Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

Представник позивача Блізнєцов Є.А., який діє на підставі довіреності від 27.01.2023р., звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив стягнути з відповідачки на користь [PERSON] 155\~041,57 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 4500 грн. витрати на оплату автотоварознавчого дослідження, 20\~000 грн. відшкодування моральної шкоди та витрати з оплати судового збору в розмірі 2865,98 грн. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що з вини відповідачки сталася ДТП, в якій було пошкоджено автомобіль позивача. Вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає 285\~041,57 грн. Ліміт страхового відшкодування майнової шкоди за полісом цивільної відповідальності відповідачки складає 130\~000 грн. Тож позивач вважає, що відповідачка має сплатити йому різницю між вартістю фактично завданої шкоди (вартість відновлювального ремонту) та лімітом страхового відшкодування, що складає 155\~041,57 грн. Задля встановлення розміру матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП, позивачем було замовлено експертне автотоварознавче дослідження, що є необхідним для визначення розміру збитку, а тому позивач просить відшкодувати за рахунок відповідачки витрати з оплати такого дослідження в розмірі 4500 грн. Також позивач стверджує, що внаслідок події ДТП йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у глибоких психологічно-душевних страждання з приводу неможливості експлуатації пошкодженого автомобіля, відчутті розпачу та пригнічення через втрату дорогоцінної речі, негативних наслідках для самопочуття і здоров`я (емоційна напруга, знервованість, пригніченість, нестійкий настрій, плаксивість, підвищена тривожність, образливість, погіршення сну). Тому позивач оцінює грошовий еквівалент компенсації, завданої йому моральної шкоди, в розмірі 20\~000 грн., що має бути також відшкодовано відповідачкою. Відповідачка частково заперечила проти позовних вимог та зазначила, що з неї може бути стягнуто на користь позивача в якості відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП, лише сума коштів в розмірі 29\~510,57 грн. В іншій частині майнові вимоги позивача, в тому числі і про відшкодування моральної шкоди, відповідачка вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 02.05.2023р. судом відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 14.06.2023р. на адресу суду надійшов письмовий відзив відповідачки проти позову. Одночасно з відзивом відповідачкою подано клопотання про призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи. 26.06.2023р. від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначалось, що підготовлений на замовлення позивача висновок експерта автотоварознавчого дослідження є належним та допустимим доказом у справі. У відповіді на відзив акцентовано увагу на тому, що позивачу має бути відшкодована повна вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобілю без врахування коефіцієнту фізичного зносу, оскільки саме такі витрати має зробити позивач, щоб відновити стан свого автомобілю. Враховуючи, що ліміт майнової відповідальності страховика відповідачки обмежений сумою у 130\~000 грн., то відповідачка зобов`язана відшкодувати частину повної вартості відновлювального ремонту, яка перевищує відповідний ліміт страхового відшкодування. 03.07.2023р. судом призначено по справі судову транспортно-товарознавчу експертизу для з`ясування питань ринкової вартості автомобілю позивача на момент настання ДТП та після її настання, а також вартості відновлювального ремонту такого автомобілю і вартості матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок його пошкодження. У зв`язку з призначенням судової експертизи провадження по справі було зупинено. 13.09.2023р. на виконання ухвали суду від 03.07.2023р. на адресу суду від Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшов висновок судового експерта №СЕ-19/124-23/8682-АВ від 11.09.2023р. 20.09.2023р. судом постановлено увалу про відновлення провадження у справі. 11.10.2023р. представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій позовні вимоги викладені в редакції, що стала предметом судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні з підстав, визначених у позові. Зауважив, що автомобіль позивача до теперішнього часу не відремонтований, внаслідок чого позивач позбавлений можливості користуватись таким автомобілем. Внаслідок ДТП позивач зазнав стресової ситуації, що завдало йому істотної моральної шкоди. Відсутність можливості досудового регулювання спірної ситуації змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. Зазначив, що позивачу мають бути відшкодовані за рахунок відповідача повністю всі витрати, які позивач поніс та має понести у зв`язку з оплатою відновлювального ремонту його автомобілю. Представник відповідача адвокат Демиденко В.А., який діє на підставі ордеру серії СА №1066700 від 12.10.2023р., \- в судовому засіданні частково заперечив проти позовних вимог. Пояснив, що згідно результатів призначеної судової експертизи вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок пошкодження його автомобіля у ДТП, складає 159\~510,57 грн., а відтак з відповідачки підлягає стягненню лише сума матеріального збитку, що перевищує ліміт страхового відшкодування, тобто сума в розмірі 29\~510,57 грн. Зауважив, що усі інші позовні вимоги є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 13.12.2022р. о 07 год. 50 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «Chevrolet Captiva», державний реєстраційний номер [NUMBER] , на перехресті нерівнозначних доріг вул. Добровольського та Благовісної в м. Черкаси, порушуючи вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху України, рухаючись по другорядній дорозі, не надала перевагу у русі та скоїла зіткнення з автомобілем «Volkswagen Polo», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Згідно постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.12.2022р. у справі №711/6671/22 [PERSON] визнана винною у скоєнні ДТП /а.с. 6/. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Chevrolet Captiva», д.р.з. [NUMBER] , була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» згідно полісу обов`язкового страхування №АТ/2022107. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну - 130\~000 грн., франшиза 0грн. /а.с. 7/. Позивач є власником автомобіля «Volkswagen Polo», д.р.н. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу /а.с. 14/. За домовленістю між позивачем та ПАТ «НАСК «ОРАНТА», страховиком в якості відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля позивача, було виплачено позивачу 113\~905,37 грн., що підтверджується відповідною угодою від 29.03.2023р. та банківськими квитанціями /а.с. 8-9/. За замовленням позивачки було складено висновок експерта №008/2023 від 30.01.2023р. яким визначено, що вартість матеріального збитку завданого власнику автомобілю «Volkswagen Polo», д.р.н. [NUMBER] , внаслідок ДТП, що мало місце 23.12.2021р., складає 179\~877,67 грн. При цьому експертом обчислено, що загальна вартість відновлювального ремонту автомобілю складає 304\~737,94 грн. /а.с. 10-16/. За проведення такого експертного дослідження позивачем сплачено експерту 4500 грн. До теперішнього часу автомобіль позивача не відремонтований. Згідно висновку судового експерта Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №СЕ-19/124-23/8682-АВ від 11.09.2023р., що складений на виконання ухвали суду від 03.07.2023р., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen Polo», д.р.н. [NUMBER] , без урахування коефіцієнту фізичного зносу складників, внаслідок ДТП, що мало місце 13.12.2021р., складає 285\~041,57 грн., а вартість матеріального збитку та вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників є однаковими та відповідають значенню 159\~510,57 грн. Ринкова вартість транспортного засобу «Volkswagen Polo», д.р.н. [NUMBER] , після ДТП становить 132\~622 грн. /а.с. 56-65/. Оскільки лімітом страхового відшкодування страховика відповідачка покривається лише сума матеріального збитку в розмірі 130\~000 грн., то позивач просить стягнути з відповідачки різницю між вартістю відновлювального ремонту його автомобілю без урахування коефіцієнту фізичного зносу складників (285\~041,57 грн.) та лімітом страхового відшкодування (130\~000 грн.), яка складає 155\~041,57 грн., а також витрати позивача з оплати експертного дослідження в розмірі 4500 грн., складеного на замовлення позивача до звернення до суду з даним позовом. Додатково позивач просить відшкодувати йому моральну шкоду, розмір якої в грошовому еквіваленті складає 20\~000 грн. Оскільки до теперішнього часу відповідачкою не сплачено позивачу ніяких відшкодувань в добровільному порядку, то він звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, між сторонами існує спір щодо порядку відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та Закону України від 01.07.2004р. №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961). Надаючи оцінку доводам учасників справи в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 ст.22 Закону №1961 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідачки та отримання позивачем від ПАТ «НАСК «ОРАНТА» суми страхового відшкодування. Предметом спору є відшкодування винуватцем ДТП збитків, які перевищують ліміт страхового відшкодування. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Судом встановлено, що вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням його автомобілю внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує розмір ліміту страхового відшкодування за полісом цивільно-правової відповідальності відповідачки. За таких обставин з відповідачки, як з винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та лімітом страхового відшкодування матеріальних збитків. На підтвердження розміру матеріальних збитків стороною позивача надано суду висновок експерта №008/2023 від 30.01.2023р., складений за замовленням позивачки ще до відкриття провадження у справі. Надаючи оцінку допустимості такого доказу суд звертає увагу на наступне. Положення статей 76, 102 - 113 ЦПК України визначають висновки експертів як один із засобів встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 2, 5, 6 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з а. 14 п. 4.14 розділу ІV Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 (далі - Інструкція № 53/5), у вступній частині висновку експерта зазначаються: попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України або за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України. Отже, діюча редакція статті 106 ЦПК України визначає обов`язкове застереження у експертному висновку положень про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність. Відсутність відповідного застереження має наслідком недопустимість для суду відповідного доказу. В судовому засіданні встановлено, що наданий позивачем експертний висновок №008/2023 від 30.01.2023р. не містить застережень про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність. Крім того, у такому висновку зазначено, що «висновок призначений для замовника і без погодження з виконавцем не може передаватися іншим юридичним або фізичним особам з метою окрім зазначеної». З урахуванням зазначеного суд не бере до уваги зазначений висновок експерта в якості доказу на підтвердження розміру матеріальних збитків, а також відхиляє доводи сторони позивача про те, що витрати на проведення такого експертного дослідження мають бути відшкодовані за рахунок відповідачки. Згідно експертного висновку №СЕ-19/124-23/8682-АВ від 11.09.2023р., що складений на виконання ухвали суду від 03.07.2023р., вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача без урахування коефіцієнту фізичного зносу складників складає 285\~041,57 грн., а вартість матеріального збитку та вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників є однаковими та відповідають значенню 159\~510,57 грн. Беручи до уваги зміст заперечень сторони відповідача, суд звертає увагу, що розмір реальних збитків визначається вартістю відновлювального ремонту автомобіля без урахування коефіцієнту фізичного зносу, оскільки саме такі витрати має зробити потерпілий для відновлення стану свого пошкодженого майна. Обчислення розміру матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу здійснюється для випадків, що передбачені законом, зокрема для обчислення розміру страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки розмір відповідальності страховика обмежується на значення коефіцієнту фізичного зносу (ст. 29 Закону №1961). Натомість, обсяг майнової відповідальності винуватця ДТП визначається розміром реальних збитків, а відтак визначається розміром вартості відновлювального ремонту автомобіля без урахування коефіцієнту фізичного зносу. Стосовно доводів сторони відповідача про необхідність врахування залишкової вартості автомобіля позивача при обчисленні розміру реальних збитків, то суд зауважує, що залишкова вартість враховується лише у випадку, коли пошкоджений транспортний засіб вважається фізично знищеним (п. 30.2 ст. 30 Закону №1961). А згідно п. 30.1 ст. 30 Закону №1961 транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. При цьому відповідно до а. 17 п. 1.6 розділу І Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003р. №142/5/2092 (далі Методика), економічна доцільність ремонту колісного транспортного засобу (складової частини) - принцип оцінки, який передбачає, що відновлювальний ремонт КТЗ (складника) є доцільним лише за умови, що вартість відновлювального ремонту КТЗ (складника) підвищує його ринкову вартість, проте не перевищує її. Абзацом третім пункту 8.4 Методики передбачено, що принцип економічної доцільності операції ремонту (заміни) окремого складника КТЗ (включаючи кузовні складники) полягає в тому, що економічно доцільною є та операція заміни чи ремонту, яка є економічно привабливіша у разі одночасного дотримання принципів технічної можливості ремонту та відновлення права особи користуватися КТЗ в тому технічному стані та з такими самими споживчими властивостями, які мали місце до пошкодження. По обставинам справи судом встановлено, що висновком експерта підтверджується економічна доцільність здійснення відновлювального ремонту автомобіля позивача, оскільки вартість відповідного відновлювального ремонту складає 285\~041,57 грн. і вона не перевищує показника вартості автомобілю до його пошкодження у ДТП (356\~282,67 грн.). За таких обставин позовні вимоги про стягнення з відповідачки, як особи з вини якої сталася ДТП, різниці між вартістю відновлювального ремонту автомобіля позивача без урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та розміром ліміту страхового відшкодування матеріальних збитків є цілком обґрунтованими і правомірними, а тому підлягають задоволенню. Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. За змістом статті 23 ЦК моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Отже, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, про що було роз`яснено в п.3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Слід звернути увагу, що моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. При оцінці обґрунтованості вимог у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди, слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат. Обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначив, що в даному випадку моральна шкода полягає у глибоких психологічно-душевних стражданнях з приводу неможливості експлуатації пошкодженого автомобіля та негативних наслідків такого явища. В цьому контексті слід звернути увагу, що пошкодження майна в ДТП завжди породжує негативні емоції у людини і може свідчить про заподіяння їй моральної шкоди, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я. Разом з тим, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а змістом моральних страждань потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. В той же час всупереч положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не надано суду доказів на підтвердження обставин, які б свідчили що внаслідок пошкодження автомобіля позивач зазнав негативних наслідків для самопочуття і здоров`я, чи змушений був змінити звичний спосіб життя. За таких обставин, враховуючи доводи позивача щодо змісту моральної шкоди та обсяг доказів на її підтвердження, ступень пошкодження автомобіля позивача, розмір матеріальних збитків, що відшкодовано страховиком в позасудовому порядку та розмір збитків, що підлягає стягненню з винуватця ДТП, суд доходить висновку про визначення грошової компенсації за завдану позивачу моральну шкоду на рівні 3000 грн., яка підлягає компенсації за рахунок відповідачки. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що такі витрати складаються з судового збору та витрат з оплати судової експертизи. Судовий збір сплачувався позивачем виходячи з відповідного розрахунку на підставі первинних позовних вимог та ціни позову. Після остаточного уточнення позовних вимог ціна позову складала 179\~541,60 грн., а отже позивачем мав бути сплачений судовий збір в сумі 1795,42 грн., а переплачена сума судового збору (1070,56 грн.) підлягає поверненню позивачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином загальний розмір судових витрат позивача, що підлягає розподілу за наслідками розгляду справи складає 1795,42 грн. Розмір судових витрат понесених відповідачкою складає 2294,40 грн. (витрати з оплати судової експертизи). За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог на загальну суму 158\~041,57 грн., що складає 88% від ціни позову. За таких обставин на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, слід компенсувати йому за рахунок відповідачки в розмірі 1579,97 грн. (1795,42 грн. * 88%), а відповідачці за рахунок позивача на суму 275,33 грн. (2294,40 грн. * 12%). Здійснивши взаємозалік відповідних зобов`язань між сторонами відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, то в остаточному розрахунку слід компенсувати позивачу за рахунок відповідачки витрати з оплати судового збору в розмірі 1304,64 грн. Разом з тим, по обставинам справи судом встановлено, що відповідачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки є особою з інвалідністю 2 групи. За таких обставин на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України позивачу слід компенсувати за рахунок держави витрати з оплати судового збору на загальну суму 2375,20 грн. (1070,56 грн. + 1304,64 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial