Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

Позивач в особі представника - Коваленко Ю.О. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивач являється бабусею малолітньої [PERSON] , 2014 року народження. З 19 липня 2014 року батьки дитини перебували у зареєстрованому шлюбі, який 12 січня 2021 року розірвано. Мама малолітньої - [PERSON] померла [INFO] . Батько дитини - [PERSON] не виявляє зацікавленість до доньки, не приймає участі у її житті, вживає алкоголь, матеріально не утримує, тому просить про задоволення позовних вимог. Позивач, її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, вказували, що відповідач продовжує нехтувати своїми батьківськими обов`язками, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або слухання справи у його відсутність суду не надав, відзив також не подав. Представник третьої особи також в судовому засіданні не заперечувала про задоволення вимог щодо позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів з [PERSON] .. Відповідно до положень ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Вислухавши позивача, її представника, представника органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. При розгляді даної справи, суд враховує положення ч.8, ч.9 ст.7 СК України про те, що регулювання сімейних відношень має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Положення ст.150 СК України передбачають, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язанні забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до положень ч.1 ст.152 Сімейного Кодексу України регламентовано, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю та встановлена законом. Згідно положень ч.4 ст.155 Сімейного кодексу України визначено що, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Як передбачено положеннями ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавленні батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 липня 2014 року, який розірвано 12 січня 2021 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області(а.с.17). За період шлюбу у них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено даними свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції у Київській області 15 січня 2015 року(а.с.13). Мати малолітньої [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] , що підтверджено даними свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого Кривоозерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Одеса) 23 червня 2023 року(а.с.15). Даними довідки Закладу дошкільної освіти ясла-садок №15 "Пізнайко" за вих.№164 від 29 червня 2023 року встановлено, що протягом навчання з 2019 по 2021 рік батько не приймав участі в житті дитини [PERSON] , 2014 року народження(а.с.20). За даними довідки Первомайського ліцею "Ерудит" Первомайської міської ради Миколаївської області за вих.№06-19/148 від 23 червня 2023 року підтверджується, що малолітня [PERSON] , 2014 року народження, за період навчання в Первомайському ліцеї "Ерудит" з 2021 року по даний час батько учениці - [PERSON] не відвідував батьківські збори, не цікавився успішністю своєї доньки у вчителів, не брав участі у вихованні дитини(а.с.19). Наразі дитина [PERSON] , 2014 року народження, навчається в 3-А класі Кривоозерського ліцею №2 Кривоозерської селищної ради, що підтверджено даними довідки за вих.№88-29/01 від 29 червня 2023 року(а.с.22), проживає разом із бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В будинку зроблений сучасний ремонт, дівчинка має окрему простору кімнату, облаштоване місце для відпочинку та дозвілля, має достатню кількість одягу та іграшок, що підтверджено даними акту обстеження умов проживання, складеного службою у справах дітей Кривоозерської селищної ради Миколаївської області 19 липня 2023 року(а.с.25). Як було встановлено в судовому засіданні зі слів позивача, її донька - [PERSON] проживала з [PERSON] у шлюбі, але через його небажання працювати, систематичного вживання алкоголю та сигарет із вмістом наркотичних речовин, гроші на придбання яких відповідач вимагав у [PERSON] , її донька змушена була розірвати шлюб, після чого переїхала із м.Ірпеня до м.Первомайськ, де проживала із малолітньою [PERSON] , 2014 року народження. 08 червня 2023 року позивач [PERSON] дізналася про те, що її донька - [PERSON] хвора на рак, та забрала свою онучку - [PERSON] до себе, сам же [PERSON] у телефонній розмові пообіцяв дитині приїхати, проте до цього часу не приїздив, життям дитини не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. Згідно висновку Кривоозерської селищної ради Миколаївської області як органу опіки та піклування від 09 жовтня 2023 року встановлено, що за інформацією служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області від 02 жовтня 2023 року №1822/01-14 обстежити умови проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] , не вдалося, оскільки вдома нікого не було, залишено виклик до Служби. Цього ж дня, [PERSON] прибув до служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради та повідомив, що його донька [PERSON] тимчасово проживає біля своєї бабусі - [PERSON] . Він на даний час не має змоги забрати дитину до себе через пошкоджене(влучив снаряд) житло під час бойових дій на території м.Ірпеня, ніде не працює, проходить лікування від військкомату, зазначив, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Кривоозерська селищна рада як орган опіки та піклування вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , 2014 року народження(а.с.65-66). В судовому засіданні підтверджено належними та допустимими доказами відсутність належної участі батька у вихованні дитини. Як вбачається з представлених доказів у їх сукупності, кожен з вище вказаних фактів має місце по відношенню до відповідача, який свідомо нехтує своїми обов`язками щодо виховання своєї дитини, оскільки, в найменшій мірі, не цікавиться нею, не займається її вихованням, не надає батьківської турботи. Така поведінка батька є винною по відношенню до дитини. Також є встановленим, що позивач створила усі умови для повноцінного фізичного і духовного розвитку дитини, навчання, підготовки до самостійного життя, зокрема: забезпечує її необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; створює усі необхідні умови для отримання дитиною освіти. Оцінюючи в сукупності надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню своєї доньки, з якою не спілкується, турботи та уваги до неї не проявляє, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд та лікування. Проаналізувавши всі докази по справі в їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати меті цього заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання батька щодо належного виконання своїх обов`язків. З огляду на наведені обставини, суд визнає його поведінку ухилянням від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, що згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до положень ч.1 ст.169 Сімейного Кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до положення ч.4 зазначеної статті, суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Крім того, відповідно до положень ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, сплачуючи аліменти; способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно положень ч.2, ч.3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Положеннями ч.2, ч.3 ст.193 СК України передбачено: якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. При визначенні розміру аліментів, згідно положень ст.182 СК України, суд враховує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує положення ч.2 ст.182, ч.2 ст.183 Сімейного кодексу України, приймає до уваги майновий стан відповідача, яка є працездатною, не має жодних перешкод для працевлаштування та отримання грошових коштів для утримання своєї малолітньої доньки, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , 2014 року народження, в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку(доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 серпня 2023 року до досягнення дитиною повноліття. Розглядаючи позовну вимогу [PERSON] щодо призначення опіки над [PERSON] , суд приходить до наступного. Відповідно положень ст.55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного (ч.4 ст.63 ЦК України). Згідно положень ч.ч.3,4 ст.60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою (піклування над неповнолітньою особою), якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна (піклувальника) за поданням органу опіки та піклування. Враховуючи вищевикладене, відсутність подання органу опіки та піклування про призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] , суд не знаходить підстав для задоволення вимог позову в цій частині. Згідно положень ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Згідно положення ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1073,60 грн., та на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн..

Outcome: partial