Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

У червні 2020 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. В подальшому заявив вимоги і до [PERSON] , [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та/або постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . Як зазначає позивач, відповідачам надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, проте вони не сплачували за надані послуги в результаті чого з 01.05.2018 утворилась заборгованість, яка станом на 01.12.2019 складає 21096 грн. 34 коп., з яких: заборгованість за послуги з централізованого опалення в сумі 9407 грн. 36 коп. та заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води в сумі 11 688 грн. 98 коп. Крім того, позивачем нараховано інфляційну складову боргу у розмірі 559,97 грн., а також 3% річних на суму заборгованості у розмірі 373,51 грн. Також позивач додає, що на підставі Договору № 602-18 про відступлення прав вимоги від 11.10.2018, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» прийняв право вимоги до відповідачів та третіх осіб з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води станом на 01.08.2018 року у розмірі 37873 грн. 23 коп. Згідно п. 3.4.2 Договору цесії, новий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1 та/або Додатку № 2, сплати заборгованостей, право вимоги до яких відступлене за цим договором. Зазначає, що надання послуг здійснювалося на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який опублікований 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511). Відповідачі від послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у встановленому законодавством порядку не відмовлялись (не відключались). Враховуючи набуття позивачем права вимоги до відповідача за Договором цесії та відповідно до положень чинного законодавства України позивачем нараховано: інфляційну складову боргу у розмірі 2423,89 грн; 3% річних у розмірі - 1422,58 грн. Сума позовних вимог позивача за Договором цесії за спожиті до 01.05.2018 послуги становить: сума заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або гарячого водопостачання у розмірі 37873,23 грн.+ інфляційна складова боргу у розмірі 2423,89 грн. + три відсотки річних у розмірі 1422,58 грн. = 41 719,70 грн. З цих підстав, з урахуванням уточненої позовної заяви, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за спожиті до 01.05.2018 р. послуги з централізованого опалення у розмірі 18494 грн. 55 коп., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 19378 грн. 68 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 2423,89 грн.,а також 3% річних на суму заборгованості у розмірі 1422,58 грн; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 р. послуги централізованого опалення у розмірі 9407 грн. 36 коп., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 11 688 грн. 98 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 559,97 грн., а також 3% річних на суму заборгованості у розмірі 373,51 грн., витрати пов`язані з отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 53 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 2102 грн. 00 коп. Протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 26.06.2020 року справу передано в провадження судді Яценко Н.О. Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 20.07.2020 року відкрито спрощене провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 15.11.2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов в якому відповідач заперечує проти позову у повному обсязі заявлених вимог. Зазначає, що відповідач: не знаходився із ПАТ «Київенерго» та із позивачем у договірних відносинах; не здійснив жодних дій, які були б підставою вважати про бажання відповідача приєднатися до договорів про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню (в редакціях від 06.08.2014 та від 28.03.2018); не здійснив жодних дій, які були б підставою вважати про виникнення у нього прав і обов`язків перед ПАТ «Київенерго» та перед позивачем в частині споживання послуг; не споживав послуг ПАТ «Київенерго» і послуг позивача. Зазначає, що квартира має якісне додаткове зовнішнє утеплення. На підставі Договору про виконання робіт від 01.07.2014 у квартирі 26.07.2014 було від`єднано всі радіатори опалення від централізованої системи теплопостачання (стояків) будинку, про що було складено Акт прийому-передачі виконаних робіт від 26.07.2014. Відсутність підключених до стояків радіаторів опалення чи інших пристроїв, що підключені до точок розподілу у квартирі, свідчить про неможливість фізично отримувати послуги з централізованого теплопостачання як від ПАТ «Київенерго», так і від позивача, який надає такі послуги населенню з 01.05.2018. Послуга централізованого опалення ПАТ «Київенерго» за адресою: [ADDRESS] у період 01.02.2015 - 01.05.2018 не надавалася і відповідачем не споживалася за відсутності підключених радіаторів до стояків тепломережі. Також ця послуга у період 01.05.2018 - 01.12.2019 позивачем не надавалась і відповідачем не споживалась. Стосовно приєднання відповідача до договорів приєднання на надання послуг , то доводи позивача вважає необґрунтованими, оскільки договір не укладався сторонами. Стосовно постачання гарячої води зазначає, що квартира обладнана квартирним лічильником гарячого водопостачання, бойлером, тому водозапірна арматурна відгалуженні від стояка гарячої води у квартирі перекрита. Остання сплата за гаряче водопостачання здійснена 14.02.2013 за січень 2013 року. Квитанція про цю сплату додається і свідчить про показник лічильника гарячого водопостачання 1211 куб.м. (фактичний показник дорівнював 1210,892 куб.м. і був округлений в бік збільшення) станом на кінець січня 2013 р. Заміна цього лічильника здійснена 19.12.2018. Акт про демонтаж засобу вимірювальної техніки свідчить про показник цього лічильника на момент демонтажу - 1210 куб.м (округлення було здійснене у бік зменшення). Це підтверджує відсутність споживання відповідачем послуги з централізованого постачання гарячої води з січня 2013 по 19.12.2018. З 19.12.2018 по 01.03.2020 показник лічильника, зазначений у Акті про монтаж засобу вимірювальної техніки залишається незмінним (1 куб.м). Відсутність споживання гарячої води також частково підтверджується позивачем у розрахунку, де за період 07.2015 - 08.2016 не зазначено жодного нарахування за споживання гарячої води. Вказані у розрахунку обсяги споживання гарячої води починаючи з 09.2016, за наявності у квартирі лічильника гарячої води. Позивачем ніяк не обґрунтовані. Невірно зазначено у розрахунку кількість прописаних у квартирі осіб. Показники лічильників, встановлених після запорної арматури постачання гарячої води, доводять, що послуга постачання гарячої води ПАТ «Київенерго» за адресою: [ADDRESS] в період 01.02.2015 - 01.05.2018 не надавалась і відповідачем не споживалася. Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 26.11.2020 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій посилається на те що, згідно п.7 Розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року у багатоквартирних будинках, у яких на день набрання чинності цим Законом не менш як половина квартир та нежитлових приміщень відокремлена (відключена) від мереж централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, власники квартир та нежитлових приміщень, приєднаних до таких мереж, не зобов`язані, але мають право виключно за власним рішенням у встановленому порядку відокремити (відключити) від них свою квартиру чи нежитлове приміщення та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні. Таким чином, закон обумовив випадки, коли власники квартир, в тому числі і відповідач, мають право виключно за власним рішенням, однак, у встановленому, порядку, відокремити (відключити) від мереж централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води свою квартиру та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі. Відповідач не довів, що у багатоквартирному будинку, в якому розташована квартира, в якій він мешкає, не менш як половина квартир та нежитлових приміщень відокремлена (відключена) від мереж централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. До того ж, відключення приміщень від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води можливе лише з дотриманням «Порядку відключення споживачів від системи централізованого опалення та постачання гарячої води (далі-Порядок), затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2019 року №169. На думку позивача, відповідачем не доведено в установленому законом порядку проведення відключення від ЦО та ГВП у відповідності до встановлених вимог. Відповідно до положень Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, та Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 року №4, відключення від мереж ЦО відбувається на підставі рішення міжвідомчої комісії з розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО та ЦГВП і можливе для відключення всього будинку, а не окремих приміщень. Також матеріали справи не містять відомостей про звернення відповідача до позивача про відсутність опалення у його приміщеннях та ГП, чи з приводу відключення ЦО та ГВП. Відповідно до вимог Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 року №71 балансоутримувач організація несе відповідальність за технічний стан внутрішньо будинкових мереж, до яких належить арматура, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання. В той же час, теплопостачальна організація може здійснювати втручання в роботу внутрішньо будинкових мереж лише згідно положень законодавства на підставі укладених договорів з балансоутримувачами таких мереж. Положення нормативно-правових актів у сфері теплопостачання передбачають надання доступу виконавця послуг з централізованого опалення до мереж, арматури, засобів обліку, розподільчих систем лише з метою їх профілактичного огляду, зняття контрольних показів приладу обліку, встановлення чи заміни санітарно-технічного обладнання. Здійснення заходів з опломбування запірних вентелів, арматури, засувок не передбачено положеннями нормативно-правових актів. КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» не проводило роботи з опломбування запірної арматури в квартирі відповідача, інформація про проведення робіт відповідно до приписів чинного законодавства в матеріалах справи відсутня. Копії Договору про виконання робіт від 01.07.2014, надані як доказ у справі відповідачем, підтверджують факт самовільного відключення від ЦО, без додержання нормативних документів та отримання дозвільної документації. У відзиві на позовну заяву відповідач стверджує та вказує на факт проведення реконструкції приміщення: квартири [ADDRESS] та від`єднання радіаторів опалення від централізованої системи теплопостачання, однак не підтверджує вказані зміни будь-якими доступними доказами з урахуванням нормативно-правових актів в сфері житлово-комунального господарства, а саме: Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 №4, в редакції чинній до 17.09.2019; Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 №76, статтей 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630. Відповідачем не надано доказів, зокрема копії відповідної проектної документації, які б засвідчували факт відключення квартири від мереж центрального теплопостачання та ненадання йому послуг з постачання тепла. Відповідно до ст.1 Закону України «По теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Згідно пункту 22 Правил №630 точки розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві є відгалуження від стояків у межах квартири. Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідач зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мереж теплопостачання. Згідно з п.1.4.1. правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій Наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 №76, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. Оскільки відповідачем не надано дозвільної та проектно-технічної документації на відключення належних йому приміщень від загально будинкової мережі теплопостачання та відповідних змін теплових навантажень будинку, ситуація з демонтажем опалювальних пристроїв без ізолювання стояків, що проходять транзитом через приміщення відповідача, має кваліфікуватися як самовільне відключення від мереж теплопостачання та не звільняє відповідача від оплати послуг з теплопостачання відповідно даних загально будинкового приладу обліку теплової енергії, пропорційно площі приміщень відповідача. Відповідач не надав ні ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» (як постачальнику теплової енергії до травня 2018 року) а ні позивачу передбачені законодавством документи щодо відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж ЦО і ГВП та влаштування системи індивідуального теплопостачання, та ухиляється від укладення договору на постачання теплової енергії, що свідчить про без договірне використання теплової енергії. Відповідач у відзиві фактично підтверджує факт ухилення від підписання договорів про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води з постачальником послуг відповідно до норм чинного законодавства. Відповідач кожного місяця отримував платіжні документи в яких зазначалось: ПІБ, кількість зареєстрованих осіб, тариф, сума до сплати, розмір заборгованості, тощо. Однак відповідач показання квартирних засобів обліку води до виконавця послуг не надавав, з приводу здійснення неправомірного нарахування заборгованості та/або перерахунку не звертався, таким чином розрахунок здійснювався відповідно до чинного законодавства України та підлягає оплаті. Також зазначали, що відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (від 05.06.2014 №1314-VII) законодавчо врегульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Відповідно до вимог цього ж закону та згідно положень «Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт» (затвердженого постановою КМУ від 08.07.2015 р. №474, надалі Порядок) - повірка проводиться протягом періоду експлуатації засобів вимірювальної техніки через встановлений проміжок часу (між повірочний інтервал для лічильників води становить 4 роки). Відповідно до п.17. Порядку опломбування засобу вимірювальної техніки здійснюється представником виконавця у день його монтажу, про що зазначається в акті про монтаж засобу вимірювальної техніки. Відповідачем, одночасно із відзивом на позовну заяву, надані копії Актів на предмет демонтажу та монтажу засобів вимірювальної техніки від 19.12.2018. Доказів про повірку лічильника СК-15Г-01№2030723 після демонтажу та паспорту відповідачем не надано. Відповідно до інформаційної довідки «Інформація по лічильникам» Абонентського відділу КП «Київтеплоенерго» за ОР:023003000560100, за адресою: [ADDRESS] . ПІБ: [PERSON] , інформація про наявність у відповідача лічильника у позивача відсутня, а саме: відсутня інформація про найменування та № засобу вимірювальної техніки; місце встановлення лічильника - не визначено; дата опломбування відсутня; також вказано, що з 01.07.2019 - лічильник знято з експлуатації Відповідно до наданого відповідачем Акту про демонтаж засобів вимірювальної техніки від 19.12.2018 складено представником ПрАТ «АК «Київводоканал», як доказ у справі, в графі - дата останньої повірки вказано: 2002 рік, в графі засіб вимірювальної техніки розпломбовано: дата відсутня, як і відсутня інформація про номер пломби. Виходячи з вищевикладеного відповідач користувався послугами з постачання гарячої води без опломбування лічильника до 19.12.2018 року. Вказаний вище доказ, підтверджує надання послуг відповідачу з постачання гарячої води, а після встановлення нового лічильника не надав відповідну інформацію до КП «Київтеплоенерго» та ігнорував всі платіжні доручення. Отже, відповідно до Акту про демонтаж засобів вимірювальної техніки від 19.12.2018 складено представником ПрАТ «АК «Київводоканал» у відповідача був встановлений лічильник на гаряче водопостачання (далі ГВП), однак не встановлено заглушки і не опломбовано лічильник, що давало можливість без облікового використання ГВП. Таким чином, відповідач не здійснював надання показників лічильника і відповідно отримував рахунки виставлені на підставі даних загально будинкового приладу обліку. Відповідачем не доведено факту перекриття водозапірної арматури, а встановлення бойлера не звільняє відповідача від передачі показників даних лічильника відповідно до норм чинного законодавства. Враховуючи вище викладене просив поновити строки на подання відповіді на відзив та задовольнити позов в повному обсязі. 24.02.2021 від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив позивача в якому він посилається на те, що від`єднання радіаторів опалення (далі-прилади споживання теплової енергії або ПСТЕ) від стояків, які є частиною внутрішньо будинкової системи опалення (далі-ВСО), у точках передачі послуг теплопостачання у квартирі за адресою: [ADDRESS] було здійснене 26.07.2014 року. При цьому стояки ВСО не перекривалися і теплопостачання інших квартир будинку не змінювалося. Тепло по ВСО надходило до точок передачі послуг теплопостачання) до відгалужень від стояків у межах квартири), але відповідачем не споживались, оскільки ПСТЕ в цих точках були від`єднанні. Реконструкція приміщень квартири не здійснювалася. Було здійснене зовнішнє утеплення периметру квартири, встановлення кондиціонерів, бойлеру та здійснене від`єднання ПСТЕ від ВСО у квартирі, що не є реконструкцією. Позивач у відповіді на відзив не заперечує відсутність укладеного договору між відповідачем та ПАТ «Київенерго», а також між відповідачем та позивачем, обов`язковість укладення якого передбачена зокрема статтями 12 та 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Вважає, що посилання позивача на норми Закону 1, та Закону 2 та Порядку 1, що були прийняті після 26.07.2014 - дати від`єднання приладів споживання теплової енергії (ПСТЕ) від внутрішньо будинкової системи опалення (ВСО) у точках передачі послуг теплопостачання, суперечать ст.58 Конституції України та ст.5 ЦК України. Відповідач на дату від`єднання ПСТЕ від ВСО у квартирі не мав обов`язків, передбачених зазначеними нормативно-правовими актами і не повинен доводити відповідність своїх дій нормами, на які посилається позивач і які набрали чинності після вказаного від`єднання. Посилання позивача на Порядок 2 (із змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №169 від 06.11.2007) також вважає безпідставними , оскільки дія Порядку 2 розповсюджується на окремі житлові будинки, що вказано, зокрема, у назві самого Порядку 2. Відповідно до п.1.1. Порядку 2 «цей Порядок визначає процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води (далі - ЦО і ГВП) житлового будинку при відмові споживачів від послуг ЦО і ГВП). Додаток 1 (заява про надання дозволу на відключення від мереж ЦО і ГВП будинку і влаштування індивідуальної (автономної)системи теплопостачання) та Додаток 2 (Акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП) не передбачають і не регулюють можливості відключення ПСТЕ від ВСО у квартирах у багатоквартирному будинку. Відключитися від мережі централізованого опалення можливо лише у точці під`єднання цієї мережі до внутрішньобудинкової системи опалення. ПСТЕ у квартирі фізично неможливо від`єднати від мережі ЦО, оскільки ПСТЕ у квартирі під`єднанні лише до ВСО. Станом на 26.07.2014 не існувало норм законодавства, що потребували б будь-яку передбачену законами дозвільну документацію або будь-яке звернення відповідача до позивача або ПАТ «Київенерго» на зазначені дії відповідача щодо від`єднання ПСТЕ. Позивач у відповіді на відзив посилається на інформаційну довідку Абонентського відділу КП «Київтеплоенерго», яка є роздруківкою інформації з екрану комп`ютера і містить не зовсім зрозумілу інформацію, яку вводив і формував сам позивач з невідомих джерел. Тому, такі довідки не можуть бути допустимими та належними доказами у справі. Стосовно споживання послуги гарячого водопостачання , то посилається на невідповідність розрахунків позивача (зокрема пункту 14 Правил №630) зазначалося у відзиві на позовну заяву. Зокрема вказувалося на неправильно зазначену кількість «прописаних» осіб у квартирі 3 (три) . При цьому, в довідці, що додана до відповіді на відзив, зазначено «прожив.-1» та Зареєстр.-1», що можна розуміти як те, що у квартирі зареєстрована та проживає одна людина. Тобто, позивач надає суперечливі показники і не зрозуміло, які з них він використовував у своїх розрахунках. У відповіді на відзив позивач стверджує, що «відповідач кожного місяця отримував платіжні документи, в яких зазначалось: ПІБ, кількість зареєстрованих осіб, тариф, сума до сплати, розмір заборгованості, тощо», а також що «відповідач … отримував рахунки на підставі даних загальнооблікового приладу обліку». Проте, ці твердження не відповідають дійсності, оскільки відповідач не отримував жодного платіжного документу чи рахунку від ПАТ «Київтеплоенерго» або від позивача. Саме тому у відповідача були відсутні підстави для звернення до ПАТ «Київенерго» та до позивача з приводу вирішення питання щодо розмірів нарахувань, за «спожиті» послуги. У відповіді на відзив позивач посилається на свою ж інформаційну довідку «Інформація по лічильниках», в якій інформація по лічильниках відповідача відсутня, але зазначено, що «з 01.07.2019 - лічильник знято з експлуатації». Суперечлива інформація стосовно наявності або відсутності квартирного лічильника наведена позивачем в додатках до позовної заяви. В одному розрахунку «заборгованості» зазначено про наявність квартирного лічильника ПГВ, в іншому розрахунку - про його відсутність. Стосовно не передачі даних лічильників гарячої води, які були незмінні вважає , що у відповідача (за відсутності договірних відносин з позивачем чи ПАТ «Київенерго», які ухилялися від укладення відповідних договорів з відповідачем), був відсутній обов`язок передавати незмінні показники лічильника позивачу. Щодо проведення повірки лічильника гарячої води та посилання позивача на статтю 17 Закону України «Про метрологічну діяльність» щодо періодичній повірці засобів вимірювальної техніки зазначає, що цей закон, зокрема в редакції 10.02.2016, передбачав, що «відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиту електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, покладається на суб`єктів господарювання, що надають прослуги з електро-, тепло-, газо - і водопостачання» (пункт 4 статті 17). Відповідно до пункту 7 Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженого постановою КМУ від 08.07.2015 №477 «виконавець не пізніше ніж за місяць до настання строку проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки або протягом трьох робочих днів з дня отримання відомостей про необхідність його ремонту інформує про це споживача шляхом надсилання повідомлення за формою згідно з додатком 1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення або в інший спосіб, що підтверджуватиме отримання його споживачем». Проте, жодних повідомлень від позивача чи ПАТ «Київенерго» до відповідача не надходило. Позивач не надав доказів, що він виконував вимоги зазначеного порядку по відношенню до відповідача або звертався до відповідача з питань повірки його лічильника гарячої води. Також звертає увагу, що позивач обґрунтовує переривання строку позовної давності рішенням Оболонського районного суду від 14.05.2018 по справі №756/3819/18. Відповідно до пункту 2 ст. 264 ЦКУ «позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач». Проте, позивач не пред`явив позов до відповідача, а розгляд зазначеної справи відбувався в порядку наказного провадження. Отже, позивач у своїх вимогах до відповідача перевищив трирічний строк позовної давності, визначений ст. 257 ЦК України. Враховуючи вищевикладене просив відмовити в задоволенні позовних вимог та врахувати клопотання про застосування строків позовної давності. Крім того зазначив, що місцем проживання всіх співвласників квартири його, [PERSON] та [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , а тому просив суд направити справу за підсудністю, разом з тим в задоволенні клопотання суд відмовив, оскільки спір вирішується судом з дотриманням правил підсудності. Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 05.10.2021 року залучено до участі у справі в якості співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримав просив задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання призначене на 08.11.2023 року на 12 год. 30 хв., не з`явились, про дату, місце та час були повідомлені належим чином та своєчасно, шляхом направлення судових повісток, за адресою місця реєстрації, однак повернулися конверти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не подали. Суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідачів. Розгляд справи судом неодноразово відкладався з об`єктивних причин. Дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладеного Договір №602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідно до Додатку № 1 та/або додатку № 2 до Договору цесії позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі у розмірі 37873 грн. 23 коп. адресою: [ADDRESS] . Відповідачі є власниками вищевказаної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло (а.с.79) Відповідач у своєму відзиві зазначив, що з 03.02.2021 всі співвласники квартири [ADDRESS] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 №1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту укладання та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Окрім того, судом встановлено, що ПАТ «Київенерго» було визначено обов`язковим виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для житлових будинків комунальної форми власності згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» з 01.07.2014. У подальшому розпорядженням КМДА №1693 від 27.12.2017 «Про деякі питання припинення угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м.Києва від 27.09.2001, укладеної між КМДА та АЕК «Київенерго», підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, визначено Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», яке починаючи з 01.05.2018 здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII (введений в дію з 01 травня 2019 року, крім: ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. ст. 3-7, 9, 11, 12, ч. 2 ст. 26, ст. 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), ч. 2 ст. 2, ч. ч. 3 та 4 ст. 8, ч. ч. 2 та 3 ст. 10, ст. 15, ч. ч. 1, 3 та 5 ст. 16, ст. 18, ч. 5 ст. 28, які введені в дію 10 червня 2018 року). Суб`єктами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Водночас такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV та п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 №34 (5085). Згідно зі ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем. Позивач свої зобов`язання виконує належним чином, здійснює надання житлово-комунальних послуг. Відповідачі свої зобов`язання не виконують належним чином, не здійснюють платежі за житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як передбачено ст. 162 ЖК України, власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (ч. 1 ст. 541 ЦК України). Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що позивач виконує умови договору належним чином, а відповідачі , як власники квартири, ухиляються від виконання взятих на себе зобов`язань, що є порушенням норм чинного законодавства України. Факт надання до будинку зазначеної адреси централізованого опалення в опалювальний період підтверджується нарядами про відключення та включення житлового будинку [ADDRESS] та актами про готовність вузла комерційного обліку споживача, а також відомостями про обсяг споживання теплової енергії згідно даних встановленого внутрішньобудинкового лічильника . Суд вважає, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами проведення відключення квартири від ЦО та ГВП у відповідності до вимог законодавства. Також відповідачем не надано доказів про те, що КП «Київтеплоенерго» проводило роботи з опломбування запірної арматури в квартирі відповідачів. Фактично відповідач доводить суду лише самовільне відключення від ЦО, протилежне судом не встановлено. У відповідності до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію . У відповідності до п.25 Правил самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Суд зазначає, що самовільне відключення від мереж теплопостачання не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання. Відсутність підписаного договору на постачання гарячої води та на теплопостачання , не звільняє споживача від оплати за отримані послуги. Вирішуючи питання про розмір стягнення заборгованості за надані житлово - комунальні послуги, суд враховує заяву відповідача про застосування строку позовної давності. Відповідно до положень статей 256-257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини 3 та 4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 Цивільного кодексу України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин. За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19. Відповідно до ч. 1 ст. 262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Суд бере до уваги доводи представника позивача, щодо згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 2 квітня 2020 року. Постановами КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанову КМУ від 22 липня 2020 року № 641, постанову КМУ від 9 грудня 2020 року №1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався та діє станом на час розгляду цієї справи. Статтею 58 Конституції України, статтею 3 Цивільного процесуального кодексу України закріплено принцип права, згідно з яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Таким чином, з 02 квітня 2020 року визначений статтею 257 Цивільного кодексу України строк позовної давності продовжений, а вимоги позивача підлягають задоволенню у період з 3 квітня 2017 року по 01.05.2018 року, в межах строку позовної давності. За період з 03 квітня 2017 року по 01.05.2018 року з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача слід стягнути заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення в сумі 7423 грн. 07 коп., заборгованість за спожиті послуги з постачання гарячої води в сумі 10724 грн. 18 коп., інфляційне збільшення 2563 грн. 69 коп. , три відсотки річних 587 грн. 66 коп. До правовідносин, що виникли між сторонами підлягає застосування ст.625 ЦК України. Відповідач надав суду акт прийому на абонентський облік засобу обліку холодної води. (а.с.122) Разом з тим відповідачами не надано суду акт приймання на абонентський облік засобів обліку гарячої води. Окрім того, відповідачами не надано доказів на підтвердження того, що в належній відповідачам квартирі у спірній період ніхто не був зареєстрований, не проживав та не був споживачем послуг. Слід зазначити, що в своїх письмових запереченнях [PERSON] адресу для листування зазначає: [ADDRESS] (а.с.94, 120), а тому суд критично відноситься до доводів відповідача, що ним не отримуються послуги , а ні з гарячого водопостачання, а ні з опалення за вказаною адресою. При цьому з копії паспорта [PERSON] убачається, що в кв. [ADDRESS] вона була зареєстрована до 03.02.2021 року. (а.с.101) З огляду на викладене суд також доходить до висновку про стягнення з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року станом на 01.12.2019 послуги з централізованого опалення в розмірі 9407 грн. 36 коп., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 11 688 грн. 98 коп., інфляційна складова боргу 559 грн. 97 коп. та 3 % річних в сумі 373 грн. 51 коп. В задоволенні решти вимог суд відмовляє. Відповідно до ст.133, 141 ЦПК України з відповідачів (з кожного) на користь позивача слід стягнути витрати за Інформаційний запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в сумі 17 грн. 66 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 476 грн. 21 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial