Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування позову зазначає, що за життя [PERSON] проживала у житловому будинку по [ADDRESS] , на який не оформила правовстановлюючих документів. 17 червня 1993 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчено секретарем виконавчого комітету Рябухівської сільської ради, відповідно до якого все майно, яке на день смерті буде їй належати, в чому б воно не заключалось і де б воно не знаходилось, заповіла позивачу [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме на житловий будинок по [ADDRESS] . Будинок садибного типу г господарськими будівлями і спорудами складається з житлового будинку А1, прибудови а1, погреба Пг, вбиральні У1, загальна площа 51, 1 кв.м., житлова площа 22,2 кв. м. Після смерті [PERSON] позивач звернулась до Козелецької нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, оскільки померла останні 3 місяці до смерті проживала в Козелецькому геріатричному пансіонаті. Але позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок по [ADDRESS] , оскільки право власності на будинок не зареєстровано, тобто правовстановлюючий документ на ім`я спадкодавця не видано. Тому позивач [PERSON] просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] . Ухвалою від 10 жовтня 2023 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначене підготовче судове засідання на 07 листопада, про що учасники справи повідомлені належним чином. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, в позовній заяві просила суд розглянути справу без її участі. Представник відповідача - Талалаївської селищної ради - в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надали до суду заяву про розгляд справи участі представника відповідача, проти задоволення позову не заперечують. Суд, розглянувши заяви учасників справи, приходить до наступного висновку. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Крім того, розглянувши визнання відповідачем - Талалаївською селищною радою - позову [PERSON] , суд приходить до наступного висновку. Положенням ч.4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що ухвалення в підготовчому судовому засіданні рішенні у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього кодексу. Статтею 206 ЦПК України передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Поскільки визнання відповідачем позову у даному випадку не суперечить закону та не порушує права свободи та інтереси інших осіб, позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом, тому суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та про винесення рішення по суті справи у підготовчому судовому засіданні. Суд, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази, приходить до наступного висновку. Так, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO] у віці 84 роки, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.20). Згідно копії заповіту від 17 червня 1993 року [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно яке на день смерті буде їй належати, в чому б воно не заключалось і де б воно не знаходилось, заповіла позивачу [PERSON] заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Рябухівської сільської ради , зареєстровано в реєстрі за № 8 (а.с.37). Постановою завідувача Козелецької державної нотаріальної контори від 22.08.2023 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно - житловий будинок по [ADDRESS] , оскільки спадкоємцем не надано правовстановлюючий документ (а.с.12). Згідно довідки КП «Прилуцьке МБТІ» від 06.07.2022 р право власності на житловий будинок по [ADDRESS] не зареєстроване (а.с.19). Згідно довідки Красноколядинського старостинського округу від 05.10.2023 року [PERSON] була зареєстрована по [ADDRESS] до дня смерті [INFO] (а.с.38). Згідно технічного паспорту на будинок садибного типпу з господарськими будівлями та спорудами від 21 квітня 2022 року за адресою [ADDRESS] знаходяться будівлі - житловий будинок А1, прибудова а1, погреб Пг, вбиральня У1. Будинок знаходиться в належному технічному стані та введений в експлуатацію. (а.с.13-18) Згідно звіту про оцінку об`єкту житлової нерухомості, а саме житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] від 18 вересня 2023 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , загальна вартість об`єкта оцінки на дату оцінки складає 30 131 грн (а.с. 24-36) Суд констатує, що правовідносини, яким відповідають встановлені фактичні обставини, врегульовані як загальними нормами Цивільного кодексу України щодо права власності та спадкування. З встановленого в судовому засіданні випливають наступні правовідносини. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване чи придбане до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження чи придбання, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Відповідно ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Даний підхід, закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Як встановлено в судовому засіданні, у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на спадкове домоволодіння, які були втрачені з невідомих причин. Таким чином, суд приходить до висновку, що спадкодавець [PERSON] згідно діючого на час отримання земельної ділянки під забудову та побудову будинку в передбаченому законом порядку набула право власності на нього. У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування. Згідно листа Міністерства юстиції України «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» від 21 лютого 2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Відповідачем у справі є Талалаївська селищна рада, яка в силу ст.335 ЦК України наділена повноваженням ініціювати питання про передачу безхазяйного майна у комунальну власність. Поскільки відповідачем надано заяву про визнання позову [PERSON] , яка являється єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому суд приймає визнання відповідачем позову. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві нам момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Ст. 1217 ЦК передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або законом. На підставі ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, враховуючи положення норм діючого законодавства про спадкування - ЦК України - за яким до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. На підставі викладеного,

Outcome: approved