Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

Позивач у справі, [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача у справі, Територіальної громади міста Марганця в особі\~Марганецької міської\~ради Дніпропетровської\~області,про визнання права власності на нерухоме майно (житловий будинок з господарчими спорудами) за набувальною давністю. Позовні вимоги\~позивач обґрунтовує\~тим,\~що у травні 1991 року він приїхав працювати до колгоспу «Кірова», що в селі Новокиївка Томаківського району (на теперішній час Нікопольський район) Дніпропетровської області. 10 травня 1991 року позивач був прийнятий в члени колгоспу, і став працювати в цьому колгоспі, що підтверджено доданою до матеріалів даної справи копією трудової книжки. Оскільки в нього не було житла, то йому колгосп виділив, у вересні 1991 року, будинок за [ADDRESS] , де він став постійно проживати. 14.09.1991 року між позивачем та колгоспом « [PERSON] », в особі директора [PERSON] був укладений договір, без номеру, передачі житлового будинку з господарчими побудовами, на виплату в кредит членам колгоспу. В пункті 1 вищевказаного договору зазначено, що господарство продає, а працівник, тобто, гр-н [PERSON] , купує житловий будинок садибного типу загальною площею 72,6 кв.м., в тому числі житловою площею - 40,5 кв.м. в [ADDRESS] . В пункті 2 Договору зазначено, що передача житлового будинку проходить на таких умовах: А) робітник сплачує балансову вартість житлового будинку, що становить п`ять тисяч сто дев`яносто два рублі, б) виплати вказаної суми проводяться щомісяця на протязі 1 року у розмірі 1\\12 від суми річного платежу вказаного в зобов`язаннях, починаючи з місяця, слідуючого після реєстрації договору. Також в договорі вказано, що позивач повинен доглядати за будинком та прилеглою територією. Оскільки позивачу в правління колгоспу видали ключі від будинку, і дозволили жити в будинку, виплачуючи кредит на будинок, то він добросовісно заволодів будинком. Весь цей час відкрито і безперервно, до теперішнього часу проживав у вищевказаному будинку, і продовжує користуватися та проживати, нікуди, за цей час не виїжджаючи. На протязі року в позивача із заробітної плати, в бухгалтерії колгоспу, вираховували грошові кошти за будинок. В 1992 році були перебої із заробітною платою, і позивач особисто вніс в касу колгоспу імені «Кірова» 18.03.1992 року - 1000 рублів по квитанції №521, а також останню суму він вніс в касу колгоспу в сумі 1092 гривні 02.06.1992 року за номером 1105. На квитанціях, які додаються, навіть видно печатку колгоспу «Кірова». Тобто, в червні 1992 року позивач виплатив всі необхідні гроші за будинок. Позивачу навіть директор видав довідку, за його підписом, що він виплатив всі гроші за будинок, і йому тільки потрібно було підписати довідку у бухгалтера колгоспу, та поставити печатку. Але позивач вже не пам`ятає чому він цього не зробив, і так довідка і залишилася тільки за підписом директора. Оскільки в колгоспі настали тяжкі часи, перестали платити зарплатню, а жити потрібно було, тому, у грудні 1993 року позивач вийшов з членів колгоспу і звільнився. Оскільки позивач виплатив всю суму за будинок, то це був його будинок, і він там проживав весь цей час. Після виходу з членів колгоспу він хотів прописатися в будинку, однак не міг, тому що на будинок не було документів в колгоспі. Після виходу з членів колгоспу в 1994 році в правлінні колгоспу позивачу повідомили, що колгосп оформить документи спочатку на себе, а потім вони вже оформлять на позивача, але за цей час йому потрібно оформляти землю під будинком. Позивач в лютому 1994 року виплатив 85 900 крб., за державний акт на землю під будинком по [ADDRESS] , що підтверджується відповідною квитанцією. Позивач приватизував 0,30 га земельної ділянки, за адресою: [ADDRESS] , з яких присадибна ділянка 0,25 га і підсобного господарства 0,5 га. Також він оформив на себе 18.05.1994 року технічний паспорт на будинок [ADDRESS] . В липні 1994 року позивач в правлінні колгоспу отримав право власності на вищевказаний будинок, де було зазначено, що власник будинку колгосп імені « [PERSON] ». Оскільки в 1994 році вже почалися проблеми в колгоспі, то, до переоформлення не було їм діла, а потім колгосп був ліквідований. І вже оформити будинок позивач не мав можливості, де поділися документи колгоспу він не знає. З 19 серпня 1994 року позивач одружився, і разом зі своєю сімєю стали проживати в спірному будинку добросовісно, відкрито і безперервно, але прописатися вони не могли, оскільки вже колгосп практично не існував, і дозволу на прописку було взяти ні в кого. Позивач слідкував за будинком, утримував як будинок так і прилеглу територію, робив ремонти, підтримував будинок в жилому стані, сплачував комунальні послуги, починаючи з вересня 1991 року по теперішній час. Позивачем весь цей час, з 1991 року по теперішній час укладалися договори з комунальними службами та сплачувалися комунальні послуги, тобто він володіє та користується нерухомим майном більші тридцяти років. Висновком про вартість майна суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] встановлено, що ринкова вартість будинку [ADDRESS] , становить 99 257,00 грн. Позивач просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві, та на підставі зібраних у справі доказів. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подавши також до суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підстави набуття права власності визначені Главою 24 ЦК України. Відповідно до норм ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 344 ЦК України встановлено, що однією з підстав набуття права власності є набувальна давність. Судом встановлено,\~що у травні 1991 року він приїхав працювати до колгоспу «Кірова», що в селі Новокиївка Томаківського району (на теперішній час Нікопольський район) Дніпропетровської області. 10 травня 1991 року позивач був прийнятий в члени колгоспу і став працювати в цьому колгоспі, що підтверджено доданою копією трудової книжки. Оскільки в нього не було житла, то йому колгосп виділив, у вересні 1991 року, будинок за [ADDRESS] , де він став постійно проживати з того часу. 14.09.1991 року між позивачем та колгоспом « [PERSON] », в особі директора [PERSON] був укладений договір, без номеру, передачі житлового будинку з господарчими побудовами на виплату в кредит членам колгоспу. В пункті 1 вищевказаного договору зазначено, що господарство продає, а працівник, тобто, гр-н [PERSON] , купує житловий будинок садибного типу загальною площею 72,6 кв.м., в тому числі житловою площею - 40,5 кв.м. в [ADDRESS] . В пункті 2 Договору зазначено, що передача житлового будинку проходить на таких умовах: А) робітник сплачує балансову вартість житлового будинку, що становить п`ять тисяч сто дев`яносто два рублі, б) виплати вказаної суми проводяться щомісяця на протязі 1 року у розмірі 1\\12 від суми річного платежу вказаного в зобов`язаннях, починаючи з місяця, слідуючого після реєстрації договору. Також в договорі вказано, що позивач повинен доглядати за будинком та прилеглою територією. Оскільки позивачу в правління колгоспу видали ключі від будинку, і дозволили жити в будинку, виплачуючи кредит на будинок, то він добросовісно заволодів будинком. Весь цей час відкрито і безперервно, до теперішнього часу проживав у вищевказаному будинку, і продовжує користуватися та проживати, нікуди, за цей час не виїжджаючи. На протязі року в позивача із заробітної плати, в бухгалтерії колгоспу, вираховували грошові кошти за будинок. В 1992 році були перебої із заробітною платою, і позивач особисто вніс в касу колгоспу імені «Кірова» 18.03.1992 року - 1000 рублів по квитанції №521, а також останню суму він вніс в касу колгоспу в сумі 1092 гривні 02.06.1992 року за номером 1105. На квитанціях, які додаються, навіть видно печатку колгоспу «Кірова». Тобто, в червні 1992 року позивач виплатив всі необхідні гроші за будинок. Оскільки в колгоспі настали тяжкі часи, перестали платити зарплатню, а жити потрібно було, тому, у грудні 1993 року позивач вийшов з членів колгоспу і звільнився. Оскільки позивач виплатив всю суму за будинок, то це був його будинок, і він там проживав весь цей час. Після виходу з членів колгоспу він хотів прописатися в будинку, однак не міг, тому що на будинок не було документів в колгоспі. Після виходу з членів колгоспу в 1994 році в правлінні колгоспу позивачу повідомили, що колгосп оформить документи спочатку на себе, а потім вони вже оформлять на позивача, але за цей час йому потрібно оформляти землю під будинком. Позивач в лютому 1994 року виплатив 85 900 крб., за державний акт на землю під будинком по [ADDRESS] , що підтверджується відповідною квитанцією. Позивач приватизував 0,30 га земельної ділянки, за адресою: [ADDRESS] , з яких присадибна ділянка 0,25 га і підсобного господарства 0,5 га. Також він оформив на себе 18.05.1994 року технічний паспорт на будинок [ADDRESS] . В липні 1994 року позивач в правлінні колгоспу отримав право власності на вищевказаний будинок, де було зазначено, що власник будинку колгосп імені « [PERSON] ». Оскільки в 1994 році вже почалися проблеми в колгоспі, то, до переоформлення не було їм діла, а потім колгосп був ліквідований. І вже оформити будинок позивач не мав можливості, де поділися документи колгоспу він не знає. З 19 серпня 1994 року позивач одружився, і разом зі своєю сімєю стали проживати в спірному будинку добросовісно, відкрито і безперервно, але прописатися вони не могли, оскільки вже колгосп практично не існував, і дозволу на прописку було взяти ні в кого. Позивач слідкував за будинком, утримував як будинок так і прилеглу територію, робив ремонти, підтримував будинок в жилому стані, сплачував комунальні послуги, починаючи з вересня 1991 року по теперішній час. Позивачем весь цей час, з 1991 року по теперішній час укладалися договори з комунальними службами та сплачувалися комунальні послуги, тобто він володіє та користується нерухомим майном більші тридцяти років. Як вбачається з матеріалів даної справи, а саме, довідки наданої Виконавчим комітетом Марганецької міської ради Дніпропетровської області вих. №115 від 12.04.2023 року житловий будинок з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дійсно знаходиться у користуванні [PERSON] , який зареєстрований та проживає за даною адресою з 1991 року, та утримується, ремонтується за його власний кошт, тобто, це підтверджує той факт, що позивач дійсно відкрито володіє та користується і по теперішній час зазначеним житловим будинком з господарчими спорудами. 18.05.1994 року було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок з господарчими спорудами, розташований за адресою [ADDRESS] , саме на ім`я [PERSON] . Таким чином, [PERSON] є добросовісним набувачем житлового будинку з господарчими спорудами. Крім того, директор колгоспу видав довідку, за його підписом, що позивач виплатив всі гроші за будинок, і йому тільки потрібно було підписати довідку у бухгалтера колгоспу, та поставити печатку. Але позивач вже не пам`ятає чому він цього не зробив, і так довідка і залишилася тільки за підписом директора. Оскільки право власності на даний житловий будинок з господарчими спорудами не зареєстровано, фактично відсутній його власник, а у позивача є можливість визнати право власності на житловий будинок з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в судовому порядку за набувальною давністю, окрім того, позивач, з дозволу колгоспу, за власні кошти виготовив 18.05.1994 року технічний паспорт на житловий будинок з господарчими спорудами та підготував інші документи для цього. Таким чином, з 1991 року і по теперішній час, позивач, як добросовісний набувач, користується, володіє і розпоряджається вищевказаним майном, що підтверджується вище зазначеними документами, на протязі цих років вкладав у житловий будинок з господарчими спорудами значні кошти, утримує його та підтримує в належному стані. Ринкова вартість вказаного житлового будинку з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , складає 99 257,00 грн., що підтверджує Звіт про незалежну оцінку від 19 квітня 2023 року. За нормами ст.41 Конституції України, ст.ст.321,328 ЦК України, право власності непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 344 ч.1 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). В пункті 11, Постанови № 5 ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», зазначено: «Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю». Відповідно до зазначених обставин та правових підстав позивач може реалізувати своє право на житло гарантоване статтею 47 Конституції України тільки на підставі частин першої та четвертої статті 344 ЦК України, як особи, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше 10 років. Визнання за позивачем права власності на житловий будинок з господарськими спорудами не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб і суспільні інтереси. Зазначені обставини та надані належні письмові докази у всій своїй сукупності підтверджують право позивача на визнання за ним права власності за набувальною давністю на зазначене нерухоме майно, що відповідає засадам справедливості, розумності і добросовісності, а отже і принципу верховенства права. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просить суд не стягувати з відповідача на користь позивача судовий збір, тому суд вважає можливим звільнити відповідача від відшкодування таких витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved