Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

У травні 2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшов вищевказаний позов [PERSON] (далі- Позивач) до [PERSON] (далі- Відповідач) про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову вказано, 13 вересня 2006 року Позивач зареєструвала з Відповідачем шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції, у м. Києві, актовий запис № 575. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у подружжя відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, не ведуть спільне господарство. Подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09 червня 2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - залишено без руху. 18 липня 2023 року на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09 червня 2023 року позивачем усунуто вказані недоліки. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 липня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі №757/21551/23-ц та призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялась належним чином, Проте на адресу суду від останньої надійшла заява про розгляд справи без її участі, вимоги підтримала, просила задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку - не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщення оголошення на сайті Печерського районного суду м.Києва, а тому, в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов, зокрема якщо, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 13 вересня 2006 року між громадянином Російської Федерації [PERSON] , [INFO] та громадянкою України [PERSON] , [INFO] , Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис № 575. Від шлюбу сторони дітей не мають. Судом встановлено, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, проживають окремо та втратили один до одного почуття поваги і любові. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і сторін. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, сторін на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, сторін на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. З положень статті 12 Конвенції вбачається, що чоловік і жінка, які досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом сторін і жінки є право на розірвання шлюбу, з урахуванням статей 5, 8 вказаного міжнародного договору. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, сім`я носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню сторін, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Враховуючи наведене,

Outcome: approved