Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного архіву Одеської області про визнання незаконною відмови на запит. В обґрунтування позовних вимог представником в позовній заяві зазначено, що 21 червня 2023 року, [PERSON] (Позивачем), на електрону пошту Державного архіву Одеської області направлено «Запит на витребування архівної інформації» про шлюб. 22 червня 2023 року, отримано відповідь від ДАОО, якою, у задоволенні запиту було відмовлено. Позивач вважає відмову Державного архіву Одеської області у задоволенні мого «Запиту на витребування архівної інформації» такою, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства та протиправною (незаконною). В зв`язку з чим, просить визнати незаконною відмову в задоволенні запиту. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.07.2023 року матеріали цивільної справи були передані для розгляду по суті судді Свяченій Ю.Б. Ухвалою суду від 08 серпня 2023 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 27 жовтня 2023 року від представника Державного архіву Одеської області Дмитрієва В.П. надійшло клопотання про закриття провадження у справі, оскільки вимоги позивача заявлені до розпорядника публічної інформації та пов`язані з оскарженням його дій, а отже відносяться до публічно-правових відносин та підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. 30 жовтня 2023 року від представника Державного архіву Одеської області Дмитрієва В.П. до суду надійшла заява про проведення судового засідання та розгляду клопотання за відсутності відповідача. У судове засідання 31 жовтня 2023 року сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись. Суд, розглянувши надані докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 червня 2023 року позивачем [PERSON] , з її електронної пошти: [INFO] , на електрону пошту Державного архіву Одеської області: archive@od.gov.ua направлено «Запит на витребування архівної інформації» про шлюб. Запит направлено як у печатному вигляді, так і у відсканованому та приєднаному до листа (а.с. 6-8). 22 червня 2023 року, відповідачем на електронну адресу позивача направлено, згідно якої повідомлялось, що запити стосовно отримання інформації для генеалогічних досліджень наразі Держархівом в роботу не приймаються у зв`язку із великою завантаженістю запитами соціально-правового характеру та про отримання архівних довідок/копій для подальшого пред`явлення в державні органи України і за кордоном. Крім того зазначено про необхідність конкретизації в запиті мети отримання документу (консульські установи, державні органи України). Позивач вважає таку відповідь відповідача відмовою Державного архіву Одеської області у задоволенні її запиту на витребування архівної інформації, а тому такою, що підлягає скасуванню. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст. 77 ЦПК України). Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. За ч. 1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Як з`ясовано судом, [PERSON] звернулася до відповідача із запитом на витребування архівної інформації, вхідний № А-1854/06 від 22.06.2023 року, в якому просила видати архівну довідку про шлюб [PERSON] (рос.), 1903 року народження, метою отримання документу зазначила генеалогія. У запиті [PERSON] в графі «Спосіб отримання документу» зазначила - особисто. Відносини, пов`язані із формуванням, обліком, зберіганням і використанням Національного архівного фонду, та інші основні питання архівної справи регулюються Законом України «Про Національний архівний фонд та архівні установи» та іншими нормативно- правовими актами України, прийнятими відповідно до нього, в тому числі «Правилами роботи архівних установ України», затвердженими Наказом Міністерства юстиції України від 08.04.2013 року № 656/5 (далі - Правила). Відповідно до п. 4.2. Правил запити, що надходять до архіву, поділяють на такі види: соціально-правового характеру; тематичні; персональні; майнові. Згідно п. 4.2.3. Правил 4.2.3. персональні - запити, до яких належать біографічні, генеалогічні запити, що можуть стосуватися як самого заявника, так і інших осіб. Біографічний запит стосується інформації про перебіг життя та уточнення біографічних фактів фізичної особи. Генеалогічний запит має на меті надання інформації для встановлення родового та родинного зв`язку і має містити інформацію про двох або більше осіб, пов`язаних таким зв`язком, про історію сім`ї, роду. Отже, запит [PERSON] є біографічним запитом, і відповідно до цього відповідач у електронному листі від 22.06.2023 року просив заявника уточнити мету отримання документу. Відтак, суд погоджується з відповідачем, що дана відповідь викладена у листі не є рішенням про відмову у задоволенні запиту [PERSON] , оскільки запит було опрацьовано відповідачем надана відповідь 20.07.2023 року за вих. № 2919/06-21 за підписом в.о. директора Державного архіву Одеської області. При цьому, позивач виявила бажання отримати відповідь на запит особисто, але незважаючи, [PERSON] не відвідала Державний архів Одеської області та відповідь станом на теперішній час не забрала. Жодних спростувань на підтвердження цієї тези позивачем не надано. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1,2 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Тому враховуючи наведені вище мотиви, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позову. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, позивачем не доведено обґрунтованість своїх вимог та відповідно не спростовано доказів відповідача, а отже в задоволенні позову слід відмовити повністю. Судові витрати у зв`язку з відмовою в позові на підставі п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України покладаються на позивача та не підлягають стягненню з відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed