Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-02 00:00:00

В жовтні 2022 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшла вищевказана позовна заява. Вказана позовна заява мотивована тим, що 20.08.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір № ODU0AE00000076. Згідно договору АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 22967,61 (Долар США) на термін до 20.08.2012 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором ODU0AE00000076. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст.\~509,\~526,\~1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Прострочена сума заборгованості за тілом кредиту становить 16355, 31 (Долар США). У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач за період з 01.04.2019 року по 22.06.2022 року має заборгованість - 1583, 55 (Долар США), яка складається з наступного: 1583, 55 (Долар США) - 3% річних від простроченої суми. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за період з 01.04.2019 року по 22.06.2022 року у розмірі 1583, 55 (Долар США), що за курсом 29,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.06.2022 року складає 46326, 60 грн. за кредитним договором ODU0AE00000076 від 20.08.2007 року, яка складається з наступного: 1583, 55 (Долар США) - 3% річних від простроченої суми, стягнути з відповідача судові витрати. Згідно з автоматизованою системою документообігу суду при розподілі справ між суддями для розподілу вказана справа 11.10.2022 року була розподілена в провадження судді Бобровської І.В. Ухвалою судді від 14.10.2022 року по справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом сторін). (а.с.32-34) Заочним рішенням Роздільнянського районного сууду Одеської області від 30.01.2023 року позовні вимоги Акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості задовольнено в повному обсязі. З [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за період з 01.04.2019 року по 22.06.2022 року у розмірі 1583, 55 (Долар США), що за курсом 29,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.06.2022 року складає 46326, 60 грн. за кредитним договором ODU0AE00000076 від 20.08.2007 року, яка складається з наступного: 1583, 55 (Долар США) - 3% річних від простроченої суми та суму сплаченого позивачем судового збору, в розмірі 2481,00 грн. (а.с. 45-49) 10 березня 2023 року до Роздільнянського районного суду Одеської області поштовим відправленням надійшла заява [PERSON] , в якій останній просить суд скасувати заочне рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 30 січня 2023 року у цивільній справі №522/10021/22 за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, за яким з нього на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» стягнуто заборгованість за період з 01.04.2019 року по 22.06.2022 року у розмірі 1583, 55 (Долар США), що за курсом 29,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.06.2022 року складає 46326, 60 грн. за кредитним договором ODU0AE00000076 від 20.08.2007 року, яка складається з наступного: 1583, 55 (Долар США)\~3% річних від простроченої суми. та 2481 гривня 00 копійок судового збору, а всього 47940 гривень 93 копійки. (а.с.57-63) Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 27.03.2023 року заяву [PERSON] було залишено без руху у зв`язку з пропуском строку звернення до суду з даною заявою та не з`явленням відповідного клопотання про поновлення йому вказаного строку. (а.с.64) Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 04.05.2023 року [PERSON] поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду та прийнято до провадження судді Бобровської І.В. заяву [PERSON] про скасування заочного рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 30 січня 2023 року у цивільній справі №522/10021/22 за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. (а.с.77) Ухвалою Роздільнянського\~районного суду\~Одеської області\~від 12.06.2023\~року заяву\~ [PERSON] про скасування заочного рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 30 січня 2023 року у цивільній справі №522/10021/22 за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задовольнено. Скасувано заочне рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 30.01.2023 року за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Справу призначеного до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с.92-94) 08.08.2023 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Друганової В.А. надійшов відзив, відповідно до якого остання зазначила, що Банком було приховано від суду той факт, що існує рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.03.2019 року по справі №522/22145/15-ц, згідно якого у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості було відмовлено, установлено відповідні факти та належні їх правовідносини. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.09.2012 року, було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, стягнуто автомобіль, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ODU0AE00000076 від 20.08.2007 року, у розмірі 327643,70 грн. 14.01.2011 року відповідач [PERSON] добровільно віддав автомобіль марки Mercedes-Benz Vito р/н [NUMBER] позивачу, про що свідчить акт прийому передачі від 14.01.2011 року. Таким чином, кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки. Також представник відповідача зазначила, що в жовтні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Роздільнянського районного суду Одеської області з вимогою про стягнення заборгованості за період з 01.04.2019 року по 22.06.2022 року, у розмірі 1583,55 (Долар США), в той час, як в судовому рішенні по справі №522/22145/15 було встановлено, що в 2012 році було звернуто стягнення на предмет застави, у зв`язку з чим кінцевим терміном звернення до суду була дата 20.08.2015 року. На підставі викладеного представник відповідача адвокат Друганова В.А. просить суд у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі. (а.с. 106-109) 18.08.2023 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого останній зазначив, що відповідач [PERSON] не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами, відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509,526,1054 ЦК України, відповідач [PERSON] зобов`язання за вказаним Договором не виконав. Стосовно рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.03.2019 року, яким у задоволенні позовних вимог до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості було відмовлено, представник позивача зазначає, що при збереженні існуючих правовідносинах, які спричинили звернення до суду, не є перешкодою для повторного звернення до суду зацікавлених осіб, з метою вирішення спору. Стосовно реалізації автомобіля, представник позивача зазначає, що станом на день подання відповіді на відзив, предмет застави не реалізований. Стосовно строків позовної давності представник позивача зазначив, що оскільки позичальник [PERSON] свої зобов`язання за Договором не виконав, кредитним договір наразі є чинним та продовжує свою дію, обставини на які Відповідач посилається не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. На підставі викладеного, представник позивача просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. (а.с.118-123) 13.09.2023 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Друганової В.А. надійшла заява про застосування строків позовної давності. Вказана заява мотивована тим, що враховуючи те, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.03.2019 року, було встановлено кінцевий термін звернення з позовом до суду 20.08.2015 року, позивачем було пропущено строк позовної давності. Жодних документів про збільшення позовної давності позивачем підписано не було, суду не надано, а отже строк позовної давності сплинув. На підставі викладеного, представник відповідача адвокат Друганова В.А. просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з пропуском строку давності. (а.с.141-142) Одночасно з заявою про застосування строків позовної давності, 13.09.2023 року від представника відповідача адвоката Друганової В.А. надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких остання підтримала доводи, зазначені у відзиві на позов, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. (а.с.143-145) 04.10.2023 року на адресу суду від представник позивача [PERSON] надійшли пояснення, в яких останньою були викладені доводи, зазначені у відповіді на відзив. Просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. (а.с.149-156) 10.10.2023 року на адресу суду від представника від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на заяву про застосування строків позовної давності, відповідно до якого повторно зазначила, що оскільки позичальник [PERSON] свої зобов`язання за Договором не виконав, кредитним договір наразі є чинним та продовжує свою дію, обставини на які Відповідач посилається не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. (а.с.157-164) В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 20.08.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір № ODU0AE00000076. Згідно договору АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 22967,61 (Долар США) на термін до 20.08.2012 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору. Судом встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27.09.2012р. (справа №2/0417/6761/2012) було задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застава автомобіль в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ODU0AE00000076 від 20.08.2007р. у розмірі 327643,70 грн. Суд встановив, що відповідач добровільно віддав і автомобіль, ключі та документи на нього позивачу, про що свідчить акт при йому-передачі від 14.01.2011р. Відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.03.2019 року (справа №522/22145/15-ц), у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. З мотивувальної частини рішення вбачається, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 20.08.2007 року уклали кредитний договір ODU0AE00000076, згідно якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 22967,62 [Долар США] на термін до 20.08.2012 р., а [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. У забезпечення виконання зобов`язань між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №ODU0AE00000076/P від 20.08.2007 року. Однак, в порушення умов договору свої зобов`язання вони належним чином не виконали у зв`язку з чим у них перед Банком, станом на 03.08.2015 року виникла заборгованість у розмірі 91859,10 Дол. США. Судом встановлено, що строк дії кредитного договору сплинув (до 20.08.2012р.) Також рішенням суду було встановлено, що оскільки позивач вимог про стягнення з позичальника та поручителя сплати встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі положень статті 625 ЦК України не заявляв, з огляду на викладене, суд не знаходить підстав відступити від правових висновків ВСУ, висловлених у постановах від 28 березня 2018 року (справа N 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа N 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року (справа №202/4494/16-ц), та відмовляє у задоволенні позовних вимог банку, пред`явлених до [PERSON] за їх необґрунтованістю. Рішення суду не було оскаржено та набрало законної сили. Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача трьох процентів річних на підставі ст. 625 ЦК України у сумі 1583,55 доларів США за період з 01.04.2019 року по 22.06.2022 року, що станом на 01.01.2022 року еквівалентно 46326,60 грн., у зв`язку з невиконанням відповідачами грошових зобов`язань за кредитним договором. На підтвердження заявлених позовних вимог, позивачем надано: розрахунок заборгованості, згідно з яким залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом становить 1583,55 доларів США, що складає еквівалент 46326,60 грн.; довідку про офіційний курс гривні щодо іноземних валют; реєстр поштових відправлень. В силу ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями статті 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. В силу ч.2 ст.625 ЦК України Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з положеннями ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). В порядку визначеному ст. 589 ЦК України та ст. 19 Закону України «Про заставу» у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18, дійшла висновку, що за змістом ст. 625 ЦК України нараховані на суму боргу три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц, провадження № 61-32171сво18, зазначив, що конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 грудня 2020 року у справі № 727/4474/17, провадження № 61-13338св20, від 23 жовтня 2021 року у справі № 545/746/20, провадження № 61-18895св20, від 05 серпня 2022 року у справі №757/63074/19-ц, провадження № 61-17638св21. Разом з тим, відповідно до положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування(ч. ч. 1, 2, 4 ст.77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З наведених обставин справи вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір, однак його умови відповідачем належним чином виконані не були. Разом з цим, на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.09.2012 року, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № ODU0AE00000076 від 20.08.2007 року у розмірі 327643 грн. 70 коп. було звернуто стягнення на предмет застави на автомобіля: Mercedes-Benz, модель: VITO, рік випуску 2000, тип ТЗ: легковий пасажирський, № кузова/шасі: [NUMBER] , що належить на праві власності відповідачу [PERSON] шляхом опису та передачі зазначеного автомобіля позивачу з правом продажу вказаного автомобіля ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "ПРИВАТБАНК" з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. При ухваленні рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.03.2019 року було встановлено, що відповідач добровільно віддав і автомобіль, ключі та документи на нього позивачу, про що свідчить акт при йому-передачі від 14.01.2011р. Отже, виходячи з встановлених вище обставин справи вбачається, що позивач в 2012 році прийняв фактично предмет застави в рахунок погашення заборгованості відповідача, і саме від волі позивача залежала реалізація предмета застави та внесення виручених коштів на покриття заборгованості відповідача за кредитним договором. А за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2012 року позивач отримав права на укладення від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також всі повноваження, необхідні для здійснення продажу. Матеріали справи не містять даних про виконання цього рішення суду. Однак, у відповіді на відзив позивач вказує, що предмет застави ним не реалізовано. Тобто, у проміжок часу з 2012 року позивач, взявши на себе обов`язок по реалізації предмету застави відповідних дій не вчинив. Виходячи з вимог чинного законодавства, у відповідача виникає зобов`язання у разі недостатності суми, вирученої від продажу автомобіля сплатити суму, яка залишилася непогашеною, від суми заборгованості. Однак, таких вимог позивач не заявляв, а в межах цієї справи позивачем заявлені вимоги виключно про стягнення 3% річних за прострочення виконання зобов`язання відповідачем, тобто пред`явлена вимога про притягнення до цивільної відповідальності відповідача за невиконання грошового зобов`язання. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цс12). Зобов`язальні правовідносини, які належать до грошових, досить різноманітні. Вони можуть бути частиною інших оплатних зобов`язань (наприклад, обов`язок покупця сплатити гроші за придбаний товар, обов`язок наймача оплатити користування майном тощо) або мати самостійний характер (відносини позики, кредиту, банківського вкладу і под.). Разом з тим не є грошовими зобов`язання, в яких грошові знаки використовуються не як засіб погашення грошового боргу. Тобто в грошовим зобов`язанням є зобов`язання де визначений обов`язок боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. На підставі викладеного, судом встановлено, що позивач звернувся до суду в серпні 2022 року з вимогами про стягнення 3 % річних у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, однак рішенням Інсдустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2012 року звернуто стягнення на предмет застави та предмет застави знаходиться у володінні позивача з 2012 року, та рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.03.2019 року відмовлено у стягненні заборгованості за кредитним договором, а тому правовідносини між сторонами трансформувалися, і правові підстави для застосування до відповідача особливої міри відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, що передбачено положеннями ч.2 ст. 625 ЦК України не вбачається. При цьому, суд зауважує, що враховуючи відсутність підстав для стягнення з відповідача трьох процентів річних, питання про позовну давність в такому разі вирішенню не підлягає.

Outcome: dismissed