Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-09 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося в суд із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що 27.02.2017 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі ТОВ «ФК «ЦФР») та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 9761689809, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 139\~900,80 грн строком на 48 місяців, розмір щомісячних процентів 2,39 % від суми кредиту та розмір річних 9,99 % від суми боргу за договором. Крім того, з метою забезпечення цього кредитного договору в той же день між ТОВ «ФК «ЦФР» та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки № 9761689809-П, та між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] договір застави. 27 січня 2023 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір відступлення права вимоги № 20230127, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 9761689809 від 27.02.2017 за плату перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ», а також 27 січня 2023 року укладено договір відступлення права заставодержателя за договором застави. Відтак, позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідачів за кредитним договором № 9761689809 від 27.02.2017. Однак, взяті на себе зобов`язання відповідачі належним чином не виконують, у зв`язку із чим станом на 27.01.2023 заборгованість відповідачів за даним кредитним договором становить 93\~018,24 грн, з яких: 33\~386,28 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 97,49 грн сума заборгованості за річними відсотками; 36\~497,83 грн сума заборгованості за щомісячними відсотками; 23\~036,64 грн сума заборгованості за пенею. У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідачів заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 93\~018,24 грн та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явилася, однак подала клопотання про розгляд даної справи без її участі, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідачі у судовому засіданні позов визнали частково щодо заборгованості тілу кредиту та відсотків, однак заперечили щодо нарахування пені, оскільки намагалися сплачувати заборгованість вчасно. При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Заслухавши пояснення відповідачів, перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов до наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Суд, встановив, що 27 лютого 2017 року [PERSON] уклав із ТОВ «ФК «ЦФР» кредитний договір № 9761689809, відповідно до якого отримав кредит в сумі 139\~900,80 грн строком на 48 місяців, розмір щомісячних процентів 2,39 % від суми кредиту та розмір річних 9,99 % від суми боргу за договором, підписавши заяву № 9761689809 на отримання кредиту. 27 лютого 2017 року між [PERSON] та ТОВ «ФК «ЦФР» на забезпечення цього кредитного договору укладено договір застави рухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу 27 лютого 2017 року, що зареєстрований в реєстрі за № 478. 27 лютого 2017 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] укладено договір поруки № 9761689809-П, відповідно до якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань в повному обсязі. На підставі Договору про відступлення права вимоги № 20230127 від 27 січня 2023 року укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР», право грошової вимоги за кредитним договором № 9761689809, укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ», а також 27 січня 2023 року укладено договір відступлення права заставодержателя за договором застави. Відповідно до додатку № 1 до договору відступлення прав вимоги № 20230127 від 27 січня 2023 року Реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між Позичальником та ТОВ «ФК «ЦФР», ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідачів в сумі 93\~018,24 грн. Згідно наданого позивачем розрахунку, а також довідки ТОВ «ФК «ЦФР» від 30 січня 2023 року про графік руху коштів по кредиту вбачається, що станом на 27 січня 2023 року (дату укладення договору відступлення прав вимоги) заборгованість складає 93\~018,24 грн, з яких: 33\~386,28 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 97,49 грн сума заборгованості за річними відсотками; 36\~497,83 грн сума заборгованості за щомісячними відсотками; 23\~036,64 грн сума заборгованості за пенею. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2\~статті 15 Цивільного кодексу України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1\~ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що слід стягнути з відповідачів на його користь заборгованість в розмірі 93\~018,24 грн, у зв`язку із порушенням зобов`язання за кредитним договором № 9761689809 від 27 лютого 2017 року. Суд частково погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. Частина 1 статті 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та умовах, встановленні договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності та платності. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України,\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковий до виконання сторонами. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені\~законом\~як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 541 ЦК України\~солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно з ч. 1\~ст. 554 ЦК України\~у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України,\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість до стягнення з відповідачів за кредитним договором № 9761689809 від 27 лютого 2017 року станом на 27.01.2023 без врахування пені становить 69 981,60 грн, з яких: 33\~386,28 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 97,49 грн сума заборгованості за річними відсотками; 36\~497,83 грн сума заборгованості за щомісячними відсотками, що в свою чергу відповідачами не заперечується. Щодо вимог позивача про стягнення пені з відповідачів, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог в цій частині, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 546 ЦК України\~виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. З 12.03.2020\~Постановою Кабінету Міністрів України N 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"\~на всій території України встановлено карантин. Відповідно до\~постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 N 383\~карантин, спричинений COVID-19, встановлений\~постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", від 20.03.2020 N 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та\~від 22.07.2020 N 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", який не скасований на території Україні та продовжений до 30.06.2023, діє на час ухвалення у даній цивільній справі, відповідно норми матеріального права, що адаптовані під час дії такого карантину, мають бути взяті судом до уваги під час розгляду та вирішення конкретних цивільних справ. Пунктом 1\~статті 1 Закону України від 16.06.2020 N 691-IX "Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо\~недопущення нарахування штрафних санкцій\~за\~кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19", який набрав чинності 04.07.2020 та яким внесено зміни до\~розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України\~та доповнено пунктом 15 такого змісту: "У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення". Верховний Суд неодноразово у своїх правових позиціях у тотожних правовідносинах наголошував, що\~Законом України від 16.06.2020 N 691-IX "Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19"\~скасовано цивільну відповідальність (щодо сплати неустойки, штрафу, пені) за прострочення грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем) на період дії карантину або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину, тобто передбачено правило зворотної дії в часі положень цього\~Закону\~до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, щодо не нарахування штрафних санкцій під час дії карантину. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постановах від 16.12.2021 у справі N 922/4076/20, 25.10.2022 у справі N 916/183/22, від 05.04.2023 у справі 756/7895/21. З огляду на приписи пункту 15\~розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, наведені постанови Кабінету Міністрів України, якими з 12.03.2020 установлено на всій території України карантин, що діяв протягом всього періоду, за який позивачем заявлено штрафні санкції, а саме з 25.02.2021 по 27.01.2023 в сумі 23\~036,64 грн., з урахуванням правових позицій Верховного Суду та норм матеріального права, суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 23\~036,64 грн., оскільки заявлені вимоги у цій частині суперечать нормам матеріального права, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у цій частині. За\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 80 ЦПК України\~передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, що в даному випадку мають місце порушення з вини відповідачів прав позивача щодо порядку погашення заборгованості за кредитним договором, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, шляхом стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором № 9761689809 від 27 лютого 2017 року в розмірі 69\~981,60 грн та відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідачів на користь позивача штрафних санкцій, з огляду на положення\~Закону N 691-IX. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає. Згідно ст.\~133\~ЦПК України,\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи.\~До витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати: 1)\~на\~професійну\~правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~пов`язані\~з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у\~разі\~задоволення позову\~-\~на\~відповідача; 2)\~у\~разі\~відмови в\~позові\~-\~на\~позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до позовних вимог, ціна первісного позову у даній справі становила 93\~018,24 грн. Позовні вимоги задоволено частково на загальну суму 69\~981,60 грн, в іншій частині відмовлено. Отже, розмір задоволених позовних вимог у пропорційному відношенні становить 75,23 % (69\~981,60 *100/93\~018,24). Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2\~684,00 грн. Отже, підлягає розподілу судові витрати в сумі 2\~684,00 грн, які слід розподілити пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема, 2 684,00 * 75,23/100 = 2\~019,17 грн. За таких обставин, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача 2\~019,17 грн, сплаченого судового збору в рівних частках. На підставі наведеного,

Outcome: partial