Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

Позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] , за якою просить суд: стягнути з [PERSON] на свою користь 15 846 гривень, 68 копійок, як відшкодування витрат, заподіяних Позивачеві та суму судового збору в розмірі - 2 684 гривні 00 коп. В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. 04.12.2019 року між ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» та [PERSON] було укладено договір страхування наземного транспорту № 128/19-Т/ЗК згідно якого ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» (далі - Позивач) взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «MINI Cooper [NUMBER] , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 09.03.2020 року в м. Ужгород, по вул. Собранецькій, буд. 89, сталася ДТП за участю автомобіля «MINI Cooper № [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Форд», д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Дана ДТП сталася в результаті порушення ПДР водієм «Форд», д/н [NUMBER] [PERSON] (далі - Відповідачі, що підтверджується постановою Ужгородський міськрайонного суду Закарпатської області по справі № 308/2597/20 від 01.04.2020 року. У зв`язку з названою подією, згідно Рахунку від 17.04.2020 року, наданого ФОП " [PERSON] " вартість відновлювального ремонту автомобіля " MINI Cooper № [NUMBER] - склала 15 846,68 грн. З огляду на викладене і відповідно до умов договору страхування, Позивач відшкодував на ремонт застрахованого автомобіля кошти в розмірі - 15 846,68 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 27.04.2020 року. На підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України Про страхування, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник, що отримав страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Оскільки цивільно-правова відповідальність Відповідача як водія транспортного засобу «Форд», д/н [NUMBER] , НЕ була застрахована на момент ДТП, що підтверджується витягом з бази МТСБУ, Позивач вважає, що має суброгаційне право до Відповідача в розмірі фактично завданих збитків, тобто в розмірі 15 846,68 грн., що й зумовило звернення до суду із цим позовом. За ухвалою суду від 10.05.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, при цьому представником позивача неодноразово подавалися заяви про розгляд справи без участі позивача, в якій зазначено, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Правом на подання відзиву та інших письмових заяв відповідач не скористався. За ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Судове засідання у справі було призначене на 25.10.2023 року на 15 год. 00 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши в судовому засіданні письмові докази, наявні у матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до наступних висновків. Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, а саме з: постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.04.2020 року у справі № 308/2597/20 [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП суду невідомий), мешканця [ADDRESS] , було визнано винним за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 340/триста сорок/ грн. При цьому судом встановлено, що із Протоколу Серії ДПР18 № 332448 від 09.03.2020 року вбачається, що 09.03.2020 року, близько о 12 год. 23 хв., гр. [PERSON] керуючи автомобілем марки «Ford Mondeo» н/з [NUMBER] , м. Ужгород по вул. Собранецька, 89, на паркові ТЦ «Дастор», рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності маневру та скоїв зіткнення із автомобілем марки «MINI Cooper», д.н.з. [NUMBER] , який рухався позаду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п. 10.9 Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України. Вина правопорушника підтверджується Протоколом про адміністративне правопорушення Серії ДПР18 № 332448 від 09.03.2020 року, схемою місця події, письмовими поясненнями правопорушника та іншими матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що своїми діями [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП порушення водіями правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажів, шляхів, шляхових споруд чи іншого майна. Зазначена постанова у апеляційному порядку не оскаржувала ся та набула законної сили 13.04.2020 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак обставини, встановлені у постанові Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.04.2020 року у справі № 308/2597/20 щодо [PERSON] суд вважає встановленими та такими, що не підлягають доказуванню у межах цієї справи. На момент настання ДТП 09.03.2020 року цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на транспортний засіб «Ford Mondeo» н/з [NUMBER] не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується відповідним витягом. Зазначений факт не спростований відповідачем. 04.12.2019 року між ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 128/19-Т/ЗК із строком дії до 04.12.2020 року включно, згідно якого ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «MINI Cooper [NUMBER] , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. На умовах вищезазначеного договору та на підставі: заяви про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу від 09.03.2020 року [PERSON] , рахунку від 17.04.2020 року № 0000000069 ФОП " [PERSON] " на суму 15\~846,68 грн., ремонтної калькуляції № 569 від 17.04.2020 року, акту огляду транспортного засобу (дефектної відомості) від 12.03.2020 року, позивачем був складений страховий акт від 23.04.2020 року № 006.01240320-1 із розрахунком страхового відшкодування на суму 15\~846,68 грн. та згідно платіжного доручення від 27.04.2020 року № 21742980 виплачено ФОП [PERSON] страхову виплату [PERSON] у розмірі 15\~846,68 грн. Згідно висновку, наведеного у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц ( провадження N 14-176 цс 18) стаття 1191 ЦК України\~та\~стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з одного боку, і\~стаття 993 ЦК України\~та\~стаття 27 Закону України "Про страхування", з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому\~Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"\~порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у\~статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі\~статтями 993 ЦК України\~та 27\~Закону України "Про страхування"\~до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до\~статті 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або\~Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"\~у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями\~3\~і\~5\~вказаного\~Закону\~реалізує право вимоги, передбачене\~статтями 993 ЦК України\~та 27\~Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Оскільки на момент вчинення ДТП, відповідач не пред`явив полісу страхування, тобто його цивільно-правова відповідальність не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у позивача, після здійснення регламентної виплати потерпілому [PERSON] , виникло право суброгації до Відповідача у розмірі 15\~846,68 грн., відтак позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати в розмірі 2684,00 грн. судового збору.

Outcome: approved