Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

У квітні 2023 року АТ «Таскомбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просило суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договорам у розмірі 130\~992,66 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилався на те, 16.01.2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 7585184296. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, Кредитодавець надає Позичальнику кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно з п. 1.3. Кредитного договору Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту № 5184296, який є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно з п. 2.1. Кредитного договору всі інші умови кредитного договору, викладені в Паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР», та з якими Позичальник ознайомився до укладення цього договору, та до яких Позичальник приєднується, підписавши цей Договір. Цей Договір, Паспорт кредиту № 5184296 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», складають єдиний кредитний договір (п. 2.2.Договору). Позичальник особисто підписав Паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» 3 5184296, відповідно до умов якого та Кредитного договору № 7585184296 від 16 січня 2021 року Позичальнику надано грошові кошти на таких умовах: сума кредиту 88\~404,36 грн.; строк користування 48 місяців; річні проценти 11,99 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти 2,19% від суми кредиту. Таким чином, [PERSON] отримав від ТОВ «ФК ЦФР» грошові кошти у розмірі 88\~404,36 грн. 20.09.2021 року між ТОВ «ФК ЦФР» та АТ «Таскобанк» укладено Договір Факторингу № 200921, відповідно до умов якого ТОВ «ФК ЦФР» зобов`язується відступити АТ «Таскобанк» права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, визначених договором, а АТ «Таскобанк» зобов`язується передати (сплатити) ТОВ «ФК «ЦФР» суму фінансування. Відповідно до умов Договору Факторингу № 200921 від 20.09.2021 року та Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору Факторингу, Позивач є новим кредитором боржника за Кредитним договором № 7585184296 від 16 січня 2021 року. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем, станом на 14.02.2023 року, за кредитним договором № 7585184296 від 16 січня 2021 року, у розмірі 130\~992,66 грн., в тому числі: прострочена заборгованість по тілу кредиту 81\~010,08 грн.; прострочена заборгованість по річним процентам 14\~165,47 грн.; прострочена заборгованість по щомісячним процентам 35\~817,11 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості по кредитному договору та виписками. Відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення наданих йому кредитних коштів, що й стало підставою звернення до суду. Крім того, одночасно з позовом, АТ «Таскомбанк» звернулось до суду із заявою по забезпечення позову, в якій просило суд постановити ухвалу про накладення арешту, в межах позовних вимог, на нерухоме майно, що належить на праві приватної власності [PERSON] , а саме, на житловий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 721604212124), що розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2023 року накладено арешт на житловий будинок [ADDRESS] , який на праві приватної власності належить [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 325780750 від 14.03.2023 року. Відповідно до ч. 1 ст.\~274\~ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2023 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини не явки, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Відомостей про неможливість з`явитися у судове засідання відповідач суду не надав. Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 16.01.2021 року між ТОВ «ФК ЦФР» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 7585184296. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, Кредитодавець надає Позичальнику кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно з п. 1.3. Кредитного договору Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту № 5184296, який є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно з п. 2.1. Кредитного договору всі інші умови кредитного договору, викладені в Паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР», та з якими Позичальник ознайомився до укладення цього договору, та до яких Позичальник приєднується, підписавши цей Договір. Цей Договір, Паспорт кредиту № 5184296 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», складають єдиний кредитний договір (п. 2.2.Договору). Позичальник особисто підписав Паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» 3 5184296, відповідно до умов якого та Кредитного договору № 7585184296 від 16 січня 2021 року Позичальнику надано грошові кошти на таких умовах: сума кредиту 88\~404,36 грн.; строк користування 48 місяців; річні проценти 11,99 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти 2,19% від суми кредиту. Таким чином, [PERSON] отримав від ТОВ «ФК ЦФР» грошові кошти у розмірі 88\~404,36 грн. 20.09.2021 року між ТОВ «ФК ЦФР» та АТ «Таскобанк» укладено Договір Факторингу № 200921, відповідно до умов якого ТОВ «ФК ЦФР» зобов`язується відступити АТ «Таскобанк» права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, визначених договором, а АТ «Таскобанк» зобов`язується передати (сплатити) ТОВ «ФК «ЦФР» суму фінансування. Відповідно до умов Договору Факторингу № 200921 від 20.09.2021 року та Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору Факторингу, Позивач є новим кредитором боржника за Кредитним договором № 7585184296 від 16 січня 2021 року. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем, станом на 14.02.2023 року, за кредитним договором № 7585184296 від 16 січня 2021 року, у розмірі 130\~992,66 грн., в тому числі: прострочена заборгованість по тілу кредиту 81\~010,08 грн.; прострочена заборгованість по річним процентам 14\~165,47 грн.; прострочена заборгованість по щомісячним процентам 35\~817,11 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості по кредитному договору та виписками. Відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення наданих йому кредитних коштів, що й стало підставою звернення до суду. Згідно з положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). Відповідачем доказів про повернення наданих грошових коштів за кредитним договором, суду не надано, а тому непогашена заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 130\~992, 66 грн. підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У визначені статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. При цьому, згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18) вбачається, що абзац 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Згідно позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення, суд вирішує питання, зокрема: чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2023 року накладено арешт на житловий будинок [ADDRESS] , який на праві приватної власності належить [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 325780750 від 14.03.2023 року. Згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Згідно ч. 8 ст. 158 ЦПК України, якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Отже, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2023 року, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили, а у разі відкриття виконавчого провадження протягом зазначеного строку - до повного виконання судового рішення. Судові витрати підлягаю розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved