Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

24.08.2023 [PERSON] , в особі представника адвоката Гуменюка О.В., звернулася до суду з позовом, у якому просить; - визнати виконавчий напис № 5969, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною від 16.12.2021 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія управління активами" заборгованості у розмірі 20 050 гривень таким, що не підлягає виконанню; - стягнути з ТОВ "Фінансова компанія управління активами" на користь [PERSON] як повернення стягнуті за виконавчим написом № 5969 вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною кошти у розмірі 22 055 грн. - стягнути з відповідача судові витрати. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позовну заяву [PERSON] обґрунтовує тим, що 16.12.2021 приватним нотаріусом Київського МНО Солонець Т.М. вчинено виконавчий напис № 5969 про стягнення з неї на користь ТОВ "Фінансова компанія управління активами" заборгованості в сумі 20 050 грн. Вважає вказаний виконавчий напис незаконним, оскільки їй не надіслано лист-вимогу про погашення кредитної заборгованості, нотаріусу не надано доказів безспірності кредитної заборгованості, зокрема не надано первинних документів щодо видачі кредиту та кредитний договір, за яким вчинено виконавчий напис не був нотаріально посвідчений. Від директора ТОВ "Фінансова компанія управління активами" Велікданова С.К. надійшла заява про визнання позову, в частині визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. У відзиві на позовну заяву представник відповідача директор ТОВ "Фінансова компанія управління активами" Велікданов С.К. позовні вимоги, в частині стягнення з ТОВ "Фінансова компанія управління активами" коштів у розмірі 22 055 грн не визнав. Вказав, що підставою виникнення прав та обов`язків щодо стягнення з [PERSON] грошових коштів є укладений між позивачкою та ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" кредитний договір № 1868152 від 16.03.2021. У зв`язку з тим, що за вищевказаним кредитним договором виникла заборгованість, було вичинено оспорюваний виконавчий напис. Питання щодо дійсності вищевказаного кредитного договору № 1868152 від 16.03.2021, у тому числі у судовому порядку, не вирішувалось. Тому, оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивачка просить повернути, стягнуті у рамках виконавчого провадження, як заборгованість за кредитом, вони не можуть бути витребувані та їх неможливо вважати безпідставно набутими. З цих підстав просить у задоволення позову, в частині стягнення коштів, відмовити. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою від 28.08.2023 позовну заяву суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Представник відповідача позовну заяву із додатками та ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду отримав 06.09.2023. Від представника відповідача - директора ТОВ «Фінансова компанія управління активами» Велікданова С.К. у матеріалах справи містяться клопотання, в яких він позовні вимоги, в частині визнання виконавчого\~напису таким,\~що не\~підлягає виконанню визнає та зв`язку із визнанням позову, просить із ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на користь позивачки стягнути судовий збір у розмірі 537 грн, витрати на правничу допомогу просить не стягувати (а.с. 24, 63). Фактичні обставини справи, встановлені судом Суд встановив, що 16.12.2021 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна видала виконавчий напис № 5969 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами" заборгованості у розмірі 20050 гривень за кредитним договором № 1868152 від 16.03.2021 укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "1 Безпечне агентство необхідних кредитів", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами". Борг стягнується за період з 25.10.2021 до 16.12.2021. Суму боргу включає: заборгованість за тілом кредиту 12 500 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами 7 500 грн. Головноий державний виконавець Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Яременко В.М. 04.08.2023 прийняла постанову, якою закінчила виконавче провадження ВП № 69167127, оскільки борг за виконавчим написом № 5969 від 16.12.2021 у розмірі 20050 грн стягнто (а.с. 13). Кредитний договір № 1868152 від 16.03.2021, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] не посвідчений нотаріально. Національне законодавство та релевантна судова практика Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України, зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 № 296 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок), постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (у редакції на час вчинення оспорюваного виконавчого напису). Відповідно до п.19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. За положеннями статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункту 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Стаття 50 Закону України «По нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172 в редакції на час вчинення оспорюваного виконавчого напису для одержання виконавчого напису виданого на стягнення боргу за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями». Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24 листопада 2017 року № 92. Постановою Великої Палати Верховного Суду № 11-174ас18 від 20.06.2018 року у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року відмовлено. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За положеннями ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Аналіз доводів сторін, висновки суду Дослідивши докази, з`ясувавши обставини справи, суд доходить висновку про часткове задоволення позову із таких підстав. Оскаржуваний виконавчий напис № 5969 нотаріус виніс 16.12.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Як зазначено вище, кредитний договір № 1868152 від 16.03.2021, за яким вчинено виконавчий напис, не був посвідчений нотаріально. Вчинення виконавчого напису за кредитним договором, який нотаріально не посвідчений, суперечить вимогам ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999 та є безумовною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Подібні правові висновки Верховний Суд викладав, зокрема, у постановах: від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження 61-12629св19), від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18), від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Таким чином, позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню підлягають задоволенню. Щодо вимог позивачки про повернення їй грошових коштів, стягнутих за виконавчим написом, суд зазначає наступне. Відповідно до постанови головного\~державного виконавця\~від 04.08.2023\~виконавче провадження\~ВП №\~69167127\~закінчено,\~борг за\~виконавчим \~написом \~№ 5969\~від 16.12.2021\~у розмірі 20\~050\~грн з\~ [PERSON] \~стягнуто у\~повному обсязі\~у порядку примусового виконання оспорюваного виконавчого напису. Проте, оскільки судом судом визнано виконавчийнапису таким, що не підлягає виконанню, правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у вказаній сумі перестали існувати. Тобто, правова підстава для отримання відповідачем грошових коштів від [PERSON] відпала, і вказані кошти в порядку ст. 1212 ЦК України підлягають поверненню позивачці. Доводи представника відповідача, що вказані грошові коти не можуть бути повернуті, оскільки фактично стягнуті, як борг за кредитним договором суд відхиляє. Правовою підставою для стягнення грошових коштів у даному випадку був оспорюваний виконавчий напис нотаріуса, а не кредитний договір. ТОВ "Фінансова компанія управління активами" не позбавлене можливості в судовому порядку стягнути борг за кредитним договором. Разом із тим, позивачка просить стягнути з ТОВ "Фінансова компанія управління активами", як повернення стягнуті за виконавчим написом № 5969 кошти у розмірі 22 055 грн. Проте, доказів про те, що з неї стягнуто кошти саме у розмірі 22 055 грн до позову не долучила. Тому, позовні вимоги в цій частині суд задовольняє частково та стягує з відповідача на користь позивачки безпідставно отримані грошові кошти в сумі 20 050 грн. Розподіл судових витрат Відповідно до\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір за позовною вимогою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню у розмірі 1073, 60 грн слід стягнути з відповідача в на користь позивачки. Доводи представника відповідача, що із нього мають бути частково стягнуті судові витрати за визнання цієї позовної вимоги не ґрунтуються на положенням ст.ст. 142 та 206 ЦПК України, якими не передбачено, що у разі часткового визнання позову, судові витрати за конкретною позовною вимогою зменшуються на 50 %. Заяви про визнання повністю пред`явленого позову від відповідача не надходило. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу про стягнення коштів, пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 976 грн ( 20 050* 1073, 60: 22 055). Щодо стягнення витрат на надання правничої допомоги, суд виходять із наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За правилами ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Представник відповідача просив у заяві про зменшення витрат на правничу допомогу відмовити у стягненні таких витрат, через недоведення доказами витрат. Просив одночасно зменшити такі витрати із 5500 грн до 3000 грн. При цьому вказав, що дана справа не є складною, існує стала судова практика щодо спірних правовідносин та просить врахувати поведінку відповдіача, який частково визнав позов, налаштований на мирне врегулювання спору. На обґрунтування заявлених вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, позивач надав суду Договір про надання правової допомоги № 96 від 16.08.2023, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 16.08.2023, розрахунок до Договору про надання правової допомоги № 96 від 16.08.2023 на загальну суму 5500 грн (усна консультація з вивченням документів - 1000 грн, складання процесуальних документів - 3500 грн, представництво інтересів в суді - 1000 грн), квитанцію до прибуткового касового ордеру від 16.08.2023 про внесення [PERSON] адвокату Гуменюку О.В. за договором № 96 від 16.08.2023 - 5500 грн (а.с. 14, 15, 16, 17, 18). Оскільки справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, тобто, без проведення судового засідання, відповідно, представник позивачки не здійснював представництва в суді, та зважаючи, що другу позовну вимогу задоволено частково, на користь позивача із відповідача належить стягнути 3500 грн витрат на надання професійної правничої допомоги. Всього, позивачці за рахунок відповідача слід компенсувати 5549,6 грн судових витрат.

Outcome: partial