Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

Представник позивача адвокат Григоренко В.О. звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги з урахуванням уточнених позовних вимог тим, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики оформлений розпискою від 19 лютого 2021 року, за умовами якого відповідач отримав у борг кошти у розмірі 500 доларів США і 61\~600,78 грн., та зобов`язався повернути суму боргу у розмірі 500 доларів США не пізніше 15 травня 2021 року, а інший залишок боргу - не пізніше 30 грудня 2021 року. Зазначає, що відповідач своїх зобов`язань за договором позики не виконав і суму боргу не повернув. Посилається на те, що відповідно до змісту боргової розписки, написаної [PERSON] власноручно, він самостійно підтвердив факт отримання грошових коштів, а у борговій розписці зазначено, що вона написана без психологічного тиску о 16 год. 35 хв. у присутності [PERSON] та [PERSON] . На підставі викладеного позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у сумі 75\~400,78 грн., з яких: 61 600,78 грн. сума боргу за розпискою та 13 800 грн. перерахунок суми боргу за розпискою в сумі 500 доларів США за офіційним курсом Національного банку України станом на 15 травня 2021 року, а також судові витрати зі сплати судового збору і витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6\~000 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2022 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження. Представник відповідача адвокат Муха С.Я. направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, в обґрунтування зазначивши, що надана позивачем розписка не може вважатись договором позики, оскільки в ній повинно бути зазначено, що грошові кошти передаються саме в якості позики з обов`язком наступного повернення, а з розписки повинно вбачатись як сам факт отримання в борг із зобов`язанням повернення певної грошової суми, так і дата її отримання. Посилається на те, що в розписці взагалі відсутня дата отримання грошових коштів та не міститься даних особи від якої отримані вказані у розписці кошти, які позивач просить стягнути на його користь. Вказує, що відповідач ніколи не отримував грошових коштів у борг від позивача, і текст вказаної розписки власноруч не складав і не підписував, у зв`язку з чим відповідачем окремо буде подано клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. Зазначає також те, що після початку припинення ТОВ «ХОЗГРУП» у зв`язку з банкрутством позивач надав складену розписку та просив її підписати, на що отримав відмову, оскільки коштів від позивача не отримував, і вказані у розписці свідки зможуть підтвердити факт неотримання грошових коштів від [PERSON] . Крім того, свідок [PERSON] має конфліктні стосунки з ним через розірвання шлюбу з його донькою. Представником позивача адвокатом Григоренком В.О. було надано до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що формулювання у розписці «вернуть» свідчить про факт отримання відповідачем грошових коштів і обов`язок їх саме повернути, а не просто «віддати». Щодо відсутності в розписці дати отримання грошових коштів звертає увагу, що відповідачем власноручно використано за текстом розписки формулювання «ранее полученные деньги», і хоча відповідачем не зазначено конкретну дату отримання коштів, але підтверджено факт їх отримання раніше. Вказує, що у разі складення боргової розписки вже є доказом факту отримання грошових коштів. Зазначає, що незважаючи на значний проміжок часу після відкриття провадження у справі відповідачем не заявлялось про підробленість боргової розписки і ним не надано доказів вжиття заходів захисту, зокрема звернення до правоохоронних органів за фактом порушення його прав та підробки підпису у розписці, та не надано доказів визнання боргової розписки недійсною у встановленому законом порядку. 15 березня 2023 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було залишено без розгляду клопотання представника відповідача [PERSON] про призначення судової почеркознавчої експертизи через заявлення ним клопотання про відкликання вищевказаного клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. Представник позивача [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, в якій також підтримав у повному обсязі позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій просив відмовити у задоволенні позову. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, покази свідка, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом було\~досліджено оригінал\~розписки у\~судовому засіданні\~15\~березня 2023\~року, яка співпадає з долученою до матеріалів справи копією, та встановлено, що 19 лютого 2021 року [PERSON] було власноручно написано розписку про зобов`язання повернути [PERSON] раніше отримані кошти в сумі 500 доларів США та 61\~600,78 грн., з яких суму в 500 доларів США зобов`язувався повернути не пізніше 15 травня 2021 року, а іншу суму до 30 грудня 2021 року, де також зазначено, що вона написана [PERSON] власноручно без психологічного тиску в 16 год. 35 хв. в офісі підприємства по вул. Плеханова, 9, у присутності [PERSON] та [PERSON] , які також поставили свої підписи (а. с. 13). Жодних доказів щодо виконання взятого [PERSON] на себе зобов`язання та повернення вищевказаних грошових коштів позивачу стороною відповідача суду не було надано. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс13). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №464/3790/16-ц вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Також суд враховує, що у постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі №206/6401/18 зазначено, що: «на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини в результаті укладеного між ними договору позики оформленого шляхом складання розписки від 19 лютого 2021 року, однак відповідач на цей час не виконав свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Твердження сторони відповідача на фактичну відсутність передачі коштів не заслуговує на увагу через ненадання суду будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень, натомість показами свідка [PERSON] було підтверджено як факт написання [PERSON] оспорюваної розписки, так і факт отримання ним коштів. Крім того, відповідачем не було надано доказів у підтвердження часткового або повного повернення грошових коштів в рахунок погашення боргу за вищевказаною розпискою. Разом з цим, факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується розпискою від 19 лютого 2021 року, оригінал якої знаходиться у позивача, а наявність оригіналу боргової розписки у [PERSON] свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане, що унормовано ст. 545 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. З наведеного випливає, якщо договір позики укладений в письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорювання договору позики. При цьому суд зазначає, що договір позики відповідач не оспорював, не просив визнати його недійсним чи удаваним правочином, а заявлене стороною клопотання про проведення почеркознавчої експертизи було відкликано представником та залишено без розгляду судом з цієї підстави. Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим захистити право позивача шляхом задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на його користь суму боргу за договором позики (розпискою) від 19 лютого 2021 року. При цьому, суд зазначає, що ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Правові висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц, від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц, від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц. Отже, суд бере до уваги, що позивачем заявлено до стягнення в частині суми боргу в розмірі 500 доларів США його гривневий еквівалент за офіційним курсом Національного банку України станом на граничний термін сплати боргового зобов`язання 15 травня 2021 року, в розмірі 13\~800 грн. З огляду на викладене, враховуючи, що позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості 500 доларів США саме в перерахунку на гривневий еквівалент станом на 15 травня 2021 року, а відповідач повинен був повернути позивачу суму основного боргу за договором позики, оформленого розпискою від 19 лютого 2021 року, у розмірі 500 доларів США не пізніше 15 травня 2021 року, і суд не може виходити за межі позовних вимог, тому вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги в цій частині з врахуванням позиції позивача стягнувши з відповідача грошовий еквівалент 500 доларів США, що станом на 15 травня 2021 року становить 13 800 гривень, оскільки це не порушує права відповідача. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за договором позики (розпискою), оскільки заявлені позивачами вимоги є обґрунтованими. Згідно із ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Виходячи із вищезазначеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати у справі в розмірі 992,40 грн. Також згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06 березня 2019 року у справі №922/1163/18. Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу [PERSON] у зазначеній справі на підставі договору №02/09/22 про надання правових (юридичних) послуг від 02 вересня 2022 року надавав адвокат Григоренко В.О., який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серії ДП №3985 від 23 листопада 2018 року, виданого Радою адвокатів Дніпропетровської області, та ордеру на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] Серії АЕ №1149801 від 09 вересня 2022 року (а. с. 14-15, 26-28). Пунктами 1.1., 3.1. та 4.1 вищевказаного договору передбачено, що за цим договором виконавець приймає зобов`язання надати правові (юридичні) послуги замовнику, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані правові (юридичні) послуги виконавцем на умовах та в строки, що передбачено умовами цього договору. Здача-приймання наданих правових (юридичних) послуг за цим договором оформлюється актом здачі-приймання наданих послуг. Вартість правових послуг, що надаються на умовах цього договору, визначаються сторонами в замовленні відповідно до п.п. 1.2 цього договору. Представником позивача на підтвердження витрат на правову допомогу було надано: договір №02/09/22 про надання правових (юридичних) послуг від 02 вересня 2022 року; замовлення №1 на надання правових (юридичних) послуг до договору від 02 вересня 2022 року із зазначенням складу і обсягу правових послуг, а також їх вартості, яка визначена як фіксована сума в розмірі 6 000 грн.; рахунок на оплату №0209/2022 від 02 вересня 2022 року на 6\~000 грн.; акт здачі-прийняття наданих послуг №090922/1/Акт від 09 вересня 2022 року на суму 6\~000 грн. (а. с. 26-31). Отже, матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем [PERSON] послуг адвоката Григоренка В.О. щодо надання правової допомоги в цій справі. Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу правову допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, відсутність заперечень щодо заявленого розміру витрат на правничу допомогу з боку відповідача, а тому вважає, що стягнення витрат за надання професійної допомоги адвоката, які поніс позивач, підлягають задоволенню.

Outcome: approved