Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 19.082010 р. вони уклали шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Зеленоярської сільської ради Доманівського району Миколаївської області. Від шлюбу у подружжя спільних неповнолітніх чи малолітніх, в тому числі віком до одного року, дітей немає. Позов мотивований тим, що одруження з відповідачем виявилося невдалим: з різних причин та поглядів на життя, між ними постійно виникали непорозуміння та сварки. Шлюбні відносини між ними фактично припинені, проживають окремо. Відповідач не бажає розірвати шлюб через органи ДРАЦС, тому позивач просить розірвати шлюб за рішенням суду. Позивач вважає за неможливе збереження шлюбу та просить його розірвати, посилаючись на фактичне припинення шлюбних відносин, відсутність спільного побуту. Ухвалою суду від 30.08.2023 року позовна заява прийнята та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду з викликом сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, разом з тим подала до суду заяву, у якій просила розглянути справу без її участі, позов підтримує, наполягає на розірвані шлюбу, зазначає, що миритися з відповідачем не бажає. У разі неявки відповідача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Також після розірвання шлюбу просила залишити шлюбне прізвище [PERSON] . Згідно з частиною третьою статті 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У судове засідання, призначене на 02.11.2023 р., як і в попередні призначені судові засідання, відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлялася \~належним чином, у відповідності до вимог ч.ч. 5, 6, п.2 ч.7, ч. 11\~ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив , відзиву не подав. У відповідності з вимогами ст.ст.\~223,\~ 280 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність відповідача, в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідач \~належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, у відповідності до\~ст. 128 ЦПК України, за останнім відомим місцем реєстрації місця проживання (ч.9\~ст. 28 ЦПК), про поважність причин неявки в судове засідання суд не повідомив, позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Згідно ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. З письмових матеріалів встановлено, що 19 серпня 2010 р. між сторонами виконавчим комітетом Зеленоярською сільською радою Доманівського району Миколаївської області зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис №3. Від шлюбу у подружжя спільних неповнолітніх чи малолітніх, в тому числі віком до одного року, дітей немає. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частини 1статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах ДРАЦС. Суд не може примусити позивача зберегти сім`ю, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З огляду на позицію позивача щодо неможливості зберегти сім`ю, відсутність мотивованих заперечень від відповідача, суд вважає необхідним шлюб розірвати не вживаючи заходів для примирення. З огляду на викладене, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як сторони не мають наміру зберегти шлюб. Суд переконаний, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, за таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст.141 ЦПК України. За змістом ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на сторону відповідача. Враховуючи, що позов задоволено повністю, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачана користь позивача слід стягнути понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме 858,88 грн. судового збору.

Outcome: approved