Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

Позивач АТ «Сенс Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, розрахованої на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України та пунктів договору, за невиконання грошового зобов`язання за Договором кредиту №2006/13-2.06/783 від 14.09.2006 року в розмірі 8422,85 дол. США. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 14.09.2006 року АКБ СР «Укрсоцбанк» та відповідач [PERSON] уклали Договір кредиту №2006/13-2.06/783 на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 20 000 доларів зі сплатою 13% річних та комісій. Загальними Зборами Акціонерів 09.03.2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на ПАТ «Укрсоцбанк», а з 10.08.2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на АТ «Укрсоцбанк». Згідно з рішення №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року було прийнято рішення щодо припинення АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк» де в п.п. 1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з 15.10.2019 року. 12.08.2022 року позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту АТ «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з АТ «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». Позивач свої\~зобов`язання\~за договором\~виконав,\~надавши відповідачу\~кредит у\~сумі визначеній\~договором.\~В порушення\~умов договору\~відповідач свої\~зобов`язання\~належним чином\~не виконував,\~у зв`язку\~із чим\~відповідно до\~рішення Київського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~20.10.2011\~року по\~справі №2-5696/11 з відповідача на користь банку було стягнуто заборгованість в розмірі 24101,12 доларів США, що становить згідно курсу НБУ на день проведення розрахунку 16.11.2010 року 191331,56 грн. Позивач зазначає, що в результаті не виконання відповідачем вимог за Договором кредиту №2006/13-2.06/783, в нього виникла заборгованість на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка станом на 11.07.2022 р. становить 8422,85 дол. США, яку позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь. У судове засідання представник позивача не з`явився, але на електронну адресу суд заява про розгляд справи без участі представника позивача, в якому представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення суду (а.с.61-62). Відповідач у судові засідання не з`являвся, про дату, час та місце судових засідань повідомлявся шляхом надіслання ухвали та судової повістки на зареєстроване місце проживання (перебування), але повернувся до суду конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.53,57). В установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки, відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з тим, що відповідач повідомлений належним чином про час та місце слухання справи, відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає за необхідне ухвалити рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що 14.09.2006 року АКБ СР «Укрсоцбанк» та відповідач [PERSON] уклали Договір кредиту №2006/13-2.06/783 на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 20000 доларів зі сплатою 13% річних та комісій. Загальними Зборами Акціонерів 09.03.2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на ПАТ «Укрсоцбанк», а з 10.08.2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на АТ «Укрсоцбанк». Згідно з рішення №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року було прийнято рішення щодо припинення АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк» де в п.п. 1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з 15.10.2019 року. 12.08.2022 року позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту АТ «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з АТ «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі визначеній договором. В порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку із чим відповідно до рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.10.2011 року по справі №2-5696/11 з відповідача на користь банку було стягнуто заборгованість в розмірі 24101,12 доларів США, що становить згідно курсу НБУ на день проведення розрахунку 16.11.2010 року 191331,56 грн. Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до наданого розрахунку вимог банку у зв`язку з неповерненням відповідачем кредитної заборгованості за кредитним договором №2006/13-2.06/783 від 14.09.2006 року, за період з 09.07.2019 р. по 08.07.2022 р. сума заборгованості за ставкою 3% на кредитку заборгованість становить 8422,85 дол. США (а.с.20-21). Згідно частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини другої статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Тобто нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції не є штрафними санкціями, а засобом захисту коштів кредитора від знецінення, оскільки передбачена законом, а не договором. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Разом з тим, у постанові Верховного Суду (від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17, від 26.04.2017 у справі №918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі № 642/493/17-ц. З матеріалів справи вбачається, що відповідач має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що виникло на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.10.2011 року по справі №2-5696/11. Якщо боржник не виконує грошові зобов`язання, в кредитора виникає право на застосування наслідків такого порушення згідно з ст. 625 ЦК України. Згідно з ст. 76-81 ЦПК України, на підтвердження обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги чи заперечення, вони повинні надати належні, допустимі, достовірні та достатні докази. В даному випадку, на підтвердження суми заборгованості позивач надає розрахунок нарахування 3% річних, з якими суд не може погодитись, з підстав визначених нижче (а.с. 20-21). Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц. Кредитором нараховано 3 % річних на суму не виконаного грошового зобов`язання за період з 17.11.2010 по 11.07.2022 р. З цим позовом позивач звернувся до суду 16.03.2023 р. (проставлено штамп пошти а.с. 47). Враховуючи те,\~що стягнення\~3%\~річних можливе\~до моменту\~фактичного виконання\~зобов`язання\~та обмежується\~останніми 3\~роками,\~які передували\~подачі позову,\~позивач мав\~би розраховувати\~заборгованість за\~період з\~16.03.2020\~року,\~тобто,\~в межах\~трирічного строку\~позовної давності (три роки до звернення до суду). Крім того, згідно із п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). В даному випадку, позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача коштів, як відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України після ухвалення судом рішення про стягнення з відповідача заборгованості через прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком. Тобто, на дані вимоги розповсюджується дія п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. 24.02.2022 р. рф розпочала воєнні дії на території України. Згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022р. на усій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб. Станом на момент ухвалення рішення у даній справі, правовий режим воєнного стану на території України не скасовано. Зважаючи на викладене вище, а також враховуючи, що нарахування 3% річних здійснюється позивачем на заборгованість відповідача за період, в тому числі, після 24.02.2022 року, тобто у період дії воєнного стану, суд вважає, що відповідач на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України в період після 24.02.2022 р. Отже, у даному випадку, вимоги про стягнення з відповідача 3% річних мають братися за період з 16.03.2020 (три роки до звернення до суду) до 23.02.2022 (останній день перед введенням воєнного стану), що складає 710 днів прострочення. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України, саме такий висновок висловлено постановою Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16, Провадження № 14-446цс18. Таким чином, розрахунок здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. За 710 днів заборгованості 3% річних від суми боргу 24\~101,12 доларів США дорівнює 1 404,87 доларів США. Враховуючи викладене, вимоги представника позивача про стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми у розмірі 1\~404,87 доларів США за невиконання грошового зобов`язання за Договором кредиту №2006/13-2.06/783 від 14.09.2006р. у період з 16.03.2020 року по 23.02.2022 року підлягають задоволенню. Згідно виписки про зарахування судового збору до соціального фонду державного бюджету України при пред`явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 4620,00 грн. (а.с. 46). Питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~вирішує відповідно\~до вимог\~п.\~3\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України,\~а саме у разі часткового задоволення позову -судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача підлягає стягненню 1\~404,87 доларів США (сума відшкодування за рішенням суду)/8 422,85 доларів США (заявлена сума відшкодування) * 4\~620,18 грн. (судові витрати) = 770,60 грн.

Outcome: partial