Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

Відповідачі у підготовче судове засідання не явились, надали суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували. Позивач у підготовче судове засідання не явилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, на задоволенні позову наполягала. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ухвалою суду від 13.10.2023р. було відкрите провадження по справі та призначене підготовче судове засідання 01.11.2023р. о 09 год. 00 хвл. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що 23.03.2022 р. між позивачем та відповідачами була досягнута домовленість про купівлю-продаж квартири [ADDRESS] . У той же день сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. Позивач передала відповідачу обумовлену суму, а вони передали нерухомість в натурі та ключі. Так як, згідно законодавства подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач запропонувала відповідачам привести їх домовленість у відповідності до вимог закону. Після придбання вказаної квартири позивач запропонувала відповідачам посвідчити договір належним чином. Однак, відповідачі повідомили, що вони не зможуть надати нотаріусу правовстановлюючі документи на майно та державну реєстрацію яких здійснено у встановленому порядку, необхідних для нотаріального посвідчення Договору. Так, майно належало відповідачкам по частині, а також їх матері - [PERSON] у розмірі 2/4 частини квартири, на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 30.07.1998 року, рішення Ренійського районного суду Одеської області від 23.07.2023 у справі №1523/2488/2012р. [PERSON] , померла [INFO] . [PERSON] заповіт не залишила, , але після її смерті відповідач [PERSON] звернулася у передбачені законодавством терміни до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на майно, яке залишилося після смерті спадкодавця, у зв`язку із чим, нотаріусом заведено 15.04.2021 спадкову справу №133/2021, про що свідчить Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 26.03.2023 року. З метою оформлення права власності на спадкове майно, у тому числі на 2/4 частки квартири відповідачка [PERSON] звернулася до Ренійської державної нотаріальної контори Одеської області щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно. Проте, нотаріус усно повідомив їй про те, що не може видати свідоцтво про право на спадщину з тих підстав, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів на майно та не здійснено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. За таких обставин, відповідачка [PERSON] , вважається такою, що прийняла спадщину у вигляді 2/4 частки квартири, але не має можливості оформити її в установленому порядку, оскільки з вагомих підстав не змогла надати нотаріусу необхідні документи, у зв`язку з тим, що їх оригінали відповідач після смерті матері не може знайти. В той же час, діючим законодавством не передбачено право спадкоємця на відновлення, отримання нового правовстановлюючого документу або його оригіналу чи дублікату після смерті власника. Відтак, відповідач [PERSON] є власником 3/4 частки квартири, однак свої права власності на це майно до теперішнього часу не оформила належним чином. Права власності відповідач [PERSON] у розмірі 1/4 частки підтверджуються вказаним свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 30.07.1998 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.11.2023 року №12082332. Однак, при укладанні договору та Акту приймання-передачі квартири за договором позивач не була обізнана про такі обставини, та їй стало відомо лише нещодавно. Таким чином, на момент оформлення сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна відповідачі (продавці) не мали на це право. Враховуючи вищенаведене, позивач була вимушена звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: [PERSON] та [PERSON] передані гроші , а позивачу об`єкт нерухомості. Відповідачі жодного разу не висунули вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна, не заперечували проти визнання права власності за позивачем. Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~статті 388\~цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:\~було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;\~було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;\~вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.\~ Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Так, [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши об`єкт нерухомості у відповідачів, які вони фактично не мала права відчужувати. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за нею як за добросовісним набувачем, право власності на нерухоме майно.

Outcome: approved