Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

В червні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до Кіцманського районного суду Чернівецької області з позовом до Акціонерного товариства «Сенс - Банк» про захист прав споживачів та стягнення коштів(повернення банківського вкладу та процентів). Позовні вимоги мотивує тим, що між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» (наразі АТ «Сенс\~Банк») в особі начальника Кіцманського відділення Чернівецької обласної філії Васильковою Г.В., 30.12.2013 було укладено Договір банківського вкладу «Інвестиційний» №48/2 (депозитний вклад зі сплатою процентів щоквартально\~мультивалютний, предметом якого було те, що банк продовжує дію договору за № 48/2 вклад «Інвестиційний» з поточним рахунком № [NUMBER] на суму 156000 грн.. Строк дії якого продовжувався відповідно до ч.4\~ст.1060 ЦК України. У відповідності п.1.2 Договору «внесення Клієнтом грошових коштів підтверджується Банком шляхом видачі розпорядження та договору». Згідно до п.1.3. Договору на депозитний рахунок додаткові внески коштів допускаються. При цьому, відповідно до п.3.3.1 Договору клієнт має право отримати суму депозитного вкладу та суму нарахованих процентів згідно умовами цього договору. Ці та інші умови договору скріплені особистими мокрими підписами та печаткою банку. Так,станом на час звернення до суду з даним позовом відповідач суму вказаних депозитних вкладів та нараховані відсотки йому не повернув. Зазначає, що у жовтні-\~листопаді 2014 року [PERSON] зникла, на зв`язок не виходила, а згодом Кіцманське відділення №933 ПАТ «Укрсоцбанк» перестало існувати. Так, 21.11.2014 зареєстроване кримінальне провадження №12014260110000622 відносно [PERSON] за ч.3,4,5 ст.191, ч.2 ст.200 КК України\~- зловживання своїм службовим становищем. Відтак, правонаступником активів та зобов`язань АТ «Укрсоцбанк» з 15.10.2019 року стало АТ «Альфа-Банк», з який з 12.09.2022 змінив назву на АТ «Сенс Банк». Вважає, за таких обставин банк зобов`язаний повернути йому суму банківського вкладу, у зв`язку з чим звертається до суду із позовом до правонаступника АТ «Укрсоцбанк» - АТ «Сенс Банк». Крім того, звертається з вимогою про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, відповідно до\~ст.625 ЦК України\~за прострочення виконання грошового зобов`язання з 08.06.2017 з урахуванням встановлення карантину на території України з 12.03.2020 у межах строку позовної давності. Таким чином, період з 08.06.2017 по 08.06.2023 року має місце прострочення виконання грошового зобов`язання на суму в національній валюті і повинні бути нараховані інфляційні витрати. Загальний індекс інфляції за період з червня 2017 по квітень 2023 року - 1,84488344, отже інфляційне збільшення становитиме 156 000,00*1,84488344\~- 156000,00= 131801,80 грн. Окрім того, в період з 08.06.2017 по 08.06.2023 року має місце прострочення виконання грошового зобов`язання на суму 156000,00 в національній валюті\~гривні, на яку має бути нараховано 3% річних, що розраховується за формулою (Проценти) + (Сума боргу) * (Процентна ставка(%) ) / 100% * (Кількість днів у році) та становить 28085,57 грн.. Вважає, що стягненню підлягає неустойка (пеня), згідно ч.5ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», у розмірі 3% вартості послуги Договору №48/2 від 30.12.2013 року, яка зазначена у п.1.2 договору у розмірі 28% річних, та складає 43680 грн. за кожен день прострочення зобов`язання за період з 08.06.2017 по 08.06.2023, всього 2191 день. Отже, пеня за цим договором становить: 43680*0.03*2191=2871086,40 грн. З посиланням на відповідні норми Закону,\~просить суд стягнути з акціонерного товариства « Сенс Банк» на користь [PERSON] суму неповернутого банківського вкладу у розмірі 156000,00 гривень, інфляційні втрати у розмірі 131801,80 грн., 3% річних в сумі 28085,57 грн., пеню у розмірі 2871086,40 грн. за Договором №48/2 від 30.12.2013 (а.с.1-7) Короткий зміст відзиву відповідача на позовну заяву. 18.07.2023 року представником АТ «Сенс Банк» - Самокишою В.Ю. скеровано на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому вказує на те, що банк не погоджується з доводами позивача та вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними, не підтвердженими належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню. Вказує на те, що відповідно до вимогст.1058,\~1059 ЦК України,ст.2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність»,ст.7 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», пунктів 1.1, 1.5, 1.9 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженоїпостановою Правління НБУ №492 від 12.11.2003 рокута п.2.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженогопостановою НБУ №516 від 03.12.2003 року- договір банківського вкладу носить реальний, оплатний характер, який вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми. Посилається на те, що позивачем не надано ні розпорядження, ні банківської виписки, ні ощадної книжки, ні сертифіката, ні будь\~якої іншого документа на підтвердження внесення 156000,00 грн. за Договором №48/2 від 30.12.2013р. Проте, наданий позивачем Договір не містить ознаки реального договору та взагалі не укладений між позивачем та банком. Зазначення таких реквізитів є звичайним для даного виду банківських договорів та унормовано законодавчо, зокрема у п.п.2.1, 2.3 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах. Зазначає, що Позивач стверджує, що ним було внесено кошти на депозит, але при цьому взагалі в жодному документі не зазначено номера рахунку клієнта. Разом з тим, виходячи зі змісту вказаного пункту Договору, внесення клієнтом грошових коштів підтверджується Договором та розпорядженням. Вказаний пункт містить виключний перелік конкретних документів. Однак позивачем не додано передбаченого Договором документу, який має підтвердити факт внесення коштів. Зі змісту Договору, на який посилається позивач, не слідує, що внесення коштів на депозит може бути підтверджено будь-яким іншим документом. Згідно положення п.2.2. Розділу IV Інструкції, у якому зазначено, що Банк (філія, відділення) здійснює приймання від клієнта готівки національної валюти через операційну касу за такими прибутковими касовими документами: за заявою на переказ готівки - від юридичних осіб для зарахування на власні поточні рахунки, від фізичних осіб - на поточні, вкладні (депозитні) рахунки, а також від юридичних та фізичних осіб - на рахунки банку (філії, відділення), у тому числі на погашення кредиту, інших юридичних або фізичних осіб, які відкриті в цьому самому банку або в іншому банку, та переказ без відкриття рахунку. Всупереч положенням п.2.9. гл.2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженоїпостановою Правління НБУ від 01.06.2011 року №174внесення грошової суми позивачем не підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Оскільки внесення грошових сум, крім договору банківського вкладу, не підтверджується платіжним документом, який би відповідав вимогам чинного законодавства, письмова форма договору банківського вкладу не додержана, а отже договір банківського вкладу в будь-якому випадку є нікчемним. Звертаючись до суду з позовною заявою до АТ «Сенс Банк», позивач не надав належних доказів на підтвердження порушення, невизнання або оспорювання його права відповідачем. Вказує, що позивачем не надано суду доказів, згідно вимогст.1059 ЦК Українипро внесення коштів до каси банку за договором банківського вкладу, що суперечить вимогами п.2.10 гл.2 розд.IV Інструкції НБУ від 01.06.2011 року №174 «Про ведення касових операцій банками України». Посилання у позові на постанову Верховного Суду від 10.04.2019 року по справі №463/5896/14-ц безпідставне, оскільки предметом спору по даній цивільній справі було визнання договору банківського вкладу нікчемним. Так, позивач ставить вимогу щодо стягнення за період з 08.06.2017 по08.06.2023\~3% річних у розмірі 28085,57 грн., інфляційних втрат у розмірі 131801 грн. та пені у розмірі 2871086,40 грн. за Договором №48/2, однак відповідач АТ «Сенс\~Банк» не визнає позов в повному обсязі на вказаних підставах у відзиві та вважають, що позивачем пропущено строк позовної давності до вказаних вимог. Так, позивач зазначає, що нібито 30.12.2014 банк повинен був повернути йому кошти за договором №48/2 від 30.12.2013 і це вказано в позові. Разом з тим, позивач нарахував 3% річних та інфляційні втрати за 6 років за період з 08.06.2017 по 08.06.2023. Зазначає, що оскільки з 02.04.2020 продовжено строк позовної давності на строк дії карантину, то це не дає право позивачу нарахувати 3% річних та інфляційні втрати за вказаний період. Отже, вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних не можуть бути задоволені, оскільки вони заявлені 16.06.2023 після спливу строку позовної давності (тобто після 30.12.2015). А до вимоги про стягнення пені взагалі застосовується строк позовної давності -1 рік, який позивачем пропущено. Таким чином, з посиланням на відповідні норми законодавства, просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с. 26-32). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19.06.2023 вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. (а.с.28). 18.07.2023 від представника АТ «Сенс\~Банк» - Самокиша В.Ю. на адресу суду скеровано відзив на позовну заяву (а.с. 26-32) 03.08.2023 позивач [PERSON] скерувала суду відповідь на відзив, в якій свої позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. (а.с.55-56) Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16.08.2023 судові засідання визначено проводити у режимі відеоконференції (а.с. 65) 15.08.2023 від представника АТ «Сенс\~Банк» - Самокиша В.Ю. на адресу суду скеровано заперечення на відповідь на відзив, які просить врахувати при розгляді справи (а.с.59) 17.08.2023 ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області відмовлено в задоволенні заяви представника АТ «Сенс Банк» Самокиша В.Ю. про відвід головуючому судді (а.с.71-72) 17.08.2023 ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області відмовлено в задоволенні заяви представника АТ «Сенс Банк» Самокиші В.Ю. про направлення справи за підсудністю до Голосіївського районного суду м.Києва (а.с.73) 17.08.2023 ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області відмовлено в задоволенні заяви представника АТ «Сенс Банк» Самокиша В.Ю. про залишення позовної заяви без руху (а.с.74) 03.10.2023 ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.11.2023 за участі сторін. Крім того, даною ухвалою клопотання представника відповідача АТ «Сенс Банк» Самокиші В.Ю. про витребування доказів, про залучення третіх осіб - залишені без задоволення. (а.с.83-84) Заходів щодо забезпечення доказів, забезпечення позову по справі не вживалося, зупинення і поновлення провадження не здійснювалося. Позиція представників сторін в судовому засіданні Позивач [PERSON] в письмовій заяві від 07.11.2023 позовні вимоги підтримала, просила задоволити повністю та розгляд справи провести без її участі, враховуючи її похилий вік (84 роки) та незадовільний стан здоров`я. (а.с. 87) Представник відповідачаАТ «Сенс\~Банк»\~-\~Самокиша В.Ю.,\~в режимі відео конференції, просила відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що позовні вимоги [PERSON] являються необґрунтованими, безпідставними та не підтвердженими належними доказами. На підтримання поданого відзиву пояснила, що наданий позивачем Договір №48/2 є нікчимним, не містить ознаки реального договору та взагалі не укладався ніколи між позивачем та банком. До договору №48/2 не надано доказів внесення коштів в касу банку, позивач ніколи не зверталася до банку, щоб їй повернули кошти. Позивачем не вказано яким чином взагалі нарахова пеня, так як сам позивач вказує, що отримувала відсотки. Законодавством встановлено форму договору, який вважається належним. Крім того, позивач не є потерпілою в кримінальному провадженні, до банку за поверненням коштів не зверталась. Просила відмовити повністю, адже договір наданий позивачем є нікчемним, застосувати наслідки спливу строку позовної давності до вимог позивача про стягнення інфляційних, 3 % річних та пені. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 30.12.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення банку Васльковою Г.В., укладено Договір №48/2 банківського вкладу «Інвестиційний» (депозитний вклад зі сплатою процентів щоквартально - мультівалютний), на суму 156000,00 грн. з нарахуванням відсотків в розмірі 28% річних. Згідно із умовами договору п.1.2 внесення клієнтом грошових коштів підтверджується банком шляхом видачі розпорядження та договору. Депозитний вклад залучається на строк з 30.12.2013 року по 30.12.2014 року включно (а.с. 10-11). Пунктом 1.3. Договору визначено, що на депозитний рахунок додаткові внески коштів допускаються. Кожен аркуш Договора скраплений підписами сторін, де також міститься відтиск печатки Укрсоцбанку. 20.11.2014 року начальник Управління банківської безпеки ПАТ «Укрсоцбанку» Л.Тарасович звернувся до Кіцманського РВ УМВС України в Чернівецькій області із заявою про вчинення злочину, у зв`язку із тим, що 20.11.2014 в ході проведення попередньої перевірки встановлено, що начальник Кіцманського відділення №933 [PERSON] , зловживаючи своїм службовим становищем, на протязі тривалого часу отримувала у фізичних осіб значні суми коштів, як у гривні, так і у іноземній валюті, і від імені банку заключала з ними фіктивні депозитні угоди. При цьому кошти на банківські рахунки не надходили, але угоди завірялися її підписом та банківською печаткою. [PERSON] періодично цим особам виплачувались депозитні проценти. Просив прийняти заяву про злочин та розпочати досудове розслідування за фактом вчинення дій, що мають ознаки кримінальних правопорушень, передбачених\~ст.190-192 КК України. (а.с . 13). Судом також встановлено, що відповідно до обвинувального акту в кримінальному провадженні №12014260110000622, внесеному в ЄРДР 21 листопада 2014 року, [PERSON] обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.191ч.3, ст.191ч.4. ст.191ч.5, ст.200ч.2КК України. Справа перебуває на розгляді в Заставнівському районному суді Чернівецької області, обвинувачена [PERSON] оголошена в міжнародний розшук, проводиться спеціальний судовий розгляд. (а.с.12) 06.03.2015 року Управлінням банківської безпеки у Західному регіоні (м.Львів) Департаменту безпеки ПАТ «Укрсоцбанк» проведено службове розслідування за фактом порушень, допущених співробітниками Кіцманського відділення №933 у Подільському регіоні ПАТ «Укрсоцбанк», які мали місце впродовж 2008-2014 років. Встановлено, що [PERSON] з 2001 року (Наказ №34-ОС від 14.08.2001 року) по теперішній час обіймає посаду начальника Кіцманського відділення №933 Департаменту роздрібних продажів у Подільському регіоні центру роздрібного бізнесу ПАТ «Укрсоцбанк» . Відповідно до п.34 Посадової інструкції, з якою [PERSON] ознайомлена 28 жовтня 2010 року, до її обов`язків відноситься затвердження підписом документів фінансового, розрахункового характеру, листів, договорів відповідно до наданої довіреності. Згідно довіреності, [PERSON] надано право від імені Банку укладати договори банківського вкладу на умовах «Правил надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк» шляхом підписання заяв про розміщення депозиту. (а.с. 14-22) У зв`язку із реорганізацією правонаступником активів та зобов`язань АТ «Укрсоцбанку» з 15.10.2019 стало АТ «Альфа-Банк», яке з 30.11.2022 змінило найменування на АТ «Сенс Банк». (а.с.23) Норми права, які застосував суд та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 1статті 4 ЦПК України, частини першоїстатті 15 ЦК Україникожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Статтею 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність»визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно дост.55 ЗУ «Про банки та банківську діяльність»відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідност.203 ч.4 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно дост.1058 ч.2 ЦК України, договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). Частинами 2, 3, 6ст.633 ЦК Українивстановлено, що умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Згідно ч.2ст.207 ЦК Україниправочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Статтею 631 ЦК України\~передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки , відповідно до договору. Відповідно до ч.1ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За змістом ч.1ст.1058 ЦК Українидоговір банківського вкладу є реальним договором, тобто вважається укладеним у разі прийняття банком від вкладника або від третьої особи на користь вкладника грошової суми. Такі дії вкладника чи третьої особи в його інтересах є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким у вкладника з`являється право вимагати від банку повернення суми вкладу та виплати відсотків на неї, а у банку - відповідні обов`язки. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено переданням коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) та банку (боржника). Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 року по справі №6-352цс16. Відповідно до ч.3ст.1058 ЦК Українидо відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (ч.2ст.1068 ЦК України). Статтею 1059 ЦК Українипередбачено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Відповідно дост.1064 ЦК України, укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою. В ощадній книжці вказуються найменування і місцезнаходження банку (його філії), номер рахунка за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред`явлення ощадної книжки у банк. Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником. Видача банківського вкладу, виплата процентів за ним і виконання розпоряджень вкладника про перерахування грошових коштів з рахунка за вкладом іншим особам здійснюються банком у разі пред`явлення ощадної книжки. Якщо ощадну книжку втрачено або приведено у непридатний для пред`явлення стан, банк за заявою вкладника видає йому нову ощадну книжку. Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженогопостановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516(далі Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Згідно з п.2.1 Положення грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті. При цьому відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку (ч.3 ст.1058, ч.2 ст.1068 ЦК України, п.2.1 Положення). Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженоїпостановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 року за №1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8. Інструкції);договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10. Інструкції). Так пункт 10.1 Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Згідно з пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженоїпостановою Правління Національного банку України 01.06.2011 року №174та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.06.2011 року за №790/19528, яка прийнята на заміну Інструкції про касові операції в банках України, затвердженоїпостановою Правління Національного банку України від 14.08.2003 року №337, банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Відповідно до п.1.1 ст.1 розділу IV Інструкції №174 до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цієюІнструкцією, належать, зокрема, заява на переказ готівки (додаток 8) та заява на видачу готівки (додаток 10). Пункт 1.2 статті 1 розділу IV Інструкції №174 визначає зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цієюІнструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом. Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Розділу IV Інструкції № 174 касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Така позиція відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 06.06.2012 року по справі №6-17цс12 та від 29.10.2014 року по справі №6-118цс14. Квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, що відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 25.04.2012 року по справі №6-20цс12 та від 06.04.2016 року по справі №6-352цс16). Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником (пункт 2.2 глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженогопостановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516). Банк під час здійснення касових операцій має забезпечувати, зокрема, своєчасне повне оприбутковування готівки національної та іноземної валюти, що надійшла до каси банку, її зарахування на зазначені клієнтами рахунки згідно з вимогами нормативно-правових актів і належний внутрішній контроль за касовими операціями (пункт 8 розділу IІнструкції №174). Відповідно до пункту 1.6 статті 1 розділу IV Інструкції №174 банк (філія) визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати касові документи, і визначає систему контролю за виконанням касових операцій. Відтак, оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору. Відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку. Необліковування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми. Така позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.04.2019 року по справі №463/5896/14-ц, та в подальшому у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 року по справі №752/7208/15-ц. У частині 3статті 1060 ЦК Українизазначено, що за договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Відповідно до ч.1ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно дост.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ч.1ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 525 ЦК Українипередбачено, що є недопустимою одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом частини другоїстатті 625 ЦК Україниборжник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбаченестаттею 625 Цивільного кодексу Україниправо кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другоюстатті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Стаття 629 ЦК Українипередбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. УЗаконі України «Про захист прав споживачів»не визначено вичерпного переліку правових відносин, на які поширюється його дія, втім з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та виходячи з демократичних принципів цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах такої слабкої сторони, як фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг, страхування тощо. Відповідно до ч.1ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК Українипередбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. А устатті 78 ЦПК Українизазначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до чч.1, 5, 6ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Мотиви з яких виходив суд. Судом установлено, що між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення банку Васильковою Г.В., було укладено Договір «Інвестиційний» (депозитний вклад зі сплатою процентів щоквартально - мультівалютний) від 30.12.2013, предметом якого було те, що банк продовжує дію договору за №48/2 вклад «Інвестиційний» з поточним рахунком № [NUMBER] на суму 156000,00 грн. з нарахуванням відсотків в розмірі 28% річних. Депозитний вклад залучається на строк з 30.12.2013 року по 30.12.2014 року включно. Відповідно до п.1.2 указаного договорувнесення клієнтом грошових коштів підтверджується банком, зокрема, шляхом видачі договору. Пунктом 1.3. Договору визначено, що на депозитний рахунок додаткові внески коштів допускаються. Станом на травень-жовтень 2013 року року начальник Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» Василькова Г.В. у силу своїх посадових обов`язків була наділена повноваженнями на оформлення та підписання документів щодо залучення депозитів від фізичних осіб, про що зазначено у матеріалах службового розслідування ПАТ «Укрсоцбанк» №15.201-255/38-1264 від 06.03.2015 року. Сторонами не заперечувалось, що договір банківського вкладуна внесення коштів, на підставі якого позивач [PERSON] просить стягнути грошові кошти, з боку відповідача підписано колишньою керуючою Кіцманським відділенням ПАТ «Укрсоцбанк» №933 [PERSON] , відносно якої з листопада 2017 року на розгляді у Заставнівському районному суді Чернівецької області перебуває кримінальне провадження №12014260110000622, внесене до ЄРДР 21.11.2014 року за ст.191ч.3, ст.191ч.4. ст.191ч.5, ст.200ч.2КК України. Крім того, до моменту звернення позивача до суду із позовом про повернення вкладу, внесеного 30.12.2013 року, сума вкладу внесена позивачем до даного банку у розмірі 156 000,00 гривень залишається неповернутою. Досліджені в судовому засіданні докази та встановлені на їх підставі обставини в сукупності з наведеними правовими позиціями Верховного Суду повністю спростовують викладені представником відповідача у відзиві на позов доводи про те, що договір банківського вкладу №48/2 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] не укладався, а надані позивачем на підтвердження позовних вимог докази є неналежними. Адже необлікування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми. Недотримання уповноваженою особою банку керуючою відділенням Васильковою Г.В. вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення вкладів, не може свідчити про нікчемність договору. Безпідставними є доводи сторони відповідача щодо відсутності належних доказів щодо внесення позивачем коштів до каси банку, а наданийдоговірсуперечать вимогам Інструкції, враховуючи наступне. Так, на підтвердження заявлених вимог позивач надав суду оригінал договору банківського вкладу від 30.12.2013 на внесення коштів на депозит №48/2, засвідчених підписами [PERSON] та [PERSON] , скріплених печаткою банку. А відповідно до матеріалів службового розслідування ПАТ «Укрсоцбанк» №15.201-255/38-1264 від 06.03.2015 року, [PERSON] з 2001 року і до моменту службового розслідування 06.03.2015 року обіймала посаду начальника Кіцманського відділення №933 Департаменту роздрібних продажів у Подільському регіоні центру роздрібного бізнесу ПАТ «Укрсоцбанк». Відповідно до п.34 Посадової інструкції, до обов`язків [PERSON] відноситься затвердження підписом документів фінансового, розрахункового характеру, листів, договорів відповідно до наданої довіреності. Згідно довіреності, [PERSON] надано право від імені Банку укладати договори банківського вкладу на умовах «Правил надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк» шляхом підписання заяв про розміщення депозиту. Отже, факт укладення договорів банківського вкладу та внесення позивачем коштів підтверджено належними та допустимими доказами, а грошові кошти за договором банківського вкладу позивачу на його вимогу не виплачені, суд приходить до переконання про стягнення вказаних коштів на користь позивача, як споживача банківських послуг. Необліковування банком таких коштів, не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми. Звертаючись до банківської установи для розміщення вкладу, позивачка правомірно сподівалась на належне оформлення вказаного депозитного договору з банком, а обов`язок забезпечення належного виконання працівниками відповідача посадових інструкцій лежить на банківській установі. Зазначена позиція відповідає висновкам ВП ВС, викладеним у постанові від 10.04.2019 року по справі №463/5896/14-ц, та в подальшому у постанові ВС від 03.06.2020 року по справі №752/7208/15-ц. Крім того, в самому договорі від 30.12.2013 №48/2 вказано, що видача договору є підтвердженням внесення клієнтом грошових коштів. Обставини того, що [PERSON] в період укладення Договору банківського вкладу №48/2 від 30.12.2013, внесення коштів та виплату відсотків в період 30.12.2013 -21.11.2014 обіймала посаду начальника КВ ПАТ «Укрсоцбанк» і мала повноваження на укладення таких договорів банком визнається, а належність останній підпису, як уповноваженій особі на договорі про прийняття коштів належними та допустимими доказами з боку відповідача не спростовано. Посилання сторони відповідача, як на підставу спростування позову, на відсутність звернень позивача до правоохоронних органів щодо вчинення злочину, не визнання його потерпілим в кримінальному провадженні є безпідставним. В даному випадку судом розглядається позовна заява про захист прав споживачівта стягнення коштів за неповернутим банківським вкладом, що не має відношення до кримінального провадження. Адже між сторонами склалися договірні відносини по договору банківського вкладу, кошти з боку позивача були передані банку в особі уповноваженої на те особи - керівнику Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк», яка в свою чергу здійснювала свої посадові обов`язки та надала клієнту банку сам Договірпро внесення коштів та оплату відсотків за користування внесеними в розпорядження банку коштів, що є самостійними й достатніми обставинами для ухвалення рішення. Отже, факт укладення договору банківського вкладута внесення позивачем коштів підтверджено належними та допустимими доказами, тобто у судовому засіданні знайшло своє підтвердження факт наявності договірних відносин між банком та позивачем, які виникли на основі укладеного між сторонами договору, за умовами якого було внесено грошові кошти на депозит, а оскільки грошові кошти за договором банківського вкладу позивачу не виплачені, суд приходить до переконання про стягнення вказаних коштів - суми банківського вкладу з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних. Щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних в межах строку позовної давності Відповідно до\~ст.625 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 131801,80 грн., які розраховані наступним чином: 156 000,00 (банківський вклад) х 1,84488344(загальний індекс інфляції за період з червня 2017 по квітень 2023)\~156000,00 = 131801,80 грн., та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання на суму 156000,00 грн. за останні три роки, що передують зверненню кредитора до суду з урахуванням встановлення карантину на території України з 12.03.2020 у межах строку позовної давності в період з 08.06.2017 по 08.06.2023, та розрахована наступним чином: (Проценти) = (Сума боргу) х (Процентна ставка (%) )/ 100% х (Кількість днів у році) та становить 28085,57 грн. Позивачем заявлено вимогу про стягнення інфляційних втрат за 6 років та 3% річних за останні 6 роки, відповідно до ч.2\~ст.625 ЦК України, що заперечується відповідачем у поданому відзиві на позовну заяву. Крім того в письмових пояснення та під час виступу в суді адвокат Самокиша В.Ю. заявляла про застування наслідків спливу строку позовної давності стосно вимоги про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та відсутність судової практики в частині продовження строку позовної давності на період дії карантину. За змістом\~статті 625 ЦК України\~нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зміст вказаної норми законодавства щодо нарахування процентів та застосування індексу інфляції свідчить про компенсаційний, а не штрафний характер визначених ст. 625 ЦКУкраїни трьох процентів річних, а тим більше не є подвійною відповідальністю боржника. Відповідачем відповідно до частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~не надано доказів на спростування розрахунку інфляційних втрат і 3% річних, а тому такий взятий до уваги судом. За\~статтею 625 ЦК України\~стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. У відповідності до\~статті 256 ЦК України\~позовна давністьце строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За змістом частин першої та п`ятої\~статті 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався і триває до сьогоднішнього дня. Законом України від 30.03.2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~у редакції\~Закону України від 30.03.2020 року № 540-IX\~перелічені всі\~статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК\~України\~щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, підлягає застосуванню у тому випадку, коли строк позовної давності не сплив на момент встановлення карантину на території України (12.03.2020 року). Закон № 540-ІХ\~передбачив, що моментом, з якого продовжується позовна давність (у тому числі передбачена статтями\~257,\~258 ЦК України), є запровадження карантину відповідно до Постанови № 211, тобто 12.03.2020. А тому у разі, якщо сплив позовної давності мав би настати з 12.03.2020, а позивач звернувся до суду після цього моменту, але до закінчення карантину, позовна давність не може вважатись пропущеною, а суд не має підстав для застосування\~статті 267 ЦК України\~(наслідки спливу позовної давності). Така позиція наведена в постанові Верховного Суду від 25.08.2021 у справі № 914/1560/20. Закон № 540-ІХ\~містить пряму вказівку на продовження позовної давності на строк дії карантину, який відповідно до Постанови № 211 починається саме з 12.03.2020 року. Отже,позивач звернувсяіз вимогоюпро стягненняінфляційних втратза періодз\~08.06.2017-\~08.06.2023 та 3% річних за період 08.06.2017-\~08.06.2023 за прострочення виконання грошового зобов`язання з урахуванням встановлення карантину на території України у межах строку позовної давності. З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення інфляційних втрат за останні 6 років та 3% річних за останні 6 роки (за Договором №48/2 від 30.12.2013), що передують зверненню до суду, з відповідача, з огляду на доведеність належними та допустимими доказами суми вказаних нарахувань. Щодо вирішення вимог про стягнення неустойки (пені) відповідно до частини п`ятої\~статті 10 Закону № 1023-ХІІ Разом з тим, посилаючись на ч.5\~ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів», позивач просить стягнути неустойку (пеню) у розмірі 3% вартості послуги по Договору №48/2 від 30.12.2013 року, яка зазначена у п.1.2 договору у розмірі 28 % річних, та складає 43680 грн. за кожен день прострочення зобов`язання, а всього 2191 день за період з 08.06.2017 по 08.06.2023, яка розрахована наступним чином: 43680*0.03*2191= 2871086,40 грн.. Представник відповідача заперечувала щодо задоволення стягнення пені по договору, вказуючи, що договір №48/2 є нікчемним вцілому. Судом встановлено, що між сторонами склались договірні відносини з надання банківських послуг, адже факт укладення договорів банківського вкладу та внесення позивачем коштів на депозитний рахунок 30.12.2013 року знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Станом на день розгляду справи в суді позивачеві кошти за банківським вкладом не повернуто. Згідно з частиною першою\~статті 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Статтею 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Правовідносини з надання послуг врегульовано спеціальним законом,\~Законом України "Про захист прав споживачів", яким встановлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Так, згідно із ст.10 згаданого Закону, за наявності в роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Зазначені вимоги можуть бути пред`явлені споживачем протягом строків, передбачених нормативно-правовими актами та нормативними документами, умовами договору, а в разі відсутності таких строків - протягом десяти років. У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено в годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня в розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов`язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили. Суд встановивнаявність підставдля поверненнябанківського вкладу\~ [PERSON] \~за договором№48/2 у зв`язкуіз його невиконанням, тому вимоги [PERSON] до АТ «Сенс банку» про стягнення пені в розмірі 2 871 086,4 грн. у зв`язку із неповерненням банківського вкладу за договором №48/2 від 30.12.2013 в розмір 156 000 грн., підлягають частковому задоволенню. За вимогами ч. 3\~ст. 551 ЦК України\~розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, враховуючи правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі N 756/2781/16, суд вважає за необхідне застосувати положеннястатті 551 ЦК Українита зменшити суму пені до 300 000,00 грн. за договором №48/2 від 30.12.2013, оскільки розмір пені, який просить стягнути позивач, є непропорційним. Щодо стягнення судового збору. Як передбачено ч.1,2\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно дост. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до\~Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»\~з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб\~складає 2684,00 гривні. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір»\~визначено ставки судового збору, розмір яких, з урахуванням прожиткового мінімуму, з 01.01.2023 року становить\~за подання фізичною особою до суду позовної\~заяви: - майнового характерупотрібно сплатити: 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (не менше 1073,60 грн та не більше 13 420 грн); З огляду на вказані вимоги, з відповідача Акціонерного товариства «Сенс-Банк» на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 6\~158,87 гривень. На підставі викладеного, ст. ст. 4,\~15 ,\~16,\~509 ,\~526 ,\~608,\~610 ,\~625 ,\~1058,\~1059,\~1060,\~1061 ,\~1068,\~1070 ЦК України, ст. ст. 1,\~10,\~22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 2,\~47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»,

Outcome: partial