Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

21.07.2023 [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з 1993 по 2007 роки вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , в період спільного проживання у них народилася дочка - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач, на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.02.2008, зобов`язаний сплачувати аліменти на дочку у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з 25.01.2008 і до повнолітня дочки. Однак, після припинення шлюбних відносин, і навіть після прийняття вказаного рішення відповідач особливо не переймався утриманням дитини, виплачував лише аліменти за рішенням суду, додатково ніякої допомоги донці не надавав. Дочка росте, а разом із нею і ростуть її потреби. Дитина потребує не лише харчування , а й нормального якісного одягу, взуття, лікування, відпочинку. У 2022 році дочка закінчила школу та вступила на навчання до Національної академії внутрішніх справ на денну форму навчання, де здобуває ступінь вищої освіти бакалавра за спеціальністю «Право», навчається на умовах договору укладеного із фізичними та юридичними особами. Термін навчання з 19.09.2022 до 30.06.2026. За перший курс навчання дочки 2022 2023 навчальні роки вона сплатила згідно договору 28000,00 грн, двома платежами по 14000,00 грн. Також, вона сплатила проживання дочки у гуртожитку за період з вересня 2022 року по серпень 2023 року у загальні сумі 16485,00 грн. Крім того, дочка має проблеми зі здоров`ям зубів, на лікування яких лише у 2023 році вона витратила 16890,00 грн. Дочка, яка підтримує спілкування із батьком, зверталася до нього з проханням допомогти в оплаті її навчання та проживання у м. Києві, в оплаті лікування, з пропозицією вирішити всі питання несення додаткових витрат на її утримання, які пов`язані з навчанням та лікуванням. Однак, відповідач відповів, що він сплачує аліменти і більше ніякої участі в додаткових витратах примати не буде. Оскільки їй самій все складніше задовольняти потреби дитини, необхідне лікування, забезпечувати її навчання та проживання в м. Києві, проїзд, харчування, одяг, взуття, придбання необхідної навчальної літератури, а отримуваних від відповідача аліментів на всі ці потреби зовсім не вистачає, вона змушена звернутися до суду зданим позовом. Тому, просила стягнути з відповідача на її користь 30687,50 грн додаткових витрат на дитину та стягнути з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. 25.07.2023 судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та зазначила, що дочка проживає разом із нею та перебуває на її утриманні, відповідач лише сплачує аліменти, а додаткову матеріальну допомогу не надає. 23.07.2023 дочці вже виповнилося 18 років, в провадженні суду перебуває позов про стягнення аліментів з відповідача на повнолітню дочку на період її навчання. З 18 років відповідач жодним чином, крім сплати аліментів, дитині не допомагав. Останні роки розмір аліментів збільшився, у зв`язку з нарахуванням відповідачу надбавок до заробітної плати. Вона не зверталася до відповідача із питанням додаткової матеріальної допомоги, оскільки він неодноразово їй відмовляв. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що він працює в ДСНС, начальником частини, із його заробітної плати відраховуються аліменти, тому заборгованість по їх сплаті відсутня. Сума сплачених аліментів у 5 разів перевищує суму заявлену позивачем. За період з вересня 2022 року по серпень 2023 року він сплатив аліменти на суму 114332,00 грн., а за останні два роки 152710,00 грн. У липні 2023 року він дійсно зустрічався із дочкою, яка повідомила про необхідність сплати коштів на навчання, однак він показав їй відомості про розмір відрахованих з нього аліментів, яких достатньо для сплати на навчання і вона повідомила, що мати їй цих коштів не надає. Позивач витрачає кошти на себе, а не на дитину. Про стан здоров`я дочки та потребу у лікуванні його ніхто не повідомляв. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , являються батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 16,37) та визнається сторонами. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.02.2022, у справі № 2-1805/2008, яке набрало законної сили 03.03.2008 (а.с. 37), було стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на дочку - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.01.2008 і до досягнення дитиною повноліття. З матеріалів справи (а.с.8-14) вбачається, що дочка сторін - [PERSON] , [INFO] , 2022 року була зарахована на денну форму навчання, для здобуття ступеня вищої освіти бакалавра за спеціальністю «Право», і є студентом 1-го курсу Національної академії внутрішніх справ, на умовах договору із фізичними та юридичними особами, термін навчання з 19.09.2022 до 30.06.2026. Позивачкою, згідно договору про навчання ІД22-840ю/1, було сплачено кошти за навчання дочки у вказаному навчальному закладі за І-ІІ семестри у сумі 28000,00 грн. та за період з вересня 2022 по червень 2023 сплачено кошти за проживання дочки у гуртожитку в сумі 16109,40 грн. Згідно із довідкою про доходи від 20.07.2023 (а.с.15) [PERSON] працює у КНП «Білоцерківська центральна районна лікарня» Маловільшанської сільської ради на посаді мед статистика та за період з 01.09.2022 по 30.06.2023 отримала дохід, без врахування аліментів, у розмірі 148057,96 грн. З матеріалів справи (а.с.16-22) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , з 11.02.2023 по 29.04.2023 проходила лікування у Стоматології для малюків та їх батьків « [PERSON] », їй було встановлено діагноз: К.04.0 Хронічний пульпіт, клінічна форма: хронічний фіброзний пульпіт та проведено відповідне лікування, за яке позивачкою сплачено кошти у загальному розмірі 10450,00 грн. Також,\~ вбачається, що\~ [PERSON] , [INFO] , у період з 16.06.2023 по 30.06.2023 перебувала на лікуванні у Медичному центрі ТОВ «Баладент Плюс» з діагнозом: хронічний середній карієс, хронічний фіброзний періодонтит, хронічний глибокий карієс та їй було проведено відповідне лікування за яке позивачкою сплачено кошти у загальному розмірі 8540,00 грн. Також, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , працює в ДСНС, із його заробітної плати відраховуються аліменти на дочку - [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею повноліття, та заборгованість по їх сплаті відсутня, що підтверджено матеріалами справи (а.с.37-38) та визнається сторонами. При вирішення спору суд виходить з наступного. Згідно ч. 1, ч.2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150,157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 18 Постанови від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Аліменти мають на меті забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. У тих випадках, якщо в силу особливих (виключних) обставин є потреба, окрім аліментів, суд може стягнути додаткові витрати з платника аліментів. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадках стягнення додаткових витрат мова йде про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягненні аліментів відповідно до ст. 181, 182 СК України. Батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою, сторона, що звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат, має надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їхній розрахунок й обґрунтування. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Судом встановлено, що позивачка понесла додаткові витрати на дочку - [PERSON] , [INFO] , що були викликані особливими обставинами, зокрема у зв`язку з її хронічною хворобою і лікуванням дитини у період з 11.02.2023 по 29.04.2023 у Стоматології для малюків та їх батьків «Зубна Фея» та у період з 16.06.2023 по 30.06.2023 у Медичному центрі ТОВ «Баладент Плюс», які у загальному розмірі становлять 16890,00 грн., що підтверджено матеріалами справи (а.с.16-22). Суд приймає до уваги надані позивачкою докази в частині понесених витрат на лікування дитини, адже вони місять інформацію щодо предмету доказування, є допустимими,\~ достовірними та узгоджуються між собою. Отже, враховуючи, що батьки мають брати участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою суд приходить до висновку, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частини вказаних додаткових витрат. Щодо стягнення витрат, пов`язаних із навчанням [PERSON] , [INFO] , суд виходить з наступного. Позивачка, заявляючи вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат, пов`язаних з навчанням дочки на денній формі навчання, для здобуття ступеня вищої освіти бакалавра за спеціальністю «Право» у\~ Національній академії внутрішніх справ, у зв`язку з чим виникла необхідність в оплаті коштів за навчання на умовах договору та проживання студента даного закладу у гуртожитку, надала докази\~ сплати нею коштів, що підтверджено матеріалами справи (а.с.8-14), однак,\~ вказані витрати не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України. Як зазначив Верховнии? Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові від 26.08.2020 року у справі N 336/1488/19, провадження N 61-19103св19, особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. У справах щодо стягнення додаткових витрат, які викликані особливими обставинами, заявник має довести навчання дитини у спеціалізованому закладі освіти, при умові погодження з батьком/матір`ю навчального закладу та доведеності існування особливих обставин, які зумовлені необхідністю платного навчання дитини у цьому закладі. Разом з тим, у даному випадку позивачкою не доведено, що витрати на навчання дочки у вищому навчальному закладі, виникли у зв`язку з особливими обставинами, які зумовлені необхідністю платного навчання дитини у цьому закладі та іншими пов`язаними з цими обставинами витратами, адже вступ до вищого навчального закладу та проживання у зв`язку з цим у гуртожитку, не може вважатися розвитком особливих здібностей дитини та відповідно бути особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України, а у вказаній вище постанові ВС звертає увагу на те, що не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, як навчання дитини з метою здобуття професійної освіти. Згідно вказаних вище норм СК України, батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на свою дитину, лише при обов`язковій умові, якщо це обумовлено розвитком її здібностей, хворобою тощо. Цей перелік не є вичерпним сюди входять усі потреби дитини, які не покриваються аліментами на її утримання. Разом з тим, якщо розмір аліментів, які сплачує боржник, не покриває половини витрат на оплату матеріальних потреб дитини, то слід звертатися до суду із заявою про збільшення розміру аліментів, а не про стягнення додаткових витрат на дитину. У даному випадку позивачкою не доведено, що розмір аліментів, які сплачує боржник, не покриває половини витрат на оплату матеріальних потреб дитини, а з позовом про збільшення розміру аліментів, у зв`язку із зміною обставин, що впливають на визначені рішенням суду розміри платежів, вона не зверталася. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на навчання дочки у вищому навчальному закладі та її проживання у гуртожитку, не підлягає до задоволення. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, тому стягує з відповідача на користь позивача додаткові витрати на дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 8445,00 грн. Обґрунтовуючи судове рішення, суд\~ приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в\~ рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. Позивачка на підтвердження стягнення судових витрат надала: угоду про надання правової допомоги № 236 від 13.07.2023; акт від 20.07.2023 про виконання умов Угоди № 236 від 13.07.2023 про надання правової допомоги; розрахунок розміру винагороди адвоката згідно умов Угоди № 236 від 13.07.2023 про надання правової допомоги;копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Дідич П.В.; квитанцію № 19 від 13.07.2023 про сплату послуг за надання правової допомоги у розмірі 2000,00 грн, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 23-27). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Позивачка підтвердила обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, яка підлягає розподілу за результатами розгляду справи, та враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача стягуються вказані витрати пропорційно до розміру позовних вимог - 550,39 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання до суду вказаного позову, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial