Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

ПАТ «Черкаське хімволокно», в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», звернулось до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просило стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість з оплати послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 69\~257,92 грн., три відсотки річних 5037,10 грн. та інфляційні втрати в розмірі 13502,64 грн., що разом складає 87\~797,66 грн. Також в позові заявлено вимогу про солідарне стягнення з відповідачів судових витрат, які складаються з судового збору в сумі 2684 грн. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що за відповідачами станом на 01.05.2023р. обліковується заборгованість в розмірі 69\~257,92 грн. з оплати послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання до житла за адресою: [ADDRESS] . Оскільки відповідачі в добровільному порядку не здійснювали оплати послуг позивача, то позивач вимагає стягнути заборгованість з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми за період прострочення з 01.10.2016р. по 31.01.2022р. Відповідач [PERSON] частково заперечив проти позовних вимог та просив застосувати до позовних вимог строки позовної давності. Від відповідачки [PERSON] на адресу суду не надходило письмового відзиву проти позовних вимог. 30.06.2023р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 11.07.2023р. відповідачем [PERSON] подано до суду клопотання про застосування строків позовної давності до позовних вимог. 14.07.2023р. та 24.08.2023р. від [PERSON] , на адресу суду надійшов письмовий відзив проти позову, в якому вказується, що відповідач частково визнає позовні вимоги на загальну суму 29\~045,49 грн., яка складається з наступних сум: 27\~130,39 грн. борг за основним зобов`язанням; 470,71 грн. три відсотки річних; 1444,39 грн. інфляційні втрати. В обґрунтування своєї позиції посилається на пропуск позивачем строку позовної давності, що є підставою для відмови в позові щодо вимог про стягнення вартості послуг з опалення та гарячого водопостачання, нарахованих за період до 30.06.2020р., а вимоги по нарахуванням, що здійснювались за період з липня 2020 року по 01.05.2023р. відповідач визнає. Також у відзиві зазначено, що наявність платежів по особовому рахунку не перериває строків позовної давності, оскільки відповідач не здійснював оплати боргів понад розмір місячного платежу. Також вказував, що позивач зобов`язаний спростувати той факт, що відповідні платежі здійснювались не для авансування вартості послуг та не задля виконання попереднього судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача боргу з оплати комунальних послуг. 24.08.2023р. від представника позивача Гончаренко А.О., яка діє на підставі довіреності №177 від 13.02.2023р., до суду надійшла відповідь на відзив [PERSON] , в якій вказується про безпідставність доводів відповідача щодо застосування строків позовної давності, оскільки відповідні строки переривалися через те, що відповідачами періодично вносилась оплата послуг позивача в різні періоди в більших обсягах ніж щомісячні нарахування, що свідчить про визнання своїх боргових зобов`язань. В судовому засіданні представник позивача Сінельнік А.В., яка діє на підставі довіреності №182 від 15.03.2023р., підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Представник відповідача [PERSON] адвокат Пятін Є.В., який діє на підставі ордеру серії ВА №1057495 від 11.07.2023р., в судовому засіданні частково заперечив проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Пояснив, що [PERSON] невідомо з якою метою і ким здійснювались платежі по його особовому рахунку, а він сам не здійснював таких платежів і нікому не доручав їх здійснення, а отже відсутні підстави для переривання строків позовної давності. Наполягав на застосуванні строків позовної давності, внаслідок чого частина позовних вимог, що стосується заборгованості обчисленої за період з 01.10.2016р. по 30.06.2020р., не підлягає задоволенню. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, хоча про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Отже в контексті положень ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка відповідачки не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані учасниками справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. [PERSON] з 30.04.1993р., а [PERSON] з 03.03.2009р. і по теперішній час мають зареєстроване місце проживання у квартирі за адресою: [ADDRESS] . ПАТ «Черкаське хімволокно», в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», є надавачем послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання до житла за адресою: [ADDRESS] . Між сторонами не укладався договір про надання комунальних послуг. В квартирі відповідачів відсутні лічильники теплової енергії та обліку гарячого водопостачання, у зв`язку з чим позивач здійснював нарахування вартості послуг з централізованого опалення за опалювальною площею, а гарячого водопостачання за установленими нормативами споживання на одну зареєстровану особу. Згідно наданої позивачем оборотної відомості за особовим рахунком № [NUMBER] /а.с. 6/ за період з січня 2013 року по квітень 2023 року заборгованість відповідачів перед позивачем з оплати послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання складає 96\~656,01 грн. (опалення 37860,80 грн.; гаряче водопостачання 58\~795,21 грн.). Згідно судового наказу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.10.2016р. №711/8318/16-ц з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ «Черкаське хімволокно», в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 26678,87 грн., що обчислювалась за особовим рахунком № [NUMBER] станом на 01.09.2016р. На теперішній час за особовим рахунком № [NUMBER] за період надання послуг з 01.10.2016р. по 30.04.2023р. за відповідачами обліковується заборгованість з оплати послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання на загальну суму 69\~257,92 грн. (опалення 21\~275,36 грн.; гаряче водопостачання 47\~982,56 грн.). Зазначені обставини справи сторони не заперечують, а тому суд вважає їх доведеними. У зв`язку з відмовою відповідачів в добровільному порядку здійснити погашення заборгованості з оплати послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Таким чином, між сторонами існує спір з приводу виконання грошового зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг, що регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК), Житлового кодексу України (далі - ЖК), Закону України від 09.11.2017р. №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон №2189), Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630 (далі Постанова №630) тощо. Надаючи оцінку доводам сторін в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 67 ЖК плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ч. 1 ст. 10 Закону №2189 ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону №2189 споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що позивач здійснював надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання до житла відповідачів. Нарахування вартості послуг здійснювалось позивачем на підставі тарифів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому розмір платежів з оплати послуг централізованого опалення здійснювався з урахуванням опалювальної площі житлового приміщення, а гарячого водопостачання з урахуванням кількості зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, тобто у відповідності до п. 21 Постанови №630. Порядок нарахування та розмір нарахованих платежів з оплати вартості послуг позивача сторонами не оспорюється, а відтак суд виходить з того, що розмір відповідних щомісячних платежів нарахований позивачем вірно. Також відповідачами не оспорюється наявність в них обов`язку щодо оплати вартості комунальних послуг, наданих позивачем. Наявність такого обов`язку у відповідачів ґрунтується на положеннях закону, оскільки своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії є основним обов`язком споживача. Відсутність договору на постачання теплової енергії само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є надання послуг та їх отримання споживачем. Отже споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 20.04.2016р. по справі №6-2951цс15). Арифметичний аналіз наданого позивачем розрахунку за особовим рахунком відповідачів № [NUMBER] свідчить, що за період з 01.10.2016р. по 30.04.2023р. відповідачам було надано послуги з постачання теплової енергії наступної вартості: централізоване опалення 30732,10 грн.; гаряче водопостачання 63\~129,30 грн.; корегування загальної вартості послуг за окремі періоди (жовтень 2016 року; лютий, травень, червень 2017 року; січень 2022 року), внаслідок чого вартість послуг підлягає зменшенню на загальну суму 368,71 грн. Отже за період часу з 01.10.2016р. по 30.04.2023р. позивачем було надано відповідачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання на загальну суму 93\~492,69 грн. За вказаний період часу по особовому рахунку відповідачів обліковується оплата вартості послуг на загальну суму 20\~459,82 грн. (6149,82 грн. за послуги централізованого опалення, 14310 грн. гаряче водопостачання) та надходження субсидії в розмірі 3774,95 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості з оплати послуг позивача станом на 01.05.2023р. складає 69\~257,92 грн. (93\~492,69 грн. - 20\~459,82 грн. - 3774,95 грн.), з яких заборгованість з оплати послуг централізованого опалення 21\~275,36 грн., гарячого водопостачання 47\~982,56 грн. Відповідно до ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно ст. 68 ЖК наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Як вбачається зі змісту листа департаменту ЦНАП Черкаської міської ради від 15.02.2023р. за вих. №916/01.03-01 /а.с. 12-13/ у квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано дві повнолітні особи, якими є відповідачі, а відтак вони мають нести солідарний обов`язок з оплати комунальних послуг, якщо інше не передбачено між ними відповідним договором. Разом з тим, заперечуючи проти позовних вимог відповідач [PERSON] просив застосувати строки позовної давності до позовних вимог. Згідно ст. 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Аналізуючи рух коштів по особовому рахунку № [NUMBER] слід звернути увагу, що оплата послуг позивача здійснювалась нерегулярно і платежами різного розміру. При цьому в рахунок оплати послуг з гарячого водопостачання розмір внесених платежів не перевищував розміру щомісячних нарахувань, окрім платежу у березні 2023 року. Отже, з огляду те, що відповідачами тривалий час не здійснювалась оплата зазначеного виду послуг в повному обсязі, а здійснені відповідні платежі не перевищували розміру нарахованих позивачем щомісячних платежів, що свідчить про визнання споживачем лише частини боргових зобов`язань, а тому наявність таких платежів не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Правомірність такого висновку щодо порядку застосування норм, які регулюють строк позовної давності, підтверджується і правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові №6-43цс17 від 22.03.2017р. Разом з тим, у березні 2023 року в рахунок оплати послуг з гарячого водопостачання по особовому рахунку № [NUMBER] здійснено платіж в розмірі 10\~300 грн., тоді як розмір нарахування вартості такої послуги за місяць склав 883,33 грн., а отже такий платіж перериває строки позовної давності. За таких обставин позовні вимоги про стягнення заборгованості з оплати послуг гарячого водопостачання підлягають задоволенню лише в межах трирічного строку позовної давності з моменту здійснення платежу у березні 2023 року, тобто за період надання позивачем послуг з 01 березня 2020 року по квітень 2023 року включно. Стосовно платежів з оплати послуг централізованого опалення, то суд звертає увагу, що періодично мали місце платежі, які перевищували розмір помісячних нарахувань, зокрема: травень 2017 року нараховано 0 грн, а сплачено 200 грн.; листопад 2018 року нараховано 436,77 грн., а сплачено 500 грн.; червень 2019 року нараховано 0 грн., а сплачено 1000 грн.; травень 2021 року нараховано 0 грн., а сплачено 100 грн.; жовтень 2021 року нараховано 189,46 грн., а сплачено 960,82 грн.; вересень 2022 року нараховано 14,07 грн., а сплачено 1000 грн. За таких обставин відповідні платежі неодноразово переривали строки позовної давності, а тому за позовними вимогами в частині оплати послуг централізованого опалення за період з 01.10.2016р. по 30.04.2023р. строк позовної давності не пропущений. Щодо доводів відповідача про те, що він не здійснював відповідних платежів і не доручав їх здійснення іншим особам, а тому вони не мають враховуватись, як такі що переривають строки позовної давності, то суд звертає увагу на наступне. У відповідності до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У постанові Верховного Суду від 14.09.2021р. у справі №910/14452/20 зазначено, що Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13-ц. Таким чином, суд не може вважати доведеними обставини, про які стверджує одна сторона і заперечує інша, якщо вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. В цьому контексті слід звернути увагу, що принцип пропорційності цивільного судочинства та заборони зловживання процесуальними правами визначає для учасників справи певні вимоги до стандарту їх процесуальної поведінки, відповідно до яких учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, тобто їх процесуальні дії мають відповідати ознакам послідовності та допустимої передбачуваності. Досліджуючи питання змісту принципу добросовісності, Верховний Суд у постанові від 08.05.2018р. у справі №910/1873/17 зазначив, що принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право. У постанові Верховного Суду від 12.10.2022р. у справі №345/2935/21 вказується, що зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права. Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій. Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи вищевикладене в контексті обставин даної справи та предмету доказування слід виснувати, що саме відповідач зобов`язаний надати суду докази того, що обліковані по його особовому рахунку платежі не свідчать про визнання ним боргу, оскільки були здійснені з іншою метою (авансування оплати послуг; оплата в рахунок виконання іншого судового рішення тощо). В частині тверджень сторони відповідача, що відповідні платежі здійснені не ним, а іншою невідомою особою, то слід зауважити на непослідовності таких тверджень, оскільки визнаючи частково позовні вимоги відповідач у своєму контррозрахунку остаточного розміру заборгованості /а.с. 58/ враховував всі відповідні платежі в якості належного виконання його грошового зобов`язання перед позивачем, внаслідок чого зменшував загальну суму заборгованості, а відтак відповідач визнавав належність виконання його зобов`язання за рахунок таких платежів. За таких обставин доводи сторони відповідача про відсутність підстав для переривання строків позовної давності за позовними вимогами про стягнення заборгованості з централізованого опалення є необґрунтованими. Згідно листа-розрахунку по особовому рахунку № [NUMBER] за період з 01.10.2016р. по 30.04.2023р. заборгованість відповідачів з оплати послуг централізованого опалення складає 21\~275,36 грн. В період часу з 01.03.2020р. по 30.04.2023р. вартість наданих позивачем послуг гарячого водопостачання до житла відповідачів, згідно нормативних нарахувань, складає 35\~187,71 грн. В цей період часу по особовому рахунку було здійснено платежі на погашення заборгованості з оплати послуг гарячого водопостачання на загальну суму 12\~760 грн., а відтак залишок заборгованості складає 22\~427,71 грн. (35\~187,71 грн. 12\~760 грн.). Таким чином, вартість послуг з централізованого опалення в сумі 21\~275,36 грн. та послуг гарячого водопостачання в сумі 22\~427,71 грн. підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку, оскільки в цей період часу відповідачі мали солідарно сплачувати комунальні послуги. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, відповідач зобов`язаний сплатити позивачеві інфляційні нарахування та три відсотки річних нараховані на суму заборгованості. В той же час відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» нарахування та стягнення штрафів або пені, інфляційних нарахувань, відсотків річних у разі несвоєчасної або неповної оплати за житлово-комунальні послуги населенням - заборонено. Оскільки з 24.02.2022р. і до теперішнього часу на території України діє режим воєнного стану, що є загальновідомою обставиною, то період нарахування сум, передбачених ст. 625 ЦК, обмежується датою введення воєнного стану, тобто періодом до 23.02.2022р. Аналіз наданих позивачем розрахунків розміру інфляційних нарахувань /а.с. 81-82/ та трьох відсотків річних /а.с.78-80/ на суму заборгованості свідчить, що такий розрахунок відповідає положенням закону і арифметично здійснений вірно, оскільки відповідні компенсаційні нарахування обчислені позивачем окремо щодо кожного місяця періоду надання послуг. Натомість, з огляду на положення ст.ст. 257, 267 ЦК стягненню з відповідачів підлягають відповідні нарахування, обчислені в межах загального строку позовної давності, тобто в межах трирічного строку, що передує строку надходження позовної заяви до суду. Оскільки позовна заява надійшла до суду 28.06.2023р., то стягненню з відповідачів підлягають компенсаційні нарахування, обчислені за період з 28 червня 2020 року. Згідно наданого позивачем розрахунку інфляційних витрат за період з липня 2020 року по січень 2022 року розмір нарахованих інфляційних витрат складає 1550,81 грн., а трьох відсотків річних 470,71 грн., а отже відповідні суми також підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 45\~724,59 грн., яка складається з наступних сум: заборгованість з оплати послуг по опаленню 21\~275,36 грн., з оплати послуг гарячого водопостачання 22\~427,71 грн., інфляційні нарахування 1550,81 грн., три відсотки річних 470,71 грн. Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Відповідні судові витрати по справі складаються із витрат позивача з оплати судового збору в розмірі 2684 грн. Позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 45\~724,59 грн., що складає 52,079509% від загальної ціни позову (87\~797,66 грн.), а отже на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України позивачу має бути відшкодовано за рахунок відповідачів 1397,81 грн. судового збору (2684 грн. * 52,079509%). Оскільки обов`язок з відшкодування судових витрат не має солідарного характеру, то з кожного з відповідачів слід стягнути на користь позивача в якості відшкодування витрат з оплати судового збору по 698,91 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial