Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до ПАТ «Ідея Банк» про захист прав споживачів. Позов мотивований тим, що 05.05.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № Р24.00300.003914710, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 86803,00 грн. зі сплатою 1.99% річних від залишкової суми кредиту, строком на 60 місяців. Позивач зазначає, що вказаний кредит є споживчим кредитом, а тому відносини сторін даного договору врегульовані Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до пункту 1.4 кредитного договору встановлено плату за обслуговування кредиту Банком, що включає в себе надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центр шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Крім того, згідно пункту 1.6. Договору, Позичальник надає свою згоду на укладення за рахунок Позичальника як страхувальника та застрахованої особи договору добровільного страхування життя. Цим Договором Позичальник доручає та дає розпорядження Банку переказати страховику в безготівковій формі кредитні кошти в частині суми страхового платежу, належного страховику, через транзитний рахунок Банку. Отже, за надання інформації по кредитному договору встановлено щомісячну плату. У зв`язку з тим, що такі умови кредитного договору є несправедливими, суперечать вимогам закону та порушують його права, позивач просить суд визнати недійсними з моменту укладення договору умови пункту 1.4 договору за якою передбачено, що за обслуговування кредиту Банком позичальник, сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором, умову пункту 6.1 - «Графік щомісячних платежів за кредитним договором» в частині визначеної в даному «Графіку» платі за обслуговування, що підлягає до сплатити та умову пункту 1.6 за якою передбачено, що Позичальник надає свою згоду на укладення за рахунок Позичальника як страхувальника та застрахованої особи договору добровільного страхування життя. Цим Договором Позичальник доручає та дає розпорядження Банку переказати страховику в безготівковій формі кредитні кошти в частині суми страхового платежу, належного страховику, через транзитний рахунок Банку, та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок здійснених з часу укладення Кредитного договору платежів. Застосувати наслідки нікчемності п. 1.4 та 6 кредитного договору №Р24.00300.003914710 від 05.05.2018 року, укладеного між позивачем та відповідачем. Визнати припиненим зобов`язання [PERSON] за вказаним договором з підстав ст. 599 ЦК України. Стягнути з АТ "Ідея Банк" на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 46954,61 грн., які набуті без достатньої правової підстави. Ухвалою суду від 08.07.2021 року відкрито провадження у справі. 17.11.2021 року від представника відповідача АТ «Ідея Банк» на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву разом з документами. У поданому відзиві представник відповідача заперечував проти задоволення позову, оскільки згідно з пунктом 8 статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Наведене свідчить, що така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту існує, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Вважає, що чинним законодавством України надано право відповідачу отримувати плату за обслуговування кредиту, оскільки таке право прямо передбачено Законом України «Про споживче кредитування», а тому немає підстав для визнання Кредитного договору в тій частині недійсним. Позичальник під час укладання договору ознайомлювався з його текстом та змістом в цілому, у т.ч. з Графіком щомісячних платежів, жодних заперечень не висловлював, а зміст договору жодним чином не порушує його прав та інтересів. Крім того, умови кредитного договору на які покликаються позивач та які просить визнати недійсними не підпадають під статтю 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та не можуть бути несправедливими. Просив в задоволенні позову відмовити. У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце слухання повідомлявся належним чином, просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача у відзиві просив розглядати справу за його відсутності. Інших заяв від учасників справи не надходило. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. 05.05.2018 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір Р24.00300.003914710, за умовами пункту 1.1 якого Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 86803,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору. Строк кредитування становить 60 місяців. Відповідно до пункту 1.3. Договору, за користування Кредитом Позичальник сплачує проценти в розмірі 1.99% річних від залишкової суми кредиту. Пунктом 1.4 кредитного договору передбачено плату за обслуговування кредиту Банком, що включає в себе: - надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центр шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; - надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; - опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Згідно пункту 1.6. Договору, Позичальник надає свою згоду на укладення за рахунок Позичальника як страхувальника та застрахованої особи договору добровільного страхування життя. Цим Договором Позичальник доручає та дає розпорядження Банку переказати страховику в безготівковій формі кредитні кошти в частині суми страхового платежу, належного страховику, через транзитний рахунок Банку. Відповідно до пункту 6.1. Щомісячні внески наведені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та сплачуються на транзитний рахунок № [NUMBER] . Відповідно до Графіку щомісячних внесків за кредитним договором № Р24.00300.003914710 від 05.05.2018 року, сторони погодили строки та порядок внесення щомісячних платежів. 05.02.2021 року сторони уклали додаткову угоду до кредитного договору про внесення наступних змін: викласти п. 1.3 Договору у наступній редакції: 1.3. за користування кредитом Позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки збільшена на 7,51 % (Маржу Банку). Викласти п. 1.4 Договору у наступній редакції: 1.4. Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням Правління банку, становить 9,5%, що разом з Маржею Банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 17,1%. Частинами другою, третьою\~статті 215 ЦК України\~визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до абзацу третього частини четвертої\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. Згідно із частиною п`ятою\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, завтерджених\~постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~№ 168,\~\~банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії,\~\~які банк здійснює на власну користь (ведення справи,\~\~договору, облік заборгованості споживача тощо),\~\~або\~\~за\~\~дії,\~\~які\~\~споживач\~\~здійснює\~\~на\~\~користь\~\~банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє\~\~банк\~\~або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення\~\~ споживача\~\~ про\~\~ відкликання\~\~згоди\~\~на\~\~укладення кредитного договору тощо). 10 червня 2017 року набув чинності\~Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у\~Законі України «Про захист прав споживачів»\~текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з набуттям чинності\~Закону України «Про споживче кредитування»\~залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії\~Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень\~Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»\~загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті\~1\~та частини другої статті\~8 Закону України «Про споживче кредитування»\~Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49\~затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж\~постановою\~визнано такою, що втратила чинність,\~постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Закон України «Про споживче кредитування»\~розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно частини п`ятої\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~(10 червня 2017 року),\~\~щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування»\~( Постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19) У п.31.33 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 зазначено, що Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня\~\~\~\~\~\~2021 року в справі № 361/392/20 (провадження № 61-16470св20), та зазначає, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць,\~є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За кредитним договором №Р24.00300.003914710 загальний розмір плати за обслуговування склав 165880,54 грн. У постанові\~від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків: «32.7.\~Фактично на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць послуги з надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, мають оплатний характер,\~що суперечить як змісту\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~пункту 3.2.4. кредитного договору, так і вимогам частин першої та другої\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». 32.8.\~Враховуючи те, що позивачу\~\~встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата дійшла висновку про те, що положення пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.» Таким чином, за кредитними договорами №Р24.00300.003914710 АТ «Ідея Банк» встановло плату за інформування про стан кредитної заборгованості, при цьому без визначення того із якою систематичністю позичальник має право на інформацію про стан кредитної заборгованості. Фактично на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць послуги з надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо,\~мають оплатний характер, що суперечить вимогам частин першої та другої\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Тому, враховуючи, що позивачу\~\~встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно,\~суд дійшов висновку, що\~умови кредитних договору\~№Р24.00300.003914710 щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Відповідно до частини першої\~статті 216 ЦК України\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Разом з тим, суд звертає увагу, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження доводів щодо сплати будь-яких коштів на погашення кредитної заборгованості та сплати коштів за обслуговування кредитної заборгованості, зокрема, а відтак, у суду відсутні підстави для задоволення вимоги позивача щодо визнання припиненим зобов`язання та стягнення АТ "Ідея Банк" на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 46 954,61 грн., які набуті без достатньої правової підстави. За правилами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial