Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-26 00:00:00

24 квітня 2023 представник позивача Національної академії внутрішніх справи звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення інфляційної складової та трьох відсотків речових від суми заборгованості на загальну суму 26745,81 гривень, у зв`язку з невиконанням останнім судового рішення. В обґрунтування позову позивач вказав, що рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 20 червня 2014 року у справі № 252/457/14-ц за позовом Національної академії внутрішніх справи до відповідача [PERSON] стягнуто з відповідача на користь Національної академії внутрішніх справи витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі у сумі 46567,49 гривень та судові витрати в сумі 466,00 гривень. Відповідач вказане рішення суду не оскаржував, тим самим визнав його. На теперішній час відповідачем відшкодовано НАВС лише 466,00 грн., тобто лише вартість судових витрат згідно вказаного рішення суду. Тобто відповідачем станом на 11.04.2023 не виконане рішення суду. Вказав, що відповідач в силу вимог ст. 625 ЦК України, у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання, повинен сплатити позивачу 3% річних за період з 19.04.2020 року по 19.04.2023 року в розмірі 4192,2 гривень та інфляційні втрати в сумі 22553,60 гривень, що в сумі становить 26745,81 грн. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов. В судове засідання представник позивача не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги, викладені в позовній заяві, підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с. 22). Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у відповідності до вимог ч. ч. 11, 12 ст. 128 ЦПК України (а.с. 40, 50, 57, 63,77, 97), відзив до суду не подав, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що заочним рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 20 червня 2014 року у справі № 525/457/14-ц стягнуто з [PERSON] , витрати за період навчання у сумі 46567,49 гривень та судові витрати в сумі 466,00 грн. (а.с. 25-27). Рішення набрало законної сили 12 липня 2014 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до довідки начальника ВФЗБО - головного бухгалтера підполковника поліції Гуцалюка С., станом на 11 квітня 2023 року [PERSON] відшкодував частину фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, зокрема, 466,00 гривень судових витрат відповідно до рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 20 червня 2014 року у справі № 525/457/14-ц, заборгованість становить 46567,49 грн. (а.с. 21). Відповідно до постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 30.10.2018, виконавчий лист № 525/457/14-ц, який виданий Великобагачанським районним судом Полтавської області 16.02.2016 щодо стягнення із [PERSON] витрат за період навчання в сумі 46567,49 грн., повернуто стягувачу Національній академії внутрішніх справ у зв`язку з відсутністю у боржника майна та інших доходів, на які може бути звернено стягнення для погашення заборгованості (а.с. 86-87, 89). Відповідно до розрахунку заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних від 19.04.2023 (а.с. 23-24), наданого стороною позивача, 3% річних становить 4192,2 гривень та інфляційне збільшення 22553,60 гривень. В силу вимог статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В силу вимог статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Статтею 18 ЦПК України встановлений принцип обов`язковості судових рішень, який полягає в тому, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до вимог статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ст. 625 ЦК України передбачено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. Позивач має право на компенсацію знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду про стягнення суми, яке викликане недобросовісною поведінкою боржника та недосконалістю системи виконання судових рішень у державі. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати по справі понесені позивачем підлягають відшкодуванню пропорційно відповідно до задоволених вимог із відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved