Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

18.09.2023 Садгірським районним судом м. Чернівці отримано позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав, у якій просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що з серпня 2021 року займається вихованням та утриманням спільних із відповідачкою дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO], оскільки їх мати виїхала за кордон і там влаштувала своє особисте життя. Вказує і про те, що відповідачка не телефонує до дітей, не цікавиться станом їх здоров`я та матеріально не допомагає, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів. Позивач звертає увагу суду і на те, що намагається розвивати здібності доньки та підтримує матеріально відвідування гуртків останньою, цікавиться її навчанням та піклується про стан здоров`я дитини, а мати участі у цьому не бере. Звертався до органу опіки та піклування з проханням надати висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав та отримав від них висновок, який долучає. Таким чином, з посиланням на відповідні норми, підтверджуючи факт ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками, просить застосувати крайній захід впливу у виді позбавлення батьківських прав і таким чином задовольнити позов. Також просить стягнути із відповідачки понесені витрати на оплату судового збору. Від відповідачки [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не надходив. Вказаний вище позов згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.09.2023 переданий на розгляд головуючого судді Асташева С.А. (а.с.49). Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 11 жовтня 2023 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки у справі, прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання призначено на 25 жовтня 2023 року та в подальшому відкладено на 13 листопада 2023 року (а.с. 51). Позивач [PERSON] скерував до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судові засідання двічі не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення про її виклик на офіційному сайті суду. Причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: служби у справах дітей Чернівецької міської ради також не з`явився у судове засідання, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи судом. 24.10.2023 від начальника служби надійшла заява про неможливість участі у судовому засіданні. Просила прийняти рішення, згідно вимог чинного законодавства, враховуючи інтереси дитини. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, а також якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Зупинення і поновлення провадження у справі не здійснювалося. Заходів спрямованих на забезпечення доказів та позову не вживалося. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований, доведений і підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно даних свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції 05 травня 2009 року, [PERSON] народилася [INFO] у м. Чернівці Чернівецької області, про що в Книзі реєстрацій народжень зроблено відповідний актовий запис № 879. ЇЇ батьками вказані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Згідно з даними Витягу з реєстру територіальної громади про реєстрацію місця проживання особи № 543853 від 05.06.2023 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] Відповідно до Довідки ПП «Чернівцікомунбуд» № 51 від 15 травня 2023 року, позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а фактично проживає із своєю донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вказаний факт можуть підтвердити сусіди: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 26). Своїм рішенням від 30.03.2015 у справі № 726/559/15-ц, що набрало законної сили 10.04.2015, Садгірський районний суд м. Чернівці розірвав шлюб між [PERSON] та [PERSON] , а також вирішив стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] , аліменти у твердій грошовій сумі 400 грн. на кожну дитину (а.с.17-19, 25). Поряд із цим, на підставі судового наказу Садгірського районного суду м. Чернівці №726/1581/22 від 07.11.2022 стягуються аліменти із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO], у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків для дитини відповідного віку і до досягнення повноліття (а.с.20). Постановою Третього відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 03.01.2023 відкрито виконавче провадження № [NUMBER] щодо примусового стягнення аліментів з відповідачки на підставі зазначеного вище судового наказу (а.с. 21). Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів № 10954, станом на 01.05.2023 борг [PERSON] становить 18 627,12 грн. (а.с.22). Тобто, з часу винесення судового наказу по травень 2023 року відповідач не сплачує аліментів на утримання доньки. Відповідно до даних Довідки Чернівецької ЗОШ І-ІІІ ступенів № 31 від 25.05.2023 за № 169, [PERSON] , [INFO] у період з 01.09.2016 по 17.08.2021 навчалась у Чернівецькій ЗОШ І-ІІІ ступенів № 31, а саме з 1 по 5 клас. За період навчання батько [PERSON] з сім`єю не проживав, однак спілкувався із [PERSON] , відвідував її у школі. Мати [PERSON] не часто відвідувала батьківські збори, контактувала у телефонному режимі із класними керівниками, навчанню дитини приділяла мало уваги (а.с.27). Згідно з довідкою № 170 від 25.05.2023, [PERSON] , [INFO] [INFO] вибула із Чернівецької ЗОШ І-ІІІ ступенів № 31 у Чернівецький НВК «Берегиня» (а.с.28). За даними, наданими Чернівецькою гімназією № 6 «Берегиня» у відповідні № К 01-13/08 від 23.05.2023, [PERSON] , [INFO] перейшла на навчання до Чернівецької гімназії № 6 «Берегиня» з Чернівецької ЗОШ І-ІІІ ступенів № 31 та була зарахована на навчання починаючи з 01.09.2021 (а.с.29). Також до матеріалів справи долучено характеристику на [PERSON] , надану навчальним закладом, згідно якої [PERSON] є ученицею 7 класу на навчається у Чернівецькій гімназії №6 з 2021 року. Навчається у міру можливостей, виконує домашні завдання, вміло орієнтується у життєвих ситуаціях. Дитина самостійна, товариська, щира, доброзичлива та емоційна, охайно одягнена та доглянута. Також у характеристиці вказано про те, що Віолета виховується у неповній сім`ї, проживає по [ADDRESS] із батьком [PERSON] , який бере активну участь у вихованні доньки, цікавиться її перебуванням у закладі. Мати [PERSON] не цікавиться навчанням доньки, із сімєю не проживає, у вихованні дитини участі не бере. З класним керівником на зв`язок не виходить, батьківські збори не відвідує (а.с.30). Також суду надано відповідні документи на підтвердження того, що батько залучає дитину до відвідування гуртків та оплачує додаткове навчання дитини. Зокрема позивач оплачує повітряну гімнастику у студії «Butterfly studio» за адресою [ADDRESS] , де Віолета займається починаючи з 01 травня 2023 року по теперішній час, що підтверджується довідкою № 1 від 07.06.2023, виданою директором студії та квитанціями про оплату послуг спортивного залу ФН чеку 1327962008 від 13.09.2023 (а.с.31. 32). Також дитина відвідує заняття з англійської мови в дитячому центрі розвитку «Kidscpace» починаючи з 07 серпня 2023 по теперішній час, що підтверджується довідками від 18.08.2023 та 07.09.2023, виданими директором ТОВ «Kidscpace». У довідках вказано про те, що мати дитини не цікавиться заняттями доньки та не приймає участі у оплаті навчання (а.с.33-34). [PERSON] займається на відділенні баскетболу з лютого 2023 року, що підтверджується даними характеристики дитини, виданої Чернівецькою обласною дитячо-юнацькою спортивною школою, згідно якої також вказується про те, що батько [PERSON] бере активну участь у вихованні доньки, буває присутнім при тренуванні, заохочує до занять, а мати [PERSON] з сім`єю не проживає, не цікавиться занятими доньки та не бере участі у вихованні дитини (а.с.35). Згідно з довідки ПП Мовний коледж «Пріоритет» № 7 від 02 червня 2023 року, [PERSON] вивчає англійську мову у коледжі з 01 травня 2023 року. Мати участі у оплаті навчання не приймає, не цікавиться заняттями доньки (а.с.44). Також позивач долучає квитанції на підтвердження його участі у вихованні дитини та самостійної оплати додаткових секцій і занять, що відвідує донька (а.с.41-42, 45-48). Крім того, 25.10.2023 додатково долучено ряд квитанцій та довідок щодо утримання дитини, зокрема оплати додаткових занять. Згідно з листом №337 адміністрації Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Садгора» Чернівецької міської ради від 17.05.2023, [PERSON] проживає у родині батька і у разі потреби медичної допомоги, приходить у супроводі батька (а.с.38). Суду також надано копію висновку за результатами психологічних консультацій [PERSON] , що були проведені з 21.04.2023 по 25.08.2023 Чернівецьким міським центром соціальних служб, згідно якого [PERSON] та її батьку, із яким вона проживає, надавалась послуга психологічного консультування у зв`язку із нестабільним емоційним станом дитини та частими конфліктами. За результатами проведеної роботи емоційний стан доньки покращився, батько почав більше цікавитись її справами та підтримувати, стосунки у родині значно покращились, що підтверджується висновком провідного психолога Чернівецького міського центра соціальних служб №° 51/02-05/к від 08.09.2023 (а.с.36). Згідно з висновком психолога Чернівецького міського центра соціальних служб № 51/02-05/к від 08.09.2023, з липня 2021 року Віолета проживає із батьком [PERSON] та його дружиною [PERSON] . Рідна мати участі в утриманні та вихованні дитини не приймає. Після проведеної роботи емоційний стан Віолети покращився (а.с.37). Відповідно до даних Висновку за результатами психологічної діагностики [PERSON] № 51/02-05/К від 29.05.2023, найбільш психологічно значимим членом сім`ї дитина вважає батька, зокрема у складних ситуаціях схильна опиратись на його підтримку та допомогу. Ставлення до матері, характеризується почуттям образи та емоційною напругою. На разі донька не має бажання спілкуватись та підтримувати зв`язок з матір`ю. Факт того, що донька перебуває на повному вихованні та утриманні батька підтверджується також довідкою № 589/02-04 від 15.05.2023, виданою Чернівецьким міським центром соціальних служб, згідно якої родина [PERSON] , що має на утриманні неповнолітню доньку [PERSON] , перебуває на обліку у вказаній службі, а також родині надається послуга консультування згідно рішення департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради № 403 від 25.04.2023 (а.с.40). Відповідно до даних Витягу із рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 470/15 від 25.07.2023 вирішено надати до суду висновок щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] - матері неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , без зазначення позиції з окресленого питання, у зв`язку із неможливістю з`ясувати причину відсутності батьківського піклування (а.с.23). Згідно з Висновком органу опіки та піклування № 470/15 від 25.07.2023, виконавчий комітет Чернівецької міської ради, як орган опіки та піклування, не може визначити позицію з окресленого питання (доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав), у зв`язку із неможливістю з`ясування причин відсутності батьківського піклування. Поряд із цим у висновку вказано про те, що батько (позивач у справі) проживає разом із донькою [PERSON] . Батьки дитини розлучені, фактичне місце перебування матері [PERSON] невідоме, вона не бере участі у вихованні доньки, не сплачує аліменти, матеріальної допомоги не надає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її здоров`я. Працівниками служби вживалися заходи з метою встановлення місця перебування [PERSON] з метою перевірки фактів винного, умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків, однак отримати таку інформацію не виявилося за можливе. Таким чином між сторонами виник спір щодо позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки остання, як матір дитини, самоусунулася від її виховання, при цьому будь-яких доказів в спростування позову не надала. Суд підкреслює, що в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (далі СК України) (статті 164-167). В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно з ст. 3 Конвенції про права дитини ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 (далі-Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26 квітня 2001 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Виходячи зі змісту частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 165 СК України передбачено право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, яке відповідно мають: один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлений батьківських прав, якщо буде встановлено, зокрема, що вони: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а зазначені у ст. 164 СК України фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Питання про застосування такого крайнього заходу слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Разом з тим у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц та у постанові КЦС ВС від 29 листопада 2019 року у справі № 127/23281/18, зроблено висновок по застосуванню п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи вищезазначені норми Закону, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на обох батьків. Як безспірно встановлено в судовому засіданні відповідачка [PERSON] , мати неповнолітньої доньки [PERSON] , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки, а саме: не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не допомагає матеріально (про що свідчить заборгованість зі сплати аліментів), не цікавиться здоров`ям, навчанням та вихованням своєї дитини, не спілкується із нею. Обставини справи свідчать про відсутність будь-яких дій, які б свідчили про намір матері вчинити дії, спрямовані на виховання доньки чи хоча б якусь участь у її житті. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає. Відповідач не цікавиться життям дитини, не спілкується із нею, не відвідує школу в якій навчається дитина, не цікавився її успіхами, в тому числі не бере участі і у позакласному житті доньки, не оплачує заняття, не виявляє жодного інтересу до розвитку Віолети та її підготовці до самостійного життя. Відповідач [PERSON] матеріально не забезпечує дитину протягом тривалого часу, не сплачує аліментів і таким чином не дбає про її харчування та здоров`я. Більше того, в ході психологічної діагностики дитини, остання повідомила про факти фізичних покарань зі сторони матері, а також Віолета категорично відмовилася жити та спілкуватися із мамою. Також суд враховує і тривалий час від моменту залишення дитини із батьком і до подачі позову до суду, протягом якого мати не виявляла інтересу до дитини та нехтувала своїми батьківськими обов`язками, через що емоційний стан дитини спочатку був нестабільний та наразі налагодився. Всупереч вищевказаних норм процесуального права, відповідачкою не надано будь-яких доказів на спростування вказаних обставин, які б свідчили про об`єктивні обставини, що унеможливлювали виконання нею, як матір`ю, своїх обов`язків по вихованню доньки. Перешкод, які б зумовлювали неможливість виконання відповідачкою своїх батьківських прав та обов`язків, не встановлено, а тому викладене вище свідчить про те, що [PERSON] умисно та усвідомлено самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо доньки. При цьому встановити причини такої поведінки, під час судового розгляду, як і під час підготовки висновку органу опіки та піклування, не виявилось можливим, оскільки відповідачка до суду не з`явилася на спілкування із уповноваженими органами не виходила, а позивач вказує про те, що остання виїхала за межі країни та влаштувала там своє життя. Поведінка особи, яка свідомо змінює країну проживання, при цьому не бере участі у вихованні дитини, також свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні статті 164 СК України. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу заявлених вимог, підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення. За таких обставин, за встановленого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, враховуючи права та інтереси дитини - доньки, який на даний час знаходиться на повному утриманні та під опікою батька (позивача у справі), проживає у його родині та забезпечена з його боку усім необхідним, суд дійшов висновку про ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та необхідність позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . У спірній по справі ситуації, суд, передусім, виходить з того, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів самої дитини, тому задовольняючи позов суд вважає, що від такого вирішення справи у житті дитини настануть позитивні наслідки. Таке втручання для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції суд визнає виправданим у спірній по справі ситуації і здатним забезпечити належний захист інтересів дитини для її подальшого гармонійного розвитку. Також, важливим в даній ситуації є те, що позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у матері, оскільки вона з нею не проживає протягом тривалого часу, так само даний захід не виключає можливість побачення матері із своєю дитиною. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідачки фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між матір`ю та дитиною. При цьому, суд роз`яснює відповідачці, що остання у випадку зміни своєї поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення її батьківських прав, відповідно до ст. 169 СК України, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Вирішуючи питання судових витрат у справі, суд виходить із наступного. Згідно із статтею 133 ЦПК судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем при подачі позову до суду було сплачено 1 073 грн. 60 коп. судового збору, який підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] , враховуючи факт задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved