Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 144790,50 доларів США. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 16.04.2008 уклали кредитний договір № CSU0CA00000110, за умовами якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 49047,50 доларів США терміном до 17.04.2028, а відповідач, у свою чергу, зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлені кредитним договором. Також, за умовами договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати , відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також, інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов`язання за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної у строк заборгованості за кредитом. Позивач виконав взяті на себе за кредитним договором зобов`язання у повному обсязі, адже, надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому договором. Відповідач покладенні на нього договором зобов`язання не виконав, своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 27.02.2015 виникла заборгованість в розмірі 144790,50 доларів США, яка складається з: 49723,44 доларів США заборгованості за кредитом; 30617,76 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом; 2250,44 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом; 55295,50 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 0,01 доларів США штрафу (фіксованої частини); 6894,36 доларів США штрафу (процентної складової), яку позивач просить стягнути з відповідача. За вх. № 8744 від 22.04.2015 надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства КБ «ПРИВАТБАНК», третя особа: [PERSON] , про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним, визнання договору іпотеки припиненим. Зустрічний позов обґрунтований тим, що під час підготовки до підписання та підписання зазначеного кредитного договору, а також його виконання Банк допустив порушення законодавства України в сфері споживчого кредитування у зв`язку з чим були порушені законні права та інтереси відповідача, як громадянина та споживача кредитної послуги.16.04.2008 між ним та Банком було укладено кредитний договір № CSU0CA00000110, відповідно до якого він отримав кредит в сумі 47 500, 00 доларів США. Відповідно до п. 8.1 Договору та додатку № 1, кредит видано на споживчі цілі, а тому, згідно з п.п. 22, 23 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», отриманий кредит являється споживчим, а він є споживачем кредитної послуги. Тому, п.п. 1, 6 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачають його захист державою та право на звернення до суду за захистом порушених прав. [PERSON] зазначає, що спірний кредитний договір укладено з чисельними та грубими порушеннями норм цивільного законодавства, в тому числі ЗУ «Про захист прав споживачів», відомчих документів НБУ, інших нормативних актів, у зв`язку з чим були порушені його права як громадянина та споживача фінансової послуги, тобто зазначений кредитний договір підлягає визнанню недійсним. Вважає, що перед укладенням договору та його підписанням банк застосував відносно нього засоби омани та займався підприємницькою діяльністю. Текст спірного договору в день його підписання йому виданий не був, він його отримав лише у 2010 році, після неодноразових вимог, про що свідчить підпис на екземплярі Банку у кредитній справі. Виходячи із цього, в день підписання договору він не мав реальної можливості його вивчити та осмислити. На ту обставину, що він не має економічної освіти, про кредитні послуги, які надаються фінансовими установами, має тільки поверхневі знання, Банком уваги не звернуто та необхідної інформації не надано і не роз`яснено. Перед укладенням кредитного договору банком не було у письмовій формі повідомлено про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням, поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Банком також не роз`яснено які існують типи відсоткових ставок, не проведено роз`яснення який тип відсоткової ставки йому встановлено; не роз`яснено які форми кредитування існують, які між ними відмінності, недоліки та переваги; не надано детального розпису про сукупну вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору про надання кредиту де повинен бути перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням і погашенням кредиту; не надано можливості вибрати найбільш оптимальний для нього варіант кредиту; він не отримав ніякої інформації про податковий режим сплати відсотків по кредиту та про державні субсидії, на які він, як споживач, має право; не роз`яснено про переваги та недоліки окремих видів кредитування. Тому, він вважає, що ненадання йому всієї інформації, яка була необхідна для прийняття зваженого та обдуманого рішення і яка передбачена законом, є не що інше, як омана, і саме ці пункти свідчать про несправедливі умови договору, дисбаланс договірних відносин, зловживання банком своїм монопольним становищем, порушенням Закону, який забороняє встановлення будь яких додаткових платежів по Договору, крім відсоткової ставки. Саме ці\~пункти кредитного\~договору необхідно\~визнати несправедливими.\~ Також,\~ще однією підставою для визнання кредитного договору недійсним [PERSON] вважає те, що між ними не було досягнуто згоди по всіх істотних його умовах, він просив банк і це відображено у всіх документах, видати йому кредит в сумі 47500,00 доларів США, саме цю суму він отримав в касі банку. Однак, відповідно до п. 8.1 Договору йому, «шляхом видачі готівки через касу», видано грошові кошти в сумі 60 997 доларів США 50 центів. Сам позивач надав до позовної заяви заяву на видачу готівки та ордер розпорядження від 29.04.2008, яким підтверджується, що я отримав кредитні кошти в сумі 47 500,00 доларів США, в самій позовній заяві банк відмітив, що відповідно до укладеного кредитного договору йому було видано кредит у розмірі 49047,50\~доларів США. Порушенням законодавства України є і нарахування Банком пені в іноземній валюті, ця вимога незаконна, оскільки вона зроблена на підставі незаконного розрахунку і суперечить закону. Крім того, [PERSON] просить визнати недійсним договір іпотеки № CSU0GA00000110 на будинок [ADDRESS] , адже він був укладений з метою забезпечення виконання кредитного договору, який він просить визнати недійсним. Також, він вважає, що не пропустив визначений законодавством строк позовної давності, оскільки про порушення своїх прав дізнався лише після звернення позивача з даним позовом до суду. За вх. № 11173 від 15.06.2022 від відповідача за первісним позовом [PERSON] , надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що він не погоджується ні з розміром заборгованості, зазначеної у позовній заяві, ні з правом відповідача на її стягнення, адже кредитним договором встановлений строк дії договору до 14.04.2028, в тому числі встановлені строки виконання зобов`язань із щомісячним погашенням платежів. Проте, 09.09.2010 позивач звернувся з позовом до нього з вимогою про дострокове повернення кредиту, чим змінив строк виконання основного зобов`язання, відповідно, і строк дії договору, розірвавши його в односторонньому порядку. Також, 14.06.2011 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до нього про звернення стягнення, який був обґрунтований тим, що відповідно до Кредитного договору договором № CSU0GA00000110 від 16.04.2008 [PERSON] 25.04.2008 отримав кредит в розмірі 60 997,50 доларів США з відсотковою ставкою 1.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення 17.04.2028. У зв`язку з порушенням зобов`язання за кредитним договором у відповідача виникла заборгованість в розмірі 64293,09 доларів США, яка складається з: 48699,91 доларів США - заборгованості за кредитом; 8554,22 доларів США - заборгованості по процентах за користування кредитом; 554,28 доларів США - заборгованості по комісії за користування кредитом; 3393,21 доларів США - пені за несвоєчасне виконання зобов`язань; 31,39 доларів США - штрафу (фіксована частина); 3060,08 доларів США - штрафу (процентна складова). Тому, позивач може претендувати на стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі, який існував на дату звернення до суду з вимогою про дострокове повернення кредит. Також, за період кредитування позивачем з відповідача було стягнуто комісії на загальну суму 834,07 доларів США. Крім того, відповідач [PERSON] зазначає, що безпідставною вимогою є також нарахування та стягнення з нього пені в розмірі 55295,50 доларів США, адже такий спосіб нарахування пені прямо суперечить чинному законодавству України, оскільки, нарахування пені в іноземній валюті є незаконним. За вх. № 1883 від 26.01.2023 від представника АТ КБ «ПриватБанк» Хрущ О.В. надійшли письмові пояснення та заява про застосування позовної давності, в яких зазначено, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 16.04.2088 уклали кредитний договір №CSU0GA00000110, за умовами якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 49047,50 Доларів США на термін до 17.04.2028, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Проте, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що відображено у Розрахунку заборгованості за договором № CSU0GA00000110, тобто, не виконав своїх зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 27.02.2015 виникла заборгованість в розмірі 144790,50 Доларів США, яка складається з наступного: 49723,44 Доларів США - заборгованість за кредитом; 30617,76 Доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2250,44 Доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 55295,50 Доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафи відповідно до Договору: 9,01 Доларів США - штраф (фіксована частина); 6894,36 Доларів США - штраф (процентна складова). Загребельний не визнає пред`явлених до нього позовних вимог, при цьому не зазначає, що йому вчасно було направлено вимога щодо погашення заборгованості; ним не обгрунтовано його доводи щодо зміни строку виконання зобов`язання. Також, [PERSON] безпідставно стверджує про пропуск позивачем позовної давності, адже відповідно до умов кредитного договору строк позовної давності сторонами визначений у 5 років, тому звернення з позовом до суду було в межах строків позовної давності. З приводу проведеної у справі судово-економічної експертизи в поясненнях зазначено, що її висновок містить суперечності, а сам висновок не має суттєвого значення щодо позовних вимог про стягнення заборгованості. Стосовно поданого [PERSON] зустрічного позову до Публічного акціонерного\~ товариства\~ КБ\~«ПРИВАТБАНК»,\~третя особа:\~ [PERSON] ,\~про захист\~ прав\~ споживачів,\~визнання \~кредитного договору\~недійсним,\~визнання \~договору \~іпотеки припиненим,\~в письмових\~поясненнях \~зазначено,\~що в\~матеріалах справи\~наявна копія\~кредитного договору,\~а також\~додатків до\~нього,\~у тому\~числі \~додатку №1,\~в якому\~чітко зазначено\~основні умови\~кредитування \~сума кредиту,\~процентна ставка,\~ставка винагороди\~за резервування\~ресурсів,\~а також\~інші супутні\~платежі. Ці ж умови зазначені й у самому кредитному договорі, і кредитний договір, і додатки до нього були підписані [PERSON] , що свідчить про те, що він ознайомився з умовами вказаних документів та висловив бажання укласти договір, тобто, із зазначеного вбачається, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з виписок за рахунками позивача за зустрічним позовом, він не лише отримав кредитні кошти, а й вносив платежі на часткове погашення боргу, що свідчить про його волевиявлення на прийняття умов договору до виконання. Крім того, представник відповідача за зустрічним позовом просить застосувати до зустрічного позову строки позовної давності, обґрунтовуючи це тим, що особа може звернутися до суду в межах строку позовної давності, а саме протягом 3 років у відповідності до ст. 257 ЦК України, з моменту як довідався чи мав довідатися про порушене своє право. При цьому, при укладенні кредитного договору 16.04.2008 сторонами було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов, у тому числі щодо суми кредиту, строку кредитування, порядку погашення заборгованості, сплати відсотків, винагород та комісій, що чітко вбачається із самого кредитного договору. Про загальну вартість кредиту позивач за зустрічним позовом був повідомлений належним чином, оскільки усі складові вартості кредиту зазначені безпосередньо в умовах договору, а також додатку до нього, що цілком відповідає вимогам чинної на момент укладення договору редакції Закону України «Про захист прав споживачів». Сторони прийняли даний кредитний договір до виконання, зокрема, Банк видав позивачу за зустрічним позовом кредитні кошти, а позивач за зустрічним позовом певний час частково погашав заборгованість на зазначених у договорі умовах. Отже, про істотні умови договору позивач дізнався безпосередньо в момент укладення кредитного договору - 16.04.2008, тому, вважає? що відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив строк позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В судовому засіданні представник ПАТКБ «ПриватБанк» Назаренко С.М. підтримав вимоги заявлені у первісному позові до відповідача, просив його задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову просив відмовити, оскільки він не обґрунтований та не підтверджений доказами, крім цього, позивачем за зустрічним позовом пропущений строк позовної давності. При ухваленні рішення просив врахувати позицію, викладену у поданих раніше письмових поясненнях. Представники відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позов. Крім того, представник відповідача [PERSON] вказав, що позивачем пропущено стоки давності звернення до суду з позовом, враховуючи, що позов подано через п`ять років після звернення до [PERSON] з вимогою про дострокове повернення кредитних коштів. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, причтни неявки не повідомляв. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Стосовно первісного позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в судовому засіданні встановлено, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 16.04.2008 уклали кредитний договір №CSU0CA00000110, за умовами якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 49047,50 доларів США терміном до 17.04.2028, а відповідач, у свою чергу, зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлені кредитним договором. Також, за умовами договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також, інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов`язання за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної у строк заборгованості за кредитом. Позивач виконав взяті на себе за кредитним договором зобов`язання у повному обсязі, адже, надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому договором. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно ст. 1050 ЦК України - якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, а також відповідно до ст. 550 ЦК України сплатити неустойку (штраф, пеню). Згідно зі ст.ст.\~525,\~526,\~530,1054,\~625 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Як вбачається із позовної заяви та доданих до неї документів, у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань станом на 27.02.2015 виникла заборгованість в розмірі 144790,50 доларів США, яка складається з: 49723,44 доларів США заборгованості за кредитом; 30617,76 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом; 2250,44 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом; 55295,50 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 0,01 доларів США штрафу (фіксованої частини); 6894,36 доларів США штрафу (процентної складової). Крім того, після отримання [PERSON] кредитних коштів він почав виконувати умови кредитного договору, адже частково повертав кошти та сплачував відсотки за користування кредитом, що підтверджує його згоду з умовами укладеного договору. Таким чином, на підставі досліджених доказів, беручи до уваги висновок судово-економічної експертизи, в їх сукупності, суд вважає, що відповідач дійсно має борг перед банком за вказаним кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Умовами кредитного договору встановлено, що терміни позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користуванням кредитом, винагороди, неустойки встановлюється сторонами тривалістю у 5 років. Позов ПАТ КБ «Приватбанк» подано до суду 16.03.2015, тоді як останній платіж від [PERSON] на виконання кредитного договору надійшов 18.09.2015 (а.с. 137 т. 2). Підсумовуючи зазначене, строк позовної давності при подачі ПАТ КБ «Приватбанк» позову не пропущено. Стосовно зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства КБ «ПРИВАТБАНК», третя особа: [PERSON] , про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним, визнання договору іпотеки припиненим, суд зазначає наступне. Як вже встановлено в судовому засіданні ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 16.04.2008 уклали кредитний договір № CSU0CA00000110, за умовами якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 49047,50 доларів США терміном до 17.04.2028, а відповідач, у свою чергу, зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлені кредитним договором. Як вбачається\~з долучених\~матеріалів справи,\~а саме\~копії кредитного\~договору з\~відповідними додатками,\~у тому\~числі \~додатку №1,\~в якому\~чітко зазначено\~основні умови\~кредитування:\~це сума\~кредиту,\~процентна ставка,\~ставка винагороди\~за резервування\~ресурсів,\~а також\~інші супутні\~платежі. Такі ж умови зазначені й у самому кредитному договорі, який разом з додатками був підписаний [PERSON] , що свідчить про те, що він ознайомився з умовами вказаних документів та висловив бажання укласти договір, тобто, із зазначеного вбачається, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з виписок за рахунками позивача за зустрічним позовом, він отримав кредитні кошти та вносив платежі на часткове погашення боргу, що свідчить про його волевиявлення на прийняття умов договору до виконання. Сторони прийняли даний кредитний договір до виконання, зокрема, Банк видав позивачу за зустрічним позовом кредитні кошти, а позивач за зустрічним позовом почав погашати заборгованість на зазначених у договорі умовах. При цьому, [PERSON] звертаючись до суду із зустрічним позовом зазначав, що при підписанні кредитного договору він був введений в оману банком. Частиною першою\~статті 230 Цивільного кодексу України\~передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша\~стаття 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за\~статтею 230 ЦК України. У пункті 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~судам роз`яснено, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Позивач за зустрічним позовом не надав суду доказів, що він був введений в оману стосовно обставин, які впливають на укладення правочину, адже, при укладенні кредитного договору 16.04.2008 сторонами було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов, у тому числі щодо суми кредиту, строку кредитування, порядку погашення заборгованості, сплати відсотків, винагород та комісій, що вбачається із самого кредитного договору. Про загальну вартість кредиту позивач за зустрічним позовом [PERSON] був повідомлений належним чином, оскільки усі складові вартості кредиту зазначені безпосередньо в умовах договору, а також додатку до нього, що цілком відповідає вимогам чинної на момент укладення договору. Пункт 14)\~статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»\~визначає, що нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції; Стаття 19 Закону України «Про захист прав споживачів»\~передбачає заборону нечесної підприємницької практики. Так згідно з положеннями ч.1\~статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання інформації про: 1) основні характеристики продукції, такі як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) гарантійний строк та гарантійне обслуговування продукції; 3) будь-які застереження щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 4) спосіб продажу, ціну або спосіб розрахунку ціни, наявність знижок або інших цінових переваг; 5) умови оплати, доставки, виконання договору купівлі-продажу; 6) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 7) місце розташування і повну назву продавця, а в разі потреби - місце розташування і повну назву особи, від імені якої виступає продавець; 8) характер, атрибути та права продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 9) небезпеку, що загрожує споживачу у зв`язку з покупкою та/або використанням продукції; 10) права споживача, у тому числі право відмовитися від продукції (для відповідних видів товарів, робіт і послуг), право на заміну продукції або відшкодування збитків. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Підприємницька практика, яка істотно спотворює або може істотно спотворити економічну поведінку лише чітко визначеної (окремої) групи споживачів, особливо вразливих до такої діяльності через їх розумові або фізичні вади, вік чи довірливість, у разі якщо продавець мав об`єктивну можливість передбачити їх поведінку та особливості, має оцінюватися з точки зору середньостатистичного представника такої групи, а також з урахуванням припущення, що, зважаючи на викладені обставини, можливість здійснити свідомий і компетентний вибір відсутня і споживач помиляється при вчиненні правочину щодо обставин, які мають істотне значення. Зазначені умови не стосуються законної рекламної діяльності, у тому числі створення заяв або виразів, які не можуть бути сприйняті буквально. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Суб`єкти господарювання, їх працівники несуть відповідальність за нечесну підприємницьку практику згідно із законодавством (ч.6\~ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження введення його в оману, хоча при зверненні із зустрічним позовом до суду зазначив, що спірний кредитний договір було укладено з чисельними та грубими порушеннями норм цивільного законодавства, в тому числі ЗУ «Про захист прав споживачів», відомчих документів НБУ, інших нормативних актів, у зв`язку з чим були порушені його права як громадянина та споживача фінансової послуги, тобто зазначений кредитний договір підлягає визнанню недійсним. Перед укладенням договору та його підписанням банк застосував відносно нього засоби омани та займався підприємницькою діяльністю. Текст спірного договору в день його підписання йому виданий не був, він його отримав лише у 2010 році, після неодноразових вимог, про що свідчить підпис на екземплярі Банку у кредитній справі. Виходячи із цього, в день підписання договору він не мав реальної можливості його вивчити та осмислити. Проте, в матеріалах справи наявне підтвердження підписання та ознайомлення з усіма умовами договору [PERSON] , що свідчить про їх розуміння та прийняття. В той же час позивач не надав суду доказів, що зазначена інформація не була йому надана та її відсутність суттєво вплинула на укладення договору. Таким чином, проаналізувавши зміст спірного договору, суд встановив, що кредитний договір №CSU0CA00000110 від 16.04.2008 містить всі істотні умови передбачені законодавством України, [PERSON] був ознайомлений зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується його підписом про прийняття пропозиції укласти договір, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що позивач за зустрічним позовом не довів, що він був введений банком в оману при підписанні договору, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для задоволення зустрічного позову. Приймаючи до уваги наведене, суд вважає за необхідне первісний позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства КБ «ПРИВАТБАНК», третя особа: [PERSON] , про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним, визнання договору іпотеки припиненим відмовити.

Outcome: approved