Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-09 00:00:00

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 03.10.2023року задоволено позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравець Олена Олександрівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. 03.11.2023 року представник позивача [PERSON] адвокат Слободянюк П.В. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у справі. Просив стягнути з АТ «Банк Форвард» на користь [PERSON] судові витрати в сумі 5\~000грн. на правничу допомогу. Також просив звільнити [PERSON] від сплати судового збору за подання заяви про ухвалення додаткового рішення з підстав, передбачених ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». У судове засідання представник позивача адвокат Слободянюк П.В. не з`явився. Згідно поданого клопотання просив заяву про ухвалення додаткового рішення розглянути у його відсутність та відсутність позивача, заяву підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд вважає за можливе розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення у відсутність представника відповідача. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 03.10.2023 року позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравець Олена Олександрівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 04 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О., зареєстрований в реєстрі за №1935, про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором №200137200 від 03 квітня 2018 року в розмірі 13970 грн. 53 коп. Стягнуто з АТ «Банк Форвард» на користь позивача [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 1074 грн. 40 коп. за подання позовної заяви та 536 грн. 80 коп., а всього 1611 грн. 20 коп. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом, справи (п.1 ч. 3ст. 141 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 п.3 ст.270\~ЦПК України суд,що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ст.246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі,суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі,може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання,яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270цього Кодексу. Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. При вирішенні вимог позивача щодо стягнення судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, суд застосовує такі норми права. До заяви про вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу долучені наступні докази: копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 22.06.2023 року; акт приймання-передачі послуг від 26.10.2023 року згідно договору про надання правової (правничої) допомоги від 22.06.2023 року, згідно якого адвокатом були виконані наступні дії в інтересах клієнта: ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 62397812 (витрачений час 35 хвилин, вартість 500 грн.), складення та подання адвокатського запиту до приватного виконавця Павелків Т.Л. по виконавчому провадженню № 62397812 (витрачений час 34 хвилини, вартість 750 грн.), складення та подання до Олександрійського міськрайонного суду заяви про забезпечення позову (витрачений час 1 година 35 хвилин, вартість 1250 грн.), складення та подання адвокатського запиту до приватного виконавця Павелків Т.Л. по виконавчому провадженню № 62397812 про рух грошових коштів на рахунку боржника (витрачений час 25 хвилин, вартість 750 грн.), складення та подання до Олександрійського міськрайонного суду заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню (витрачений час 1 година 17 хвилин, вартість 1750 грн.); копію квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 49948449-1 від 06.07.2023 року, згідно якої [PERSON] перерахував [PERSON] грошові кошти у сумі 4000 грн. як оплату юридичних послуг за договором; копію квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 52275063-1 від 03.10.2023 року, згідно якої [PERSON] перерахував [PERSON] грошові кошти у сумі 1000 грн. як оплату юридичних послуг за договором. Тобто витрати на правничу допомогу згідно поданих письмових доказів складають 5000 грн. Ст.\~137\~ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3ст. 137ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною восьмою статті 141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі ж критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно достатті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з частиною першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо. Суд, проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді позивачу, приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правничої допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, вважає можливим задовольнити заяву в частині стягнення з відповідача витрат за надання правової допомоги. Щодо вимоги про звільнення [PERSON] від сплати судового збору за подання заяви про ухвалення додаткового рішення з підстав, передбачених ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд зазначає, що, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви про винесення додаткового судового рішення, тому в задоволенні даної вимоги необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial