Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-26 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк»\~ звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 3400 грн. 97 коп. відсотків за обліковою ставкою НБУ, 8993 грн. 19 коп. інфляції та 1553 грн. 44 коп. -3% річних у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23 липня 2014 року АТ КБ «Приватбанк» уклало з [PERSON] договір, яким надало кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. В порушення вимог кредитного договору відповідач не здійснював погашення заборгованості у встановленому договором порядку. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від\~ 04 лютого 2022 року по справі № 703/2104/21 банку задоволено позовні вимоги частково, стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» 32702 грн 42 коп. заборгованості за кредитним договором та 1836 грн 55 коп. судового збору, а всього 34538 грн 97 коп. У задоволенні позову в частині стягнення відсотків за користування кредитом у розмірі 7718 грн 29 коп. відмовлено. Позивач стверджує, що банк має право на стягнення з відповідача процентів за користування\~ кредитними коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України. Відтак, звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 13947 грн 60 коп., які складаються з відсотків за обліковою ставкою НБУ у розмірі 3400 грн 97 коп за період з 31.01.2020 по 31.05.2021, інфляційних втрат в розмірі 8993 грн 19 коп. та 1553 грн 44 коп. 3% річних за період з 30.06.2021 по 31.12.2022. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в направленій до суду заяві просив розглядати справу у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин суд проводить розгляд справи за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого гл. 11 ЦПК України, про що судом постановлено ухвалу. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу виконання договірних зобов`язань. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 1 частини 2статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правилами ч.1ст. 626 ЦК України закріплено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань . Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першої статті 1054 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. Судом встановлено, що 23 липня 2014 року [PERSON] оформив в АТ КБ «Приватбанк» платіжну картку та отримав кредит. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування і обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] , 23 липня 2014 року на кредитній картці було встановлено кредитний ліміт 0 гривень, який в подальшому було поступово збільшено до 36000 грн., а потім 05 листопада 2020 року зменшено до 0 грн. Випискою про рух коштів по карті відповідача встановлено, що [PERSON] за період з 23 липня 2014 року по 10 серпня 2020 року активно користувався кредитними коштами. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від\~ 04 лютого 2022 року по справі № 703/2104/21 позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» 32702 грн 42 коп. заборгованості за кредитним договором та 1836 грн 55 коп. судового збору, а всього 34538 грн 97 коп. У задоволенні позову в частині стягнення відсотків за користування кредитом у розмірі 7718 грн 29 коп. відмовлено. Рішення набрало законної сили 06 квітня 2022 року. Позивач посилається на те, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує у зв`язку з чим відповідно до наданого розрахунку АТ КБ «Приватбанк» за період з 31.01.2020 по 31.05.2021 він має заборгованість за обліковою ставкою НБУ у розмірі 3400 грн 97 коп. за період з 31.01.2020 по 31.05.2021; втрати від інфляції за весь час прострочення у розмірі 8993 грн 19 коп. та 3% річних\~ в сумі 1553 грн. 44 коп.\~ за період з 30.06.2021 по 31.12.2022. Доказів погашення відповідачем заборгованості за тілом кредиту відповідно до\~ рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 лютого 2022 року по справі №703/2104/21 матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Аналіз наведеної норми закону приводить до висновку, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Тобто, законодавець визначив, якщо умовами договору не встановлена конкретна відсоткова ставка, то в такому разі підлягає застосуванню ч. 1 ст. 1048 ЦК України, якою встановлено розмір відсотків на рівні облікової ставки НБУ. Оскільки рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 лютого 2022 року у справі №703/2104/21 відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків у зв`язку із непогодженням сторонами істотних умов кредитного договору щодо їх розміру, банк мав право звернутися до суду з позовом про стягнення відсотків за обліковою ставкою НБУ на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Вирішуючи спір, щодо стягнення відсотків на підставі ст. 1048 ЦК України за період з 31 січня 2020 року по 31 травня 2021 року суд виходить з наступного. Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що банк після ухвалення судом рішення про відмову у стягненні відсотків за договором має право на стягнення з боржника відсотків за обліковою ставкою НБУ, згідно вимог ч.\~ 1 ст. 1048 ЦК України. Водночас слід врахувати, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 навела висновок про те, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК\~ України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 наведено висновки про те, що відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст.625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду наголосила, що вона вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Таким чином, за правомірне користування кредитними коштами (в межах строку дії кредитного договору) стягуються проценти на підставі частини першої статті 1048 ЦК України, а за неправомірне користування кредитними коштами (поза межами строку дії кредитного договору) - на підставі положень частини другої статті 625 ЦК України. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №921/387/18. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач просив стягнути з відповідача відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 3400 грн 97 коп. за обліковою ставкою НБУ, тобто на підставі ст. 1048 ЦК України. Однак, матеріали справи не містять доказів, протягом якого періоду позичальник правомірно користувався коштами, а коли відбулося неправомірне користування в межах заявленого банком періоду. Наявна в матеріалах справи копія судового рішення у справі №703/2104/21 також не дає можливості встановити відповідні періоди правомірного користування та неправомірного користування грошовими коштами. Долучений розрахунок нарахування відсотків зо обліковою ставкою НБУ, в порядку ст.1048 ЦК України, передбачає нарахування за правомірне користування грошовими коштами в межах строку дії кредитного договору. Водночас, з долученої до позовної заяви виписки вбачається, що станом на 31.01.2020 вся заборгованість вже була простроченою. Отже, позивачем не доведено позовних вимог про стягнення відсотків з підставі, визначених ст. 1048 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). З ухваленням рішення суду від 04 лютого 2022 року про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором на користь АТ КБ «Приватбанк» не припинилися правовідносини та тривають до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Суд прийшов до переконання про те, що позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема,в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Відповідно до розрахунку за період з 30 червня 2021 року по 31 грудня 2022 року 3 % річних складають у сумі 1553 грн 44 коп., а інфляційні втрати 8993 грн 19 коп. Доказів, на предмет спростування вказаного розрахунку чи заперечень щодо нього відповідач суду не надав. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про те, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути кошти за порушення грошового зобов`язання за кредитним договором в сумі 10546 грн 63 коп., що складаються з індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 8993 грн 19 коп. та 3% річних в розмірі 1553 грн 44 коп. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2029 грн 54 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved