Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

25 вересня 2023 року через систему «Електронний суд» на адресу Шишацького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «Алекскредит» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зокрема позивач, просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчика В.В. №9503 від 17.04.2020 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості в розмірі 9285,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані\~ тим, що характер правовідносин позивача та відповідача щодо даної заборгованості не був безспірним, зокрема жодної заборгованості перед відповідачем позивач не має, в договірні стосунки з ним не вступала, коштів від даної установи не отримувала. Позивачу не відомо на підставі чого відповідач вимагає від неї сплати заборгованості за кредитним договором. Ухвалою суду від 26 вересня 2023 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення\~ сторін. У визначений судом строк від відповідача на електронну адресу суду надійшов відзив у справі,\~ в якому останній у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі з огляду на наступне. Відповідач зауважує на тому, що між позивачем та ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ», було укладено Договір про надання кредиту №2648372 від 28.08.2019, на підставі якого позивачу були надані кредитні кошти у тимчасове, строкове, платне користування. У зв`язку з невиконанням взятих на себе кредитних зобов`язань за Договором виникла заборгованість, котра не була погашена позивачем. Також зауважує на тому, що ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» було направлено претензію позивачу з вимогою про погашення заборгованості за договором про надання кредиту. Позивач її отримала, але не виконала. Будь-яких заперечень не надавала, що свідчить про визнання вимоги відповідача в повному обсязі, наслідком чого стало звернення відповідача до приватного виконавця для вчинення виконавчого напису. Позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, тому відповідач просить суд відмовити в задоволенні вимог позивача, оскільки незаконність вчинення нотаріусом виконавчого напису, крім тверджень позивача, нічим об`єктивно не підтверджена. Позивач, на думку представника відповідача, до матеріалів позовної заяви не долучив докази, які б свідчили про спірність суми заборгованості за кредитним договором, який він не оспорює. Представник відповідача зауважує на тому, що на момент вчинення спірного виконавчого напису жодних змін до Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» про втрату її чинності не було, будь-які публікації у вигляді постанов КМУ в Офіційному віснику України чи в Урядовому кур`єрі стосовно внесення змін чи визнання її не чинною відсутні. Також відповідні зміни відсутні й на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України, який регулюється Постановою КМУ від 04.01.2002 року №3 «Про порядок оприлюднення у мережі Інтернет інформації про діяльність органів виконавчої влади». Відповіді на відзив від позивача або представника\~ до суду не надходило. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проведено судом без повідомлення сторін за наявними матеріалами позовної заяви. Вивчивши матеріали справи, врахувавши позицію сторін та дослідивши й оцінивши наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. 17 квітня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком Володимиром Вікторовичем вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 9503 про стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» заборгованості в сумі 9285,00 грн. за кредитним договором № 2648372 від 28 серпня 2019 року, укладеного між ТОВ «Алекскредит» та [PERSON] та плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 1800,00 грн., а всього про стягнення 11085,00 грн. (а.с.12 зв). 27 квітня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. за заявою стягувача ТОВ «Алекскредит» відкрито виконавче провадження № 61928772 з виконання даного виконавчого напису (а.с.13). Зі змісту виконавчого напису та наданих суду доказів встановлено, що спірний кредитний договір № 2648372 від 28 серпня 2019 року, який укладений між ТОВ «Алекскредит» та [PERSON] у нотаріальному порядку не посвідчувався (а.с. 9-12). Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року\~ № 1172 затверджено Перелік документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі Перелік). Постановою Кабінету Міністрів від 26.11.2014 № 622 даний Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. В той же час постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в тому числі в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Таким чином, на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус не мав права керуватись розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» вищевказаного Переліку та вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору, що не був посвідчений в нотаріальному порядку. Крім того, суд вважає, що характер правовідносин, які склались між боржником [PERSON] та стягувачем ТОВ «Алекскредит» жодним чином не свідчить про безспірність виниклої у боржника заборгованості, а отже в даному випадку неможливе стягнення заборгованості за виконавчим написом нотаріуса.\~ Так, у своїй постанові від 11.10.2018 у справі № 405/1015/17 (провадження 61/1028ск18) Верховний Суд виклав наступний висновок: «Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». Аналогічна правова позиція міститься в ряді інших постанов Верховного Суду. В супереч обов`язку доказування, відповідачем не надано суду доказів того, що позивач повідомлявся ним про розмір наявної заборгованості, як вказано відповідачем\~ у відзиві на позовну заяву. При цьому позивач заперечує наявність у нього кредитної заборгованості перед відповідачем та надходження йому від відповідача вимог (претензій) про необхідність погашення заборгованості. З матеріалів справи також не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від ТОВ «Алекскредит» первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.3 ст. 12, ч.ч.1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, підтверджуються належними та допустимими доказами дослідженими судом, в той же час відповідачем не надано жодних належних доказів, що підтверджують необґрунтованість чи безпідставність позовних вимог. За таких обставин, позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Що стосується судових витрат у справі, то суд робить наступні висновки. Позивач при поданні позову зазначив, що судові витрати у справі становлять 7658,88 грн. та складаються із сплати судового збору в сумі 858,88 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6800,00 грн. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат /встановлення їхньої дійсності та необхідності/, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін /додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19). Згідно частин 5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З матеріалів справи, зокрема прибуткових касових ордерів №1, №2 від 25.09.2023 та квитанцій до даних прибуткових касових ордерів, вбачається, що позивачем за надання правової допомоги сплачено адвокату Зіменко О.В. 6800,00 грн. (а.с.23зв, 24зв). На підтвердження надання правової допомоги суду надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю за №001842 від 27.09.2018 (а.с.15), копію ордеру серії АР №1097641 від 25.09.2023 про надання правничої (правової) допомоги [PERSON] адвокатом Зіменко О.В. (а.с.21), копію договору №2/17.07.23. від 17.07.2023 про надання правової допомоги [PERSON] адвокатом Зіменко О.В. (а.с.22), копію актів прийому-передачі виконаних робіт №1 та №2 від 25.09.2023 (а.с.23-24). Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу від відповідача не надходило. На думку суду, витрати позивача на професійну допомогу підтверджуються належними та допустимими доказами, а розмір вказаних витрат відповідає характеру та обсягу дій, вчинених представником позивача у справі, не є завищеними чи необґрунтованими та є цілком пропорційними предмету спору, а тому вони на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі (6800 грн.). Судовий збір суд розподіляє відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України та повністю покладає його на відповідача, в зв`язку з повним задоволенням позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved