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача та відмову в їх задоволенні. З огляду на те, що суд відмовляє у позові, тому на підставі статті 141 ЦПК України розподіл судових витрат не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed