Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить: визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] , укладений 30 березня 1998 року між продавцями [PERSON] , що діяла від свого імені та від імені неповнолітньої [PERSON] , [PERSON] та покупцем [PERSON] , на товарній біржі «Нове століття» за номером: № 1-167. В обґрунтування позову навів наступне. 30 березня 1998 року між продавцями [PERSON] , що діяла від свого імені та від імені неповнолітньої [PERSON] , [PERSON] та покупцем [PERSON] , на товарній біржі «Нове століття» за номером: № 1-167 укладений та посвідчений Договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру за покупцем [PERSON] зареєстровано комунальним підприємством «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 24.04.1998 року в реєстровій книзі № 16П, сторінка 435, запис № 435. Після укладення Договору купівлі-продажу нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] , від 30 березня 1998 року він був виконаний в дійсності: продавці передали покупцю [PERSON] продану квартиру, та покупець, вважаючи себе повноважним власником житла, вселився в придбану квартиру і використовує її згідно закону для свого проживання. Таким чином, позивач, придбавши квартиру, зареєстрував її у КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», вселився, тобто фактично вступив в права власника нерухомого майна. На теперішній час позивачу стало відомо про недійсність біржової угоди вищезазначеного Договору купівлі-продажу нерухомого майна - квартири і необхідності підтвердження її дійсності у судовому порядку, оскільки договір не був нотаріально посвідчений, а компетентні органи і нотаріуси відмовляються визнавати на сьогодні правочин дійсним, у зв`язку із чим, позивач не має можливості розпорядитися належним йому майном та вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 13 вересня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача адвокат Коваленко Р.А. звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його та позивача відсутності, на вимогах наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відзив на позов до суду не подали. Представник третьої особи Товарна біржа «Нове століття» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає встановленими наступні обставини. 30 березня 1998 року між продавцями [PERSON] , що діяла від свого імені та від імені неповнолітньої [PERSON] , [PERSON] та покупцем [PERSON] , на товарній біржі «Нове століття» за номером: № 1-167 укладений та посвідчений Договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру за покупцем [PERSON] зареєстровано комунальним підприємством «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 24.04.1998 року в реєстровій книзі № 16ПВ-435-435. Після укладення Договору купівлі-продажу нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] , від 30 березня 1998 року він був виконаний в дійсності: продавці передали покупцю [PERSON] продану квартиру, та покупець, вважаючи себе повноважним власником житла, вселився в придбану квартиру і використовує її згідно Закону для свого проживання. Таким чином, позивач, придбавши квартиру, зареєстрував її у КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», вселився, тобто фактично вступив в права власника нерухомого майна. На теперішній час позивачу стало відомо про недійсність біржової угоди вищезазначеного Договору купівлі-продажу нерухомого майна - квартири і необхідності підтвердження її дійсності у судовому порядку, оскільки договір не був нотаріально посвідчений, а компетентні органи і нотаріуси відмовляються визнавати на сьогодні правочин дійсним, у зв`язку із чим, позивач не має можливості розпорядитися належним йому майном. Відповідно до ст.\~153\~ЦК Української\~РСР 1963\~року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Разом з тим, згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 2001 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ст.16\~Цивільного кодексу\~України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, на момент укладання Договору купівлі-продажу вказаної квартири був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української\~РСР 1963\~року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивача, яке підлягає судовому захисту. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Згідно із ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Згідно до частини 1 статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частини 1 статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що при вчиненні договору купівлі-продажу квартири дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання договору купівлі продажу дійсним є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved