Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-26 00:00:00

У травні 2023 року [PERSON] через свого представника адвоката Ковпака О.В. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16 лютого 2013 року зареєстрували шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей. З травня 2022 року сторони припинили подружні стосунки через відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого виникали сварки. Сторони втрати почуття любові і поваги оди н до одного. Вважає, що збереження сім`ї неможливе за формального її існування, а тому просить суд шлюб розірвати та залишити їй прізвище " [PERSON] ". В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача у поданій заяві просив справу слухати у його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримали (вх.№6005/23-вх 25.10.2023). Відповідач також у своїй заяві позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу визнав, просив справу слухати в його відсутність (вх. № 6075/23-вх 27.10.2023). Суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, при дослідженні яких суд виходить з такого. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Дослідивши таким чином обставини, які зазначені в позовній заяві, заявах сторін по суті справи, враховуючи, що відповідач не заперечував проти цих обставин, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, тому вони є такими, що не підлягають доказуванню, та вважає встановленими наступні фактичні обставини. Так, 16 лютого 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб (актовий запис № 15); свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] " (а.с. 4). Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії [NUMBER] , виданого 22 січня 2018 року Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області на підставі актового запису № 22, та серії [NUMBER] , виданого 22 квітня 2020 року Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за актовим записом № 98 (а.с. 8-9). Шлюбні відносини між подружжям припинені за різності характерів та відсутності взаєморозуміння, внаслідок чого втрачено почуття любові і поваги один до одного. Спільне господарство не ведеться. Сім`я розпалася остаточно та існує формально. Спорів про поділ майна та місце проживання дітей між сторонами на час розгляду справи не існує. Сторони жодним чином не виявили бажання зберегти сім`ю, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Згідно зі\~ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2\~ст.112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнав, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, суд приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113\~СК України позивач має право надалі іменуватися шлюбним прізвищем " [PERSON] ". Згідно з ч.3 ст.7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті. За такого, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто судовий збір у розмірі 536, 80 грн, з державного бюджету має бути повернуто позивачу судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Outcome: approved