Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист\~честі і\~гідностіпосилаючись на те, що [INFO] [PERSON] на своїй публічній сторінці у соціальній мережі «Facebook» у мережі Інтернет (доступна за веб-посиланням: [INFO] розмістив відеоматеріал із заголовком « [INFO] » (доступний за веб-посиланням: [INFO] ). 24.06.2020 року вищезазначений матеріал відповідач опублікував на приватній сторінці у соціальній мережі «Facebook» у мережі Інтернет (доступна за веб-посиланням: https://www.facebook.com/jarinich/posts/1616769801811081) шляхом розповсюдження із своєї публічної сторінки. Кількість переглядів зазначеного відеоматеріалу постійно збільшується. Зазначив, що відповідач у вищезазначеному відеоматеріалі розповсюдив недостовірну інформацію, тобто таку, що не відповідає дійсності, порушує права та свободи, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію всіх жителів Чернівецької області та його, зокрема. Так, у відеоматеріалі « [PERSON] досягнення [INFO] » відповідачем сказано наступне: «В черговий раз у мене до жителів Чернівецької області виникає запитання до колишнього Прем`єр-міністра [PERSON] та ексміністра та голови найбільшої фракції [PERSON] та 15 народних депутатів: за що так треба ненавидіти свій рідний край, щоб допустити таке безчинство у лісах Буковини? Чому гроші та особисту наживу ви більше цінуєте, ніж кисень, яким ми дихаємо? І найгірше, що жоден з вас протягом всього 5-річного терміну перебування на високих посадах у великих кабінетах навіть і не спробував хоч щось зробити задля недопущення вирубки лісу та хоч якось покращити екологічний стан у регіоні. І запам`ятайте, нешановані [PERSON] та [PERSON] , та решта народних депутатів, природа все розставить на свої місця і навіть вас». Тобто відповідач у мережі Інтернет для необмеженого кола осіб в стверджувальній формі розповсюдив недостовірну інформацію про те, що жителі Чернівецької області, [PERSON] , та, зокрема, він допускали бездіяльність щодо недопущення вирубки лісу та покращення екологічного стану на Буковині. Відеоматеріал відповідача із заголовком «Реальні досягнення 15-ти народних депутатів, 2-ох міністрів та цілого Прем`єр-міністра, вихідців з Буковини...» супроводжується фрагментами, на котрих показано вирубку лісу, його вивезення, затоплення територій. Поширена відповідачем у такий спосіб інформація про жителів Чернівецької області та, зокрема, про нього не відповідає дійсності, порушує права, свободи, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача, створює уявлення у глядачів про нього, як безвідповідальну особу, через яку на території Буковини відбувається незаконна вирубка лісу, погіршення екологічної ситуації. Тобто поширена відповідачем інформація створює негативне уявлення про нього. Вказує, що ця інформація є недостовірною, оскільки він, будучи народним депутатом України: голосував за проєкт Закону про внесення змін до Закону України "Про особливості державного регулювання діяльності суб`єктів підприємницької діяльності, пов`язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів" (щодо мораторію на експорт лісо- та пиломатеріалів у необробленому вигляді) (№1362) у другому читанні та в цілому 09.04.2015 18:21. У цьому законопроєкті пропонується встановити мораторій на вивезення за кордон деревини та пиломатеріалів у необробленому вигляді строком на 10 років. Також у проєкті уточнюється перелік цінних та рідкісних порід дерев (до їх переліку пропонується віднести дуб). Метою законопроєкту, як свідчить пояснювальна записка до нього, є відновлення деревообробної та меблевої промисловості в Україні, створення робочих місць, переорієнтація експорту з деревної сировини на продукцію більш широкого ступеня обробки. Голосував за Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження українських лісів та запобігання незаконному вивезенню необроблених лісоматеріалів" (№5495) в цілому з урахуванням пропозицій Президента України 06.09.2018 13:24. Відповідно до пояснювальної записки до цього законопроєкту, метою його ухвалення є забезпечення збереження лісового фонду країни шляхом обмеження внутрішнього споживання необроблених лісоматеріалів і посилення адміністративної та кримінальної відповідальності за незаконну вирубку лісу та подальший його експорт поза митним контролем (контрабанду). Голосував за проєкт Закону про внесення змін до деяких законів України (щодо введення заборони на суцільну вирубку ялицево-букових лісів на гірських схилах Карпатського регіону) (№6749) за основу 03.04.2018 р. В пояснювальній записці зазначається, що цей законопроєкт спрямований на вдосконалення заходів щодо охорони ялицево-букових лісів на гірських схилах Карпатського регіону від суцільного вирубування як з підприємницькими, так і з оздоровчими цілями. Завданням законопроєкту є заборона проведення будь-яких суцільних рубок (як головного користування, так і рубок формування та оздоровлення лісів) ялицево-букових деревостанів на гірських схилах. Це дозволить уникнути ситуацій, коли під виглядом проведення санітарних рубок, суцільним методом вирубується значна частина ялицево-букових деревостанів. Крім того, законопроєкт має на меті заборонити проведення рубок головного користування в національних природних парках, заказниках. Також за час перебування [PERSON] на посаді Прем`єр-міністра України: Урядом ухвалено Постанову від 23 березня 2016 р. № 213 Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 27 липня 1995 р. № 555 та від 12 травня 2007 р. № 724. Відповідно до якої КМУ заборонив вирубувати дерева у заповідних зонах біосферних заповідників, національних природних і регіональних ландшафтних парках, природних заповідниках, пам`ятках природи, заповідних урочищах. Зокрема, не можна проводити всі види поступових та суцільних рубок формування і оздоровлення лісів та вирубування дуплястих дерев. Відповідні зміни до Санітарних правил в лісах України та Правил поліпшення якісного складу лісів ухвалено на засіданні Кабінету Міністрів. Це забезпечить проходження на територіях природно-заповідного фонду природних процесів, не пов`язаних з втручанням людини. Урядом видано розпорядження від 18 червня 2014 р. № 582-р Про затвердження плану заходів щодо реалізації Концепції розвитку агролісомеліорації в Україні. Затверджений план заходів щодо реалізації Концепції розвитку агролісомеліорації в Україні передбачає наступне: підготувати пропозиції щодо внесення змін і доповнень до законодавчих та інших нормативно-правових актів у частині відтворення, використання та утримання захисних лісових насаджень лінійного типу (далі захисні лісові насадження); розробити систему державного стимулювання відтворення захисних лісових насаджень; забезпечити проведення інвентаризації земель, зайнятих захисними лісовими насадженнями; забезпечити лісовпорядкування захисних лісових насаджень; запровадити систему моніторингу захисних лісових насаджень як складової моніторингу лісів; визначити нормативи створення захисних лісових насаджень з урахуванням типів ґрунтів та природних зон; розробити кваліфікаційну характеристику професії агролісомеліоратор. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 р. № 819-р затверджено план заходів щодо забезпечення сталого розвитку і благоустрою гірських населених пунктів української частини українсько-словацько-німецького природного об`єкта Всесвітньої спадщини ЮНЕСКО «Букові праліси Карпат та давні букові ліси Німеччини». Постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2014 р. № 521 затверджено Положення про Державне агентство лісових ресурсів України. Серед основних завдань Агентства визначено здійснення державного управління в галузі ведення лісового і мисливського господарства, а також державного контролю за дотриманням вимог нормативно-правових актів щодо ведення лісового господарства (крім державного контролю з карантину рослин та у сфері захисту рослин); здійснення державного управління територіями та об`єктами природно-заповідного фонду в лісах підприємств, установ і організацій, що належать до сфери його управління; організація ведення лісовпорядкування та впорядкування мисливських угідь; веде державний лісовий кадастр та облік лісів; здійснює моніторинг лісів; ухвалює рішення про віднесення лісів до відповідної категорії; затверджує вік стиглості деревостанів; організовує видачу в установленому порядку спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів тощо. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 22 жовтня 2014 р. № 1024-р «Про схвалення Концепції боротьби з деградацією земель та опустелюванням». Метою Концепції є підвищення ефективності реалізації державної політики щодо боротьби з деградацією земель та опустелюванням, визначення пріоритетних завдань, зміцнення інституційної спроможності та покращення координації діяльності уповноважених органів у відповідній сфері, а також забезпечення виконання Україною як стороною Конвенції ООН про боротьбу з опустелюванням у тих країнах, що потерпають від серйозної посухи та/або опустелювання, особливо в Африці, міжнародних зобов`язань. Кабінетом Міністрів України ініційовано законопроєкт про внесення змін до Закону України «Про особливості державного регулювання діяльності суб`єктів підприємницької діяльності, пов`язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів» щодо встановлення правових засад обліку та реалізації лісоматеріалів з метою дотримання вимог Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом. Головною метою проєкту акта є вдосконалення положень Закону України «Про особливості державного регулювання діяльності суб`єктів підприємницької діяльності, пов`язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів». Проєктом акта пропонується комплексно розв`язати проблемні питання щодо регулювання відносин у сфері гармонізації відносин із СОТ, функціонування єдиної державної системи електронного обліку деревини, реалізації та експорту лісоматеріалів. Таким чином, вважає, що він, як народний депутат Верховної ради України, та Прем`єр-міністр [PERSON] не проявляли бездіяльність в питаннях вирубки лісів, як зазначено у відеоматеріалі, поширеному відповідачем, що свідчить про недостовірність такої інформації та необхідність її спростування. А тому просив визнати недостовірною та такою, що порушує його особисті немайнові права, інформацію, оприлюднену та поширену [PERSON] , у відеоматеріалі [INFO] за посиланням: [INFO] та [INFO] за посиланням: [INFO] під назвою « [INFO] », що розміщений у соціальній мережі «Facebook» у мережі Інтернет, зокрема, щодо\~бездіяльності його у недопущенні вирубки лісів та покращенні екологічної ситуації регіону, а саме твердження: «...I найгірше, що жоден з вас протягом всього 5-річного терміну перебування на високих посадах у великих кабінетах навіть і не спробував хоч щось зробити задля недопущення вирубки лісу та хоч якось покрашити екологічний стан у регіоні», зобов?язати [PERSON] протягом 10 днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати поширену ним недостовірну інформацію у формі інформаційного повідомлення про те, що він протягом всього 5-річного терміну перебування на високих посадах у великих кабінетах навіть і не спробував хоч щось зробити задля недопущення вирубки лісу та хоч якось покращити екологічний стан у регіоні на власних персональній та публічній сторінках в мережі Інтернет у соціальній мережі «Facebook» у такий самий спосіб, яким була поширена недостовірна інформація та стягнути судові витрати на його користь. Представник позивача [PERSON] адвокат Маркідонов О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній заяві та у додаткових поясненнях. Просив позов задовольнити. В останнє судове засідання представник позивача не з`явився, у клопотанні від 24.10.2023 року просив здійснити розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Представник відповідача\~ [PERSON] \~ адвокат\~Дубіцький А.В.\~в судовому\~засіданні позовні\~вимоги не\~визнав з\~підстав,\~зазначених у\~відзиві та\~письмових поясненнях.\~Вважає,\~що поширений\~відповідачем відеоматеріал\~із інформацією\~про бездіяльність\~позивача [PERSON] у «недопущенні вирубки лісів та покращення екологічної ситуації регіону»: є критикою бездіяльності посадових (публічних) осіб, в т.ч. й позивача [PERSON] , як народного депутата України на той час, яка супроводжувалась як твердженнями, так і оціночними судженнями результативності (безрезультативності) перебування на державній службі; підтверджується численними публікаціями в засобах масової інформації зі звинуваченням позивача [PERSON] у причетності його до масової вирубки Карпатських лісів та вивезення за кордон, внаслідок чого погіршилась екологічна ситуація в регіоні; відповідає дійсності в частині бездіяльності безпосередньо позивача [PERSON] в зв?язку із ненаданням останнім доказів вчинення активних дій на недопущення вирубки лісів та покращення екологічної ситуації регіону; не порушує особисті немайнові права [PERSON] , внаслідок чого відповідач [PERSON] має нести будь-яку відповідальність, а тому в задоволенні позову просив відмовити. У разі якщо суд дійде до висновку, про те, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності.\~ Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 09.06.2019 року [PERSON] на своїй публічній сторінці у соціальній мережі «Facebook» у мережі Інтернет за веб-посиланням: [INFO] розмістив відеоматеріал із заголовком « [INFO] » доступний за веб-посиланням: https://www.facebook.com/mykhailoyarynych/posts/689775738109696. Крім того, 24.06.2020 року вищезазначений матеріал відповідач опублікував на приватній сторінці у соціальній мережі «Facebook» у мережі Інтернет, доступна за веб-посиланням: https://www.facebook.com/jarinich/posts/1616769801811081 шляхом розповсюдження із своєї публічної сторінки. Поширення відповідачем указаного відеоматеріалу підтверджується доказами, які наявні в матеріалах справи, зокрема: роздруківкою публічної сторінки [PERSON] у соціальній мережі «Facebook» (т.1, а.с. 14), CD-диском із записом відеоматеріалу (т.1, а.с. 62), роздруківкою приватної сторінки [PERSON] у соціальній мережі «Facebook» (т.1, а.с. 13). Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї (далі - Конвенція), а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (частина четверта статті 32 Конституції України). У частині першій статті 275 ЦК України вказано, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Відповідно до частини першої\~статті 277\~ЦК України\~фізична особа,\~особисті немайнові\~права якої\~порушено внаслідок\~поширення про\~неї та\~(або)\~членів її\~сім`ї\~недостовірної інформації,\~має право\~на відповідь,\~а такожна спростування цієї інформації. Законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими благами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Під гідністю необхідно розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. У постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 761/7795/17 міститься наступний висновок: «Тлумачення статті 277 Цивільного кодексу України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: 1) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; 2) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; 3) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; 4) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; 5) врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.» Верховний Суд в постановах у справі № 761/7795/17 від 04 липня 2018 р. та №761/14615/21 від 09.06.2023, зазначив, що доказування позивачем обгрунтованості позову, а саме поширення інформації відповідачем та її недостовірності, має відбуватися у загальному порядку, оскільки презумпцію добропорядності виключено зі ст. 277 ЦК України в 2014 році. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної та юридичної особи. Факт поширення вищезазначеної інформації, в указаний спосіб сторонами не оспорюється, що згідно з частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України є підставою звільнення від доказування. Поширена інформація стосується позивача по справі, оскільки судом встановлено, що у поширеному відеоматеріалі із заголовком « [INFO] » відповідач виголошує прізвище та ім`я [PERSON] , а сам відеоряд супроводжується демонстрацією фото позивача. Щодо поширення недостовірної\~інформації,\~тобто такої,\~яка не\~відповідає дійсності слід зазначити наступне. Згідно з пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач у даній справі стверджує, що слова відповідача у поширеному ним відеоматеріалі «…І найгірше, що жоден з вас протягом всього 5-річного терміну перебування на високих посадах у великих кабінетах навіть і не спробував хоч щось зробити задля недопущення вирубки лісу та хоч якось покращити екологічний стан у регіоні» є недостовірною інформацією, оскільки містить відомості про події, яких не існувало взагалі. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи. Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 527/1812/16-ц (провадження № 61-956св20) вказано, що: Судження - це те саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію особи, може бути визнана лише сама така інформація, висловлена чи написана відповідачем у цій категорії справ. Тобто, предметом спору у цій категорії справ є спірна інформація, що передається дослівним цитуванням (без редагування, корегування, власного розуміння позивача). Тобто конкретно висловлена особою інформація (сказана, написана, надрукована в ЗМІ) повинна бути предметом дослідження та правового аналізу у справах про захист честі, гідності і ділової репутації. Саме сказані відповідачем висловлювання, тобто дослівне твердження, досліджуються на предмет оціночності суджень із урахуванням вживаних особою слів та виразів із використанням мовно-стилістичних засобів». Судом встановлено, що предметом спору є захист честі, гідності та ділової репутації у зв`язку з розміщенням [PERSON] на своїй публічній сторінці у соціальній мережі «Facebook» у мережі інтернет за веб-посиланням [INFO] під назвою « [INFO] », де відповідачем сказано: «В черговий раз у мене до жителів Чернівецької області виникає запитання до колишнього Прем`єр-міністра [PERSON] та ексміністра та голови найбільшої фракції [PERSON] та 15 народних депутатів: за що так треба ненавидіти свій рідний край, щоб допустити таке безчинство у лісах Буковини? Чому гроші та особисту наживу ви більше цінуєте, ніж кисень, яким ми дихаємо? І найгірше, що жоден з вас протягом всього 5-річного терміну перебування на високих посадах у великих кабінетах навіть і не спробував хоч щось зробити задля недопущення вирубки лісу та хоч якось покращити екологічний стан у регіоні. І запам`ятайте, нешановані [PERSON] та [PERSON] , та решта народних депутатів, природа все розставить на свої місця і навіть вас». В матеріалах справи наявні два висновки експертів - №9744 від 30.06.2021 та №36515/21-36 від 15.08.2023, предметом дослідження яких були вислови відповідача [PERSON] у відеоматеріалі, які є предметом спору. Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. У висновоку експерта №9744 від 30.06.2021 року за результатами лінгвістичного (семантико-текстуального дослідження) зазначено, що текст відеоматеріалу від 09.06.2019, розміщеного за посиланням [INFO] під назвою « [INFO] » (за розшифровкою, що міститься у матеріалах цивільної справи № 727/640/20 (провадження №2/727/1372/20) на а.с. 15) містить негативні характеристики дій [PERSON] , проте в ньому відсутні висловлювання, виражені в образливій, брутальній чи непристойній формі, тобто і на мовному, і на змістовному рівнях вказаний текст відповідає нормам мовної поведінки в ситуації висловлювання критичних зауважень, звинувачень, вимог та ін. Висловлювання стосовно особи [PERSON] , наявні у тексті відеоматеріалу від 09.06.2019, розмішеного за посиланням [INFO] під назвою « [INFO] єр міністра, вихідців з Буковини...» (за розшифровкою, що міститься у матеріалах цивільної справи №727/640/20 (провадження №2/727/1372/20) на а.с. 15) викладені у формі оціночних суджень. Однак, суд не бере до уваги висновки даної експертизи л огляду на наступне. Відповідно до підпункту 1.2.1. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року № 53/5 (далі - Інструкція № 53/5) основними видами (підвидами) експертизи є, зокрема криміналістична експертиза, яка включає в себе і лінгвістичну експертизу мовлення. Згідно з пунктом 2 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року № 53/5 (далі - Науково-методичні рекомендації № 53/5) лінгвістична експертиза мовлення поділяється на підвиди: лінгвістична експертиза писемного мовлення та лінгвістична експертиза усного мовлення. Об`єктом дослідження лінгвістичної експертизи писемного мовлення є продукт мовленнєвої діяльності людини, відображений у писемній формі. Об`єктом дослідження лінгвістичної експертизи усного мовлення є продукт мовленнєвої діяльності людини, відображений в усній формі і зафіксованій у (відео) фонограмі. У межах лінгвістичної експертизи писемного мовлення проводяться авторознавчі та семантико-текстуальні дослідження. У межах лінгвістичної експертизи усного мовлення проводяться ідентифікаційні та діагностичні дослідження усного мовлення особи та семантичні дослідження усного мовлення. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівців від 18.12.2020 року у справі призначено судову лінгвістичну експертизу усного мовлення, однак судовим експертом ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» Фраймович Л.В. було проведено лінгвістичне (семантико-текстуального) дослідження, тобто лінгвістичну експертизу писемного мовлення. Відповідно до частини 3 статті 7 Закону України «Про судову експертизу» виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз. За частиною 2 статті 7 Закону України «Про судову експертизу» до державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України. ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» (адреса місцезнаходження: 04212, м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, 21, корпус 3, офіс 7) не відноситься до державних спеціалізованих установ, яким дозволено здійснювати судово-експертну діяльність, пов`язану з проведенням криміналістичних експертиз, в тому числі лінгвістичних експертиз усного мовлення. Таким чином, висновок судового експерта ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» Фраймович Л.В. № 9744 від 30.06.2021 року не береться судом до уваги при вирішенні справи, оскільки судова лінгвістична експертиза у цій справі проведена експертом юридичної особи, яка не належить до державних спеціалізованих установ, які уповноважені Законом України «Про судову експертизу» на здійснення такого виду криміналістичних експертиз. Крім того, висновок експерта № 9744 складений із порушенням норм законодавства України, а саме: Висновок експерта № 9744 містить некоректний номер судової справи, за якою призначена експертиза. У висновку вказаний номер № 727/640/20, натомість дійсний номер справи № 727/6401/20; у висновку не вказано посади судового експерта [PERSON] у ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз»; не зазначено номера, дати видачі і строку дії свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта Фраймович Л.В.; висновок не оформлений на бланку судового експерта Фраймович Л.В., а на бланку ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз»; не містить печатки судового експерта Фраймович Л.В., натомість поставлений відбиток печатки ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз»; не зазначено способу доставки та виду упаковки досліджуваних об`єктів із зазначенням у необхідних випадках відомостей про те, чи впливав спосіб упаковки на їх збереженість; не вказані нормативні акти, методики, рекомендована науково-технічна та довідкова література з Переліку рекомендованої науково-технічної та довідкової літератури, що використовується під час проведення судових експертиз, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 30 липня 2010 року № 1722/5, інші інформаційні джерела, які використовувались експертом при вирішенні поставлених питань, за правилами бібліографічного опису, із зазначенням реєстраційних кодів методик проведення судових експертиз з Реєстру методик проведення судових експертиз. Відповідно до частини 1 статті 78 Цивільного процесуального кодексу України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Враховуючи вказане вище, Висновок експерта № 9744 є недопустимим доказом у справі №727/6401/20. Зазначене узгоджується із позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 18.04.2018 року у справі 396/1481/14-ц (провадження № 61-5935св18). В матеріалах\~справи наявний Висновок експерта №36515/21-36 від 15.08.2023 року (т.2, а.с. 102-107), з якого вбачається, що інформація негативного характеру стосовно [PERSON] та його діяльності, наявна в тексті відеоматеріалу з назвою «Реальні досягнення 15-ти народних депутатів, 2-ох міністрів та цілого Прем?єр-міністра, вихідців з Буковини...», поширеного [PERSON] у соціальній мережі Facebookза веб-посиланням: [INFO] a саме: «В черговий раз у мене до жителів Чернівецької області виникає запитання до колишнього Премєр-міністра [PERSON] та екс-міністра та голови найбільшої фракції [PERSON] та 15 народних депутатів: за що так треба ненавидіти свій рідний край, щоб допустити таке безчинство у лісах Буковини? Чому гроші та особисту наживу ви більше цінуєте, ніж кисень, яким ми дихаємо? І найгірше, що жоден з вас протягом всього 5-річного терміну перебування на високих посадах у великих кабінетах навіть і нес пробував хоч шось зробити задля недопущення вирубки лісу та хоч якось покрашити екологічний стан у регіон. І запам?ятайте, не шановані [PERSON] та [PERSON] , та решта народних депутатів, природа все розставить на свої місця і навіть вас», викладена у формі фактичних тверджень та оціночних суджень «запам?ятайте, не шановані [PERSON] та [PERSON] , та решта народних депутатів, природа все розставить на свої місця і навіть вас». На основі досліджених доказів, зокрема висновку експерта №36515/21-36 від 15.08.2023 року, суд приходить до висновку, що темою самого відеоматеріалу, в якому наявна інформація, що є предметом позову, є незаконна вирубка лісу на [PERSON] та роль [PERSON] у контексті ситуації. В свою чергу, під час розгляду цієї справи відповідач не надав належних і допустимих доказів достовірності поширеної ним інформації, а також не обґрунтував наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які зумовлювали б звільнення від доказування наявності наведених ним обставин. Відповідачем на підтвердження достовірності оприлюдненої ним у відеоматеріалі інформації щодо бездіяльності позивача у недопущенні вирубки лісів та покращення екологічної ситуації регіону до суду разом із відзивом надано публікації на інтернет-ресурсах, які за словами відповідача [PERSON] підтверджують причетність [PERSON] до масової вирубки лісів та вивезення його за кордон, що призвело до погіршення екологічної ситуації в регіоні», а саме публікації нa сайт https://www.unian.ua/ під назвою : « [INFO] »: український біатлоніст звернувся до екс-міністра через карпатський ліс»; на сайті [INFO] під назвою « [INFO] » гріхи за контрабанду лісу; нa сайті [INFO] під назвою « [INFO] », «До контрабанди лісу причетні нардепи з Буковини від «Народного ронту» - 3MI; нa сайт [INFO] під назвою « [INFO] »; [INFO] сайті [INFO] інтерв`ю [PERSON] щодо [PERSON] ; на сайті [INFO] ;\~нa\~сайті [INFO] \~;\~ [INFO] \~сайті [INFO] \~на сторінці « [INFO] »;\~нa\~сайті [INFO] \~/\~під назвою\~« [INFO] »»;\~на сайті\~ [INFO] \~;\~нa\~сайті [INFO] \~під назвою\~«Запамятайте,\~Це [PERSON] .\~Глава фракції\~«Народний фронт».\~Тіньовий експорт\~лісу зробив\~його мультимільйонером»;\~нa\~сайті https://twitter.com/\~із коментарями\~до постів\~різних осіб,\~що стосується\~ [PERSON] . Натомість, про недостовірність поширеної відповідачем інформації в відеоматеріалі від 09.06.2019 року свідчить той факт, що, в матеріалах справи наявні докази участі позивача, як народного депутата України у голосуваннях за законопроєкти, які покликані унеможливити незаконну вирубку лісу та покращити екологічний стан у регіоні (на Буковині, зокрема). Серед цих законопроектів наступні: - \~ \~ \~ \~проєкт Закону про внесення змін до Закону України «Про особливості державного регулювання діяльності суб`єктів підприємницької діяльності, пов`язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів» (щодо мораторію на експорт лісо- та пиломатеріалів у необробленому вигляді) (№1362); - \~ \~ \~ \~проєкт Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження українських лісів та запобігання незаконному вивезенню необроблених лісоматеріалів» (№5495) в цілому з урахуванням пропозицій Президента України; - \~ \~ \~ \~проєкт Закону про внесення змін до деяких законів України (щодо введення заборони на суцільну вирубку ялицево-букових лісів на гірських схилах Карпатського регіону) (№6749). За результатами розгляду двох з перелічених вище законопроєктів унаслідок голосування, в тому числі позивача Верховна Рада України прийняла рішення про прийняття відповідних законів. Також Закон України «Про внесення змін до Закону України "Про особливості державного регулювання діяльності суб`єктів підприємницької діяльності, пов`язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів" щодо тимчасової заборони експорту лісоматеріалів у необробленому вигляді» набрав чинності 10.07.2015 року. А Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження українських лісів та запобігання незаконному вивезенню необроблених лісоматеріалів» набрав чинності 01.01.2019 року. Посилання відповідача на відсутність доказів результативності вищевказаних дій судом до уваги не береться, оскільки оцінка результативності діяльності позивача виходить за межі оцінки доказів у даному провадженні. Крім того,\~суд враховує те, що основний профіль діяльності позивача, як народного депутата України стосувався законопроектної роботи з питань ветеранів та осіб з інвалідністю. Відповідно до частини 2 статті 304 Цивільного кодексу України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Публікації на інтернет-ресурсах не є офіційними джерелами інформації, тому відповідач був зобов`язаний пересвідчитися в достовірності поширеної ним інформації. Водночас, інформацію про участь позивача у недопущенні вирубки лісу та покращенні екологічного стану в регіоні можна перевірити на предмет її правдивості, зокрема, на веб-сайті Верховної Ради України, котрий є офіційним джерелом інформації (інформація органу державної влади). Відтак, з урахуванням наведеного судом встановлено, що поширена інформація стосовно позивача нічим не підтверджується та є недостовірною. Вищевикладена інформація не має статусу офіційної, не підтверджена обвинувальним вироком суду чи судовим рішенням у цивільній справі. Крім того, оцінюючи зміст висловів відповідача та поширену ним інформацію, суд вважає, що відповідні висловлювання мають стверджувальну форму, при цьому автор не використовує мовних засобів, характерних для припущень, повідомлення суб`єктивної думки або власних поглядів. Що стосується наявності такої умови необхідної у разі задоволення позову про спростування недостовірної інформації, у відповідності до тлумачення статті 277 Цивільного кодексу України, як те що, дана інформація\~порушує особисті\~немайнові права\~позивача, необхідно зазначити наступне. Відповідно до статей 28, 68 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Інформація, поширена відповідачем є негативною, оскільки створює уявлення про позивача як про особу, яка нічого не зробила для збереження лісів Буковини та покращення екологічного стану регіону. Висновок експерта за результатами проведення судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи у цивільній справі 727/6401/20 (провадження №2/727/341/21) від 15.08.2023 року №36515/21-36, який знаходиться у матеріалах справи, містить узагальнення, що в тексті відеоматеріалу з назвою «Реальні досягнення 15-ти народних депутатів, 2-ох міністрів та цілого Прем`єр-міністра, вихідців з Буковини…», поширеного [PERSON] у соціальній мережі «Facebook» за веб-посиланням [INFO] наявна інформація негативного характеру стосовно [PERSON] та його діяльності (арк. 11 Висновку експерта від 15.08.2023 року). Висновок експерта від 15.08.2023 року у зазначеній вище частині мотивований тим, що предметно-тематичним аналізом відеоматеріалу встановлено, що його темою є незаконна вирубка лісу на Буковині та роль [PERSON] у контексті доведеної ситуації (арк. 8 Висновку експерта від 15.08.2023 року). У цьому висновку експерта вказано, що поширенні подібного змісту відомості стосовно особи у статусі народного депутата мають негативне семантичне спрямування, оскільки актуалізують інформацію про безвідповідальність [PERSON] (неужиття необхідних заходів, спрямованих на припинення несанкціонованої заготівлі деревини та потурання безчинствам у даному контексті через певні фінансові інтереси), а відтак сприяють негативному уявленню про дану особу та відповідному ставленню (арк. 9 Висновку експерта від 15.08.2023 року). Отже, суд вважає, що поширена відповідачем інформація носить негативний характер та порушує особисті немайнові права позивача. Крім того, щодо посилання відповідача, на постанову Верховного суду від 22 травня 2019 року у справі №757/22307/17-ц (провадження № 61-48302c18) в якій зазначено, що за положеннями статті 29 Закону України «Про інформацію», суспільство має право на отримання суспільно необхідної інформації і предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, обов?язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або торидичних осіб тощо. Водночас суспільство також має право на отримання інформації, яка відповідає дійсності та надає можливість суспільству здійснити й оцінку самостійно на основі всіх фактів та різноманіття думок щодо оцінки такої інформації та її значення для суспільства. Тому так важливо, щоб інформація, яка розповсюджується будь-ким, а особливо засобами масової інформації або лідерами суспільної думки, посадовими особами,\~державними службовцями, відповідала дійсності, з одного боку, а з іншого, - була суспільно значуща та задовольняла попит суспільства на необхідність контролю за діяльністю державних органів та їх посадових осіб. За таких обставин, з огляду на необхідність громадського контролю за діяльністю державних органів та посадових осіб інформація, яка розповсюджується щодо державних посадовців, публічних осіб, є суспільно важливою, а обмеження щодо розповсюдження цієї інформації та межі критики й оцінки поведінки є ширшими, ніж межі критики та оцінки поведінки пересічного громадянина. Суд зазначає, що реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. У частині статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Згідно з частиною 2 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року). Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. Крім того, межа допустимої критики щодо такої публічної особи як політик є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були об`єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність (GAZETA UKRAINA-TSENTR v. UKRAINE, № 16695/04, § 46, ЄСПЛ, 15 липня 2010 року). У разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, враховує положення Декларації Комітету Міністрів Ради Європи про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року (далі - Декларація), а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція). У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказано, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Таким чином, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкривають свої слова і вчинки для ретельної уваги всього суспільства, повинні це усвідомлювати і мають виявляти більшу терпимість. У цій категорії справ суду необхідно надати оцінку балансу права особи, на свободу вираження поглядів, а також права особи на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Суд враховує, що позивач, як публічна особа має бути більш відкритим до прийнятної критики, ніж приватна особа, та виявляти більший рівень терпіння до уваги журналістів і всього суспільства до кожної його дії. Аналіз статті 30 Закону України «Про інформацію» дозволяє зробити висновок, що критика, в тому числі критика політичного діяча чи публічної особи, є різновидом оціночних суджень. Доводи відповідача про те, що інформація у спірному відеоматеріалі є критикою бездіяльності посадових (публічних) осіб, в т.ч. й позивача [PERSON] , як народного депутата України на той час, яка супроводжувалась як твердженнями, так і оціночними судженнями результативності (безрезультативності) перебування на державній службі не заслуговує на увагу суду, оскільки саме частина інформації, розміщена у відеоматеріалі від 09.06.2019, яка я предметом спору, є фактичними твердженнями щодо бездіяльності [PERSON] у недопущенні вирубки лісів та покращенні екологічної ситуації регіону, що підтверджується дослідженими в суді доказами, і висновком експерта №36515/21-36 від 15.08.2023 року, зокрема. Наявність у даному висновку інформації, що фраза «запам?ятайте, не шановані [PERSON] та [PERSON] , та решта народних депутатів, природа все розставить на свої місця і навіть вас» є оціночним судженням, не береться судом до уваги оскільки не є предметом позову і не підлягає визнанню недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача, а досліджена експертом з метою встановлення контексту висловлювання відповідача [PERSON] в цілому, а не уривками, вирваними з контексту. Разом з тим поширена відповідачем інформація виходить за межі прийнятної для публічної особи критики і не є оціночними судженнями автора, а є констатацією фактів про порушення позивачем законодавства, які можуть і мають бути доведені належними доказами. Отже, віднесення поширеної відповідачем інформації до фактичних тверджень (які можуть бути перевірені на їх правдивість) виключає кваліфікацію такої інформації як оціночних суджень чи критики. Як наслідок, принцип «межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи або органу державної влади є значно ширшою» в такому випадку не застосовується. У постановах Верховного Суду від 17.01.2020 року у справі № 343/1867/17 та від 20.05.2020 року у справі № 758/12586/15 міститься висновок, про те, що право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри і позицію таких лідерів. У даній справі відповідач двічі розміщував на своїх публічній та приватній сторінках у соціальній мережі «Facebook» відеоматеріал під назвою « [INFO] », у якому висловлював фактичні твердження про бездіяльності [PERSON] у недопущенні вирубки лісів та покращенні екологічної ситуації регіону. Відповідні відеоматеріали станом на день винесення рішення продовжують розміщуватися відповідачем у соціальній мережі «Facebook» для широкого загалу. Їх доведеною до відома щонайменше 2 млн користувачів соціальної мережі «Facebook», а відеоматеріал за веб-посиланням [INFO] поширено іншими користувачами більше 53 тисяч разів. Отже, відповідачем недостовірна інформація про позивача у формі фактичних тверджень поширена «з явним злим умислом» завдати шкоди немайновим правам позивача (його честі, гідності та діловій репутації). Крім того, у постанові Верховного Суду від 31.05.2023 року у справі № 757/45522/20-ц містяться висновки: хоча межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи та публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати, проте, ухвалюючи рішення у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації публічної особи, суд також повинен дотримуватися основоположних принципів права, зокрема презумпції невинуватості. У рішенні суду «Сіреджук проти України» Європейський суд з прав людини в черговий раз зазначив, що критичні оціночні судження не підлягають доведенню. Проте, якщо поширена інформація має форму обвинувачення, сформульованого як пряме твердження про потенційні кримінальні зловживання, це є досить серйозним. У разі тверджень однієї особи щодо поведінки іншої особи може бути важко встановити різницю між твердженнями щодо фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав. За таких обставин Європейський суд з прав людини не вбачав порушень у тому, що національні суди вимагали обґрунтування тверджень щодо фактів, які лежали в основі висловлених думок, які за відсутності достатніх доказів могли вважатися наклепницькими. У частинах 1 та 2 статті 62 Конституції України закріплено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Водночас, Європейський суд з прав людини зазначає, що презумпцію невинуватості буде порушено, якщо судове рішення або заява посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні кримінального злочину, відображає думку про її вину до того, як вона буде доведена відповідно до закону. Достатньо мати навіть за відсутності будь-якого формального висновку певні підстави припускати, що суд або посадова особа вважає обвинуваченого винним. Питання про те, чи порушує заява посадової особи державного органу принцип презумпції невинуватості, слід визначати в контексті конкретних обставин, за яких оспорювану заяву було зроблено (пункт 42 рішення від 21 вересня 2006 року у справі «Грабчук проти України» (заява № 8599/02); пункт 48 рішення від 12 січня 2012 року у справі «Довженко проти України» (заява №36650/03)). У цій справі відповідач у відеоматеріалі під назвою «Реальні досягнення 15-ти народних депутатів, 2-ох міністрів та цілого Прем`єр-міністра, вихідців з Буковини...» висловив висловлював фактичні твердження щодо бездіяльності [PERSON] у недопущенні вирубки лісів та покращенні екологічної ситуації регіону. Отже, інформація повідомлена відповідачем [PERSON] , є твердженням про факт вчинення позивачем протиправних дій, в тому числі кримінальних правопорушень, зокрема таких: [PERSON] порубка або незаконне перевезення, зберігання, збут лісу (стаття 246 Кримінального кодексу України); Зловживання владою або службовим становищем (стаття 364 Кримінального кодексу України); Службова недбалість (стаття 367 Кримінального кодексу України). Тобто відповідач,\~поширивши недостовірну\~інформацію про позивача, порушив презумпцію невинуватості останнього, тому така інформація виходить за межі допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи та підлягає спростуванню. Відповідно до\~висновку Верховного\~Суду у\~постанові \~від 11\~грудня 2019\~року у\~справі №\~757/46387/15\~,\~презумпція невинуватості\~має призначення\~не лише\~оберігати честь\~і гідність\~особи від\~необґрунтованих звинувачень\~у вчиненні\~злочину,\~а й\~має запобігати\~формуванню громадськоїдумки щодо винуватості/невинуватості особи за відсутності остаточного судового рішення, тому свобода вираження поглядів та переконань (ст. 34 Конституції України, ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) не є абсолютним правом, а має межі, окреслені правами інших осіб або ж законодавчо встановленими обов`язками (ст. 68 Конституції України). Щодо доводів відповідача про сплив позовної давності, суд вважає за доцільне зазначити наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Положеннями статті 258 ЦК України врегульовано питання спеціальної позовної давності. За пунктом 2 частини другої вказаної статті для спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації, встановлюється позовна давність в один рік, яка обчислюється від дня поміщення цих відомостей у засобах масової інформації або від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості. Відхиляючи доводи відповідача про сплив позовної давності, суд дійшов до висновку про те, що подання позовної заяви про захист честі та гідності відбулося в межах позовної давності, оскільки як було встановлено при розгляді справи, позивач дізнався про відеоматеріал 24 червня 2020 року, коли відповідач повторно опублікував на своїй сторінці у соціальній мережі «Facebook» у мережі Інтернет відеоматеріал під назвою «Реальні досягнення 15-ти народних депутатів, 2-ох міністрів та цілого Прем`єр-міністра, вихідців з Буковини...». Європейський суд з прав людини у рішеннях по справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), по справі «Білуха проти України» від 09 лютого 2007 року, використав принцип, по якому сам факт визнання порушеного права становить за певних обставин достатню справедливу сатисфакцію. У свою чергу, за умовами абз. 1 п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. За таких обставин, суд вважає, що визнання недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача, інформації, що є предметом позову та зобов?язання відповідача спростувати поширену ним недостовірну інформацію у формі інформаційного повідомлення є достатньою моральною сатисфакцією та відновленням порушеного права і законних інтересів позивача. Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що інформація, оприлюднена та поширена відповідачем відносно позивача, у відеоматеріалі [INFO] за посиланням: [INFO] та [INFO] за посиланням: [INFO] під назвою « [INFO] », що розміщений у соціальній мережі «Facebook» у мережі Інтернет, зокрема, щодо\~бездіяльності [PERSON] у недопущенні вирубки лісів та покращенні екологічної ситуації регіону, а саме твердження: «...I найгірше, що жоден з вас протягом всього 5-річного терміну перебування на високих посадах у великих кабінетах навіть і не спробував хоч щось зробити задля недопущення вирубки лісу та хоч якось покрашити екологічний стан у регіоні», викладена у формі фактичних тверджень, є недостовірною, та такою, що порушує особисте немайнове право позивача, поширена з явним злим умислом, а тому вищенаведену інформацію необхідно визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] та зобов?язати [PERSON] протягом 10 днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати поширену ним недостовірну інформацію у формі інформаційного повідомлення про те, що [PERSON] протягом всього 5-річного терміну перебування на високих посадах у великих кабінетах навіть і не спробував хоч щось зробити задля недопущення вирубки лісу та хоч якось покращити екологічний стан у регіоні на власних персональній та публічній сторінках в мережі Інтернет у соціальній мережі «Facebook» у такий самий спосіб, яким була поширена недостовірна інформація, задовольнивши позовні вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved