Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити відповідачку батьківських прав стосовно їхніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та стягувати аліменти з відповідачки на користь позивача на утримання малолітніх дітей, у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] є його колишньою дружиною, шлюб з якою розірвано у судовому порядку згідно рішення Бориславського міського суду Львівської області від 10 липня 2023 року. Дочка [PERSON] та син [PERSON] на даний час є малолітніми та проживають разом зі позивачем за адресою його зареєстрованого місця реєстрації: [ADDRESS] , хоча зареєстровані за іншою адресою: [ADDRESS] . та виховуються виключно позивачем. Відповідач вже тривалий час проживає за кордоном в Чеській Республіці, де проживає в цивільному шлюбі з іншим чоловіком, який є достатнім чоловіком та повністю її матеріально забезпечує та утримує, і з яким вона планує створити сім`ю та проживати за кордоном. Проте, теперішній чоловік відповідача не бажає проживати разом із їхніми дітьми, спілкуватися з ними теж не хоче. З кінця 2022 року відповідач повністю припинила будь-яке спілкування з дітьми, самоусунулася від виховання дітей, матеріально не забезпечує, не цікавиться їх станом здоров`я, розвитком. Відповідач й надалі планує проживати за кордоном, не бажає, щоб діти проживали нею, не хоче дбати та піклуватися про них, оскільки планує створити нову сім`ю з інших чоловіком. Відповідач безвідповідально ставиться до питання виховання своїх дітей та їх матеріального забезпечення, припинила будь-яке спілкування з дітьми, взагалі не приймає участі в житті дітей. З кінця 2022 року відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , не утримує їх матеріально, взагалі не цікавиться їх життям, здоров`ям, та вихованням, матеріально допомоги на утримання дітей не надає, незважаючи на те, що є молодою, здоровою працездатною людиною. Всі обов`язки по вихованню та утриманню малолітніх [PERSON] та [PERSON] виконує позивач у справі, так як діти проживають зі ним, і забезпечує їх всім необхідним для нормального проживання, розвитку та навчання, тому позивач змушений звернутися до неї з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей також. Ухвалою судді від 21 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами загального позовного провадження. У підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Наминанік О.С. позов підтримали, дали пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Відповідачка [PERSON] у підготовчому судовому засіданні позов визнала і не заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав стосовно малолітніх дітей та стягнення аліментів на їх утримання у розмірі визначеному позивачем. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, виконавчого комітету Бориславської міської ради (як орган опіки і піклування) [PERSON] у підготовчому судовому засіданні вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника третьої особи, прийшов до наступного висновку. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). Положеннями частини 1 та 2 статті 3 Конвенції про права дитини (прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і підписаної Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Частинами 7 та 8 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) закріплено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно зі статтею 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до вимог частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Бориславського міського суду Львівської області від 10 липня 2023 року. Діти [PERSON] та [PERSON] на даний час є малолітніми та проживають разом зі позивачем за адресою його зареєстрованого місця реєстрації: [ADDRESS] та виховуються виключно позивачем. Відповідачка вже тривалий час проживає за кордоном в Чеській Республіці, де проживає в цивільному шлюбі з іншим чоловіком. З кінця 2022 року відповідачка повністю припинила будь-яке спілкування з дітьми, самоусунулася від виховання дітей, матеріально не забезпечує, не цікавиться їх станом здоров`я, розвитком, тобто ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Всі обов`язки по вихованню та утриманню малолітніх [PERSON] та [PERSON] виконує позивач у справі, так як діти проживають зі ним, і забезпечує їх всім необхідним. Враховуючи те. що відповідачка у справі [PERSON] умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню малолітніх дітей: дочки [PERSON] . [INFO] та сина - [PERSON] . [INFO] , фактично самоусунулась від своїх батьківських обов`язків, не дбає про їх фізичний та моральний розвиток, матеріально не забезпечує, подала заяву проте, що вона не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, а також враховуючи те, що змінити її поведінку як матері малолітніх дітей в кращу сторону неможливо, так як вона і в подальшому бажання займатися вихованням своїх дітей не виявляє, виконавчий комітет Бориславської міської ради Львівської області - як орган опіки і піклування дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] . [INFO] , є доцільним та відповідає інтересам дітей, що стверджується висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської дали та рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області за № 227 віл 07 вересня 2023 року «Про надання висновку до суду про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] » (а.с.13-14). Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Суд зазначає, що згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. В частинах 1, 3 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і підписаної Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року) закріплено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Далі, відповідно до положень частин 4, 5 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як встановлено судом, виконавчий комітет Бориславської міської ради Львівської області, як орган опіки і піклування, своїм рішенням №222 від 07 вересня 2023 року затвердив письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачку стосовно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.1 - ч.3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ст. 191 СК України). Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). У зв`язку з викладеним, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини, з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 вересня 2023 року до їх повноліття. При цьому суд зазначає, що розмір аліментів не є сталою величиною та може бути змінений відповідно до ч.1 ст.192 СК України, за якою розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивачем було сплачено судовий збір за позовну вимогу в частині позбавлення батьківських прав у розмірі 1073 гривень 60 копійок, та які просив залишити за ним. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів позивач посилався на пункт 3 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі у справах про стягнення аліментів. Таким чином, згідно зі ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів, з відповідачки в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1073 гривень 60 копійок. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved