Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Федик Ю.Ю. звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами", третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що старшим державним виконавцем Хорольського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного управління Міністерства юстиції (м. Суми) Сальнік Оксаною Володимирівною на підставі\~виконавчого напису № 239167 від 26.06.2021, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича було відкрито виконавче провадження № 66717967 про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~управління активами"\~заборгованості за\~період з\~20.06.2021\~по 26.06.2021\~включно в\~розмірі 12462,60\~грн,\~з яких:\~4000\~грн -\~заборгованість за\~тілом кредиту;\~8437,60\~грн -\~заборгованість за\~нарахованими та\~несплаченими процентами;\~25\~грн -\~плати за\~вчинення виконавчого\~напису. Вважає, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений з численним порушенням вимог закону та порядку його вчинення. Окрім того, приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірності заборгованості. Просила визнати вказаний вище виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, одночасно із поданням позовної заяви до суду, представник позивача звернулася до суду із заявою про забезпечення цього позову шляхом зупинення стягнення у вказаному виконавчому провадженні до вирішення спору по суті. Ухвалою судді від 06.09.2023 заяву про забезпечення позову було задоволено повністю. Ухвалою суду від 06.09.2023 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеному позовного провадження без виклику сторін у судове засідання. Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні суду не подавалися. 25.09.2023 від представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» до суду надійшли: - заява про визнання позовних вимог, в якій відповідач позовні вимоги позивача визнав та просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 239167 від 26.06.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення із [PERSON] заборгованості на користь Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~управління активами" та у зв`язку із визнанням позову стягнути із відповідача на користь позивача 50% сплаченого ним судового збору в розмірі 537 грн за подання позову до суду та 268,40 грн за подання заяви про забезпечення позову; - клопотання про врегулювання спору за участю судді. За ч. 1 ст. 201 ЦПК України врегулювання спору за участю судді проводиться за згодою сторін до початку розгляду справи по суті. Оскільки позивач згоди на врегулювання спору за участю судді не надав та не звертався із відповідною заявою, врегулювання спору за участю судді не здійснювалося. 09.10.2023 від представника відповідача до суду надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в порядку ч.6 ст. 137 ЦПК України, в якій він прохав у зв`язку із визнанням відповідачем позовних вимог, вжиттям заходів для врегулювання даного спору в мировому порядку та неспівмірністю заявленої суми вказаних витрат - 22000 грн із ціною позову, що становить 12462,60 грн, враховуючи сталу практику із судового розгляду такого роду справ, зменшити розмір цих витрат до 3000 грн, які стягнути із відповідача на корить позивача. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. письмових пояснень по суті справи суду не надав, належним чином був повідомлений про відкриття провадження у справі. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази окремо та в їх сукупності, суд приходить до таких висновків. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 26.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 239167, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованість за\~період з\~20.06.2021\~по 26.06.2021\~включно в\~розмірі 12462,60\~грн,\~з яких:\~4000\~грн -\~заборгованість за\~тілом кредиту;\~8437,60\~грн -\~заборгованість за\~нарахованими та\~несплаченими процентами;\~25\~грн -\~плати за\~вчинення виконавчого\~напису, що підтверджується копією вказаного виконавчого напису від 26.06.2021. Примусове виконання виконавчого напису № 239167, вчиненого 26.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. здійснює старший державний виконавець Хорольського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного управління Міністерства юстиції (м. Суми) Сальнік О. В., виконавче провадження № 66717967 від 07.09.2021, що підтверджується копією постанови про відкриття цього виконавчого провадження. Відповідно до постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 19.10.2021 у ВП № 66717967 звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] у вигляді стипендії, яку він отримує у Харківському національному університеті радіоелектроніки. Не погодившись з даним виконавчим написом, позивач вважає стягнену за виконавчим написом суму заборгованості спірною, а тому звернулася до суду за захистом свого права, подавши позов про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Норми права, застосовані судом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. Разом з тим, ст. 18 ЦК України передбачено здійснення захисту цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Останній вчиняється, як передбачено ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна на документах, що встановлюють заборгованість. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 за № 1172. Відповідно до пункту 1 Розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами" постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (частина перша статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України ). Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вказана правова позиція узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 27 березня 2019 року (справа № 137/1666/16-ц, провадження № 14-84цс19), в постанові від 15 січня 2020 року (справа № 305/2082/14-ц, провадження № 14-557цс19), в постанові від 02 липня 2019 року (справі № 916/3006/17, провадження №12-278гс18). Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172». У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 204/4071/14 (провадження № 61-360св18) зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Мотивована оцінка аргументів сторін та висновки суду. З матеріалів справи не вбачається та судом не встановлено, що при вчиненні 26.06.2021 виконавчого напису № 239167 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ\~«Фінансова компанія\~управління активами"\~заборгованості нотаріус отримав від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), у зв`язку з чим, у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед відповідачем є безспірним. Суду відповідачем та приватним нотаріусом не надано належних доказів на підтвердження того, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник [PERSON] мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Суду не надано доказів на підтвердження того, що боржник [PERSON] був належним чином обізнаний про порушення ним грошового зобов`язання та можливі наслідки неусунення вказаних порушень. При цьому, право боржника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення, що повинно підтверджуватися документами про вручення, або про неможливість вручення такого повідомлення у зв`язку з відмовою отримувача, або самовільною зміною його місця проживання. Також суду не надано доказів того, що кредитний договір, який подавався нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був нотаріально посвідчений. Отже, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус, по-перше: не перевірив наявність права вимоги у стягувача до боржника; по-друге: не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги про безспірність заборгованості; втретє: вчинив виконавчий напис на підставі кредитного договору, який не був нотаріально посвідченим. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, визнання позову відповідачем, ненадання останнім належних та допустимих доказів щодо спростування доводів позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем у зв`язку із розглядом цієї справи понесено судові витрати в розмірі 1073,60 грн судового збору, сплаченого ним на підставі платіжної інструкції від 29.08.2023 за подання позовної заяви до суду; 536,80 грн за подання заяви про забезпечення позову та 22000 грн витрат, пов`язаних із наданням йому професійної правничої допомоги адвокатом Федик Ю.Ю., яка фактично сплачена останнім згідно копії квитанції до прибуткового касового ордеру № 16/08/23 на підставі договору про надання правової допомоги від 16.08.2023, додаткової угоди №1 від 16.08.2023. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору. Так як заява про визнання позову подана відповідачем до початку розгляду справи по суті, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 50 відсотків сплаченого ним судового збору, а саме в розмірі 536,80 грн та 268,40 грн, а разом 805,20 грн. Іншу частину сплаченого позивачем судового збору слід компенсувати за рахунок держави. Що стосується заяви представника відповідача про визнання позову та зменшення розміру витрат на правову допомогу, в якій він просив стягнути з відповідача лише 3000 грн витрат на правничу допомогу, то вона підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. Крім того, представник позивача просив стягнути на користь позивача з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 22000 гривень. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатми розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до пунктів 1-3 Додаткової угоди №1 до Договору про надання правової допомоги від 16.08.2023 позивач та його представник - адвокат Федик Ю.Ю. погодили, що адвокат на виконання умов основного договору зобов`язується надати клієнту послуги у вигляді: підготування до Хорольського районного суду позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, представляти його інтереси в суді за цією позовною заявою, клієнт же сплачує адвокату гонорар у фіксованому розмірі в сумі 22000 гривень готівкою у день укладення цієї додаткової угоди. Отже, розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції. Представником позивача в описі наданих послуг вказано: вивчення документів, поданих для написання позовної заяви - 1000 грн; підготовка та написання позовної заяви, підготовка додатків - 13000 грн; підготовка та написання заяви про забезпечення позову - 7000 грн; участь у судовому засіданні та подання процесуальних заяв та клопотань - 1000 грн; всього - 22000 грн, вартість яких була позивачем [PERSON] сплачена адвокату фактично. Суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, з урахуванням того, що представник позивача не брав участі в судовому засіданні, оскільки справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін в судове засідання, відповідь на відзив та пропозицію про мирне урегулювання спору, що надйшла до відповідача, ним до суду подано не було, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу є завищеними. При цьому, аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням ціни позову, яка є майже вдвічі меншою за суму заявленого гонорару представника позивача по справі, складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), відсутність відомостей про витрачений представником позивача час на підготовку та складання документів, враховуючи наявність заяви відповідача про зменшення розміру понесених позивачем судових витрат в цій частині, беручи до уваги заяву відповідача про визнання позову, те, що адвокатом фактично було складено лише позовну заяву та заяву про забезпечення позову, додатки до яких дублюються, суд вважає, що розмір гонорару в 22000 грн є необґрунтованим та явно завищеним, а оплату п. 4 опису робіт (наданих послуг) адвокатом Федик Ю.Ю. "Участь у судовому засіданні та подання процесуальних заяв та клопотань", що оцінено у 1000 грн, слід виключити із наданого представником позивача розрахунку вартості гонорару, оскільки, як зазначено вище, представник позивача не брав участі у судовому засіданні. Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення суми витрат позивача на правничу допомогу до 7000 грн, що буде об`єктивно відповідати вимогам співмірності, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved