Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У вересні 2023 року до суду надійшла вищевказана позовна заява [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що із відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя у сторін дітей немає. Спільне життя із відповідачем не склалось, через різні погляди на сімейне життя та обов`язки. З огляду на викладене, [PERSON] просить розірвати шлюб, зареєстрований між ним та відповідачем 30 листопада 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану міста Лейпціґ Федеративної республіки Німеччина, реєстраційний номер Е 1370/2012. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2023 року провадження у справі відкрито та призначено до судового розгляду по суті у судовому засіданні. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання представник позивача [PERSON] подав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] \~у судове\~засідання також\~не з`явилась,\~про місце,\~час та\~дату розгляду\~справи повідомлялась\~належним чином. До початку судового засідання подала заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, справу просила розглядати увідсутності. Обставини справи, що встановлені судом 30 листопада 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану міста Лейпціґ Федеративної республіки Німеччина, реєстраційний номер Е 1370/2012, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Матеріалами справи встановлено, що спільних дітей у сторін немає. Мотиви, з яких виходить суд, ти застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. З ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За змістом ч. 2 ст. 114 у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Документом, яким встановлено безпосередні процедури легалізації шлюбу, укладеного за кордоном, є Наказ Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні № 52/5 від 18.10.2000 року із змінами та доповненнями. Тобто, для визнання шлюбу державою Україна, укладеного в іншій країні, з усіма правові наслідками, шлюб необхідно легалізувати. За загальним правилом легалізація це процедура приведення документів у ту форму, яка відповідає законодавству іноземної держави і визнається державними органами держави. Процедура легалізації в Україні таких документів, як: свідоцтво укладення шлюбу або розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, скоєних за кордоном, відбувається на підставі Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном затвердженої Наказом Міністерства закордонних справ України № 113 04.06.2002 року. Гаазька Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10.01.2002 року «Про приєднання України до Конвенції, скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів», набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловлює заперечень проти її приєднання, з 22.12. 2003 року. Апостиль - це спеціальний штамп, який проставляється на офіційних документах, що надходять від держав - учасниць зазначеної Конвенції, засвідчує справжність підпису особи під документом і автентичні відбитку печатки або штампа, якими скріплено відповідний документ. Відповідно до статей 2, 3 зазначеної Конвенції кожна з Договір держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція, які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Згідно з положеннями вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці цієї Конвенції. Згідно ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право» (від 23.06.2005 року № 2709-ІУ) правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (від 22.09.2011 року № 3773-УІ) визначено, що іноземці можуть укладати і розривати шлюби з громадянами України та іншими особами відповідно до законодавства України та вказано, що іноземці мають рівні з громадянами України права і обов`язки у шлюбних і сімейних відносинах. Відповідно до ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземці та громадяни України, які уклали шлюб з іноземцем, можуть розірвати шлюб на території України та за законодавством України. З огляду на викладене, та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнав, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди є неможливим та буде суперечити інтересам сторін. На підставі ст. ст. 104, 105, 110, 112, 114, 115 СК України,

Outcome: approved