Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №105412, вчинений 07 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. В обґрунтування позову зазначено, що нотаріус має право вчинити виконавчий напис лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору при стягненні безспірної заборгованості. Також вказує, що заборгованість не є безспірною. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 березня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у зазначеній цивільній справі. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 березня 2022 року заяву\~\~ [PERSON] про забезпечення позову задоволено та зупинено стягнення у виконавчому провадженні №68035528, відкритому державним виконавцем Покровського відділу ДВС у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального 07.06.2021 року за реєстровим номером 105412 приватним нотаріусом Остапенко Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованість в розмірі 14219,72 грн.\~до набрання законної сили рішенням суду у цивільній справі №235/1154/22. Відповідно до частини сьомої\~статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 08.04.2022 № 17/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Красноармійського міськрайонного суду Донецької області на Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2023 року прийнято до свого провадження дану цивільну справу, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 23 жовтня 2023 року на адресу суду надійшла заява про визнання позову, у якій представник відповідача [PERSON] повідомляє, що визнає позов у частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та просив повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Також 23 жовтня 2023 року на адресу суду надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, у якому представник відповідача [PERSON] вказує, що покладення судових витрат на відповідача в розмірі, заявленому позивачем є неправильним і несправедливим. Вважає, що відшкодування відповідачем витрат можливе в обсязі 1000 грн. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 19 лютого 2013 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» укладено договір №01594/04298ВССА про відкриття банківського рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту, відповідно до п. 1.3. якого Банк здійснює кредитне обслуговування рахунку шляхом встановлення клієнту кредитного ліміту у вигляді відкличної відновлюваної кредитної лінії без забезпечення з метою проведення платежів за товари та послуги понад суми власних коштів клієнта на рахунку (а.с.13-14). Розмір кредитного ліміту становить 6300 грн, розмір щомісячної комісії за кредитне обслуговування рахунку становить 139 грн, розмір щомісячного платежу становить 374 грн, строк дії кредитного ліміту 36 місяців від дати укладання цього договору або до дати зменшення до 0 грн і не поновлення, у випадках, передбачених цим договором та правилами дії кредитного ліміту (п.п.1.4.-1.7. договору №01594/04298ВССА про відкриття банківського рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту від 19 лютого 2013 року). 07 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №105412, яким пропонує стягнути з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» за кредитним договором №01594/04298ВССА від 19 лютого 2013 року, укладеним між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] , за період з 25 травня 2021 року по 03 червня 2021 року включно у розмірі: - 10275,22 грн заборгованість за тілом кредиту; - 2394,50 грн заборгованість за відсотками та комісією; - 1500 грн заборгованість за штрафними санкціями; - 50 грн плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 14219,72 грн (а.с.12). Як вбачається з вищезазначеного виконавчого напису, відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» відступлено ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» право вимоги на підставі Договору факторингу №250521-ФК від 25 травня 2021 року, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №18102020-ФК від 18 жовтня 2020 року, якому в свою чергу ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №1/ПТБ від 15 жовтня 2020 року, якому ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» на підставі Договору факторингу №78 від 22 лютого 2018 року відступлено право вимоги за кредитним договором №01594/04298ВССА від 19 лютого 2013 року. 05 січня 2022 року старшим державним виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Полянською Ю.А. розглянуто заяву стягувача про примусове виконання та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №68035528 з виконання виконавчого напису №105412, виданого 07 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. (а.с.15, 16). Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить із наступного. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України, якими, зокрема, є Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року N 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за N 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій), постанова Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (статті 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі N 6-887цс17. Судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року та Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4\~ст.254 КАС України\~(в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення - з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Укладений між позивачем та банком кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Подібні правові висновки Верховний Суд викладав, зокрема, у постановах: від 12 березня 2020 року у справі N 757/24703/18-ц (провадження N 61-12629св19), від 15 квітня 2020 року у справі N 158/2157/17 (провадження N 61-14105св18), від 21 жовтня 2020 року у справі N 172/1652/18 (провадження N 61-16749св19), від 21 вересня 2021 року у справі N 910/10374/17 (провадження N 12-5гс21). За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно зі\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Однак, частиною першою статті 142 ЦПК України встановлено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VІ (а.с.6, 7). У позовній заяві позивач також просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. Представник відповідача у своєму клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката зазначив, що відшкодування відповідачем витрат можливе в обсязі 1000 грн, оскільки витрати, визначені позивачем, є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем до позовної заяви додані докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а саме: договір про надання правової (правничої) допомоги №8/22 від 16 лютого 2022 року (а.с.17), Акт прийому-передачі наданих послуг №1 по договору №8/22 від 16 лютого 2022 року про надання правової (правничої) допомоги, відповідно до якого вартість послуг становить 3000 грн (а.с.18), та квитанцію №8/22/1 від 16 лютого 2022 року на суму 3000 грн (а.с.19). Оцінивши надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та врахувавши зміст та обсяг наданих робіт, а також фактичний об`єм виконаної роботи, суд вважає заявлений позивачем до відшкодування розмір правової допомоги у розмірі 3000 грн обґрунтованим та таким, що відповідає критеріям реальності адвокатських витрат, а також критеріям розумності та справедливості. Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Доводи представника відповідача про те, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу адвоката є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, є безпідставними, оскільки нічим не підтвердженні та зводяться до суб`єктивних суджень представника відповідача. Отже,\~сторона відповідача\~не довела\~неспівмірності витрат на правничу допомогу, що є її процесуальним обов`язком. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн. Також суд звертає увагу, що вимога представника відповідача у заяві про визнання позову щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, задоволенню не підлягає, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за пред`явлення такого позову до суду та фактично позивачем судового збору не було сплачено.

Outcome: approved