Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-02 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» про стягнення заборгованості із заробітної плати. З позовної заяви вбачається, що 02.10.2017 між позивачем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери», в особі Президента Гапоненка Романа Івановича, який діяв на підставі статуту, укладено строковий трудовий договір на 1 рік. \~ \~ \~ \~Після закінчення строку дії вищевказаного трудового договору відповідач не звільнив позивача на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), що мало наслідком продовження дії трудового договору від 02.10.2017 на невизначений строк. \~ \~ \~ \~Упродовж періоду часу з жовтня 2019 року по липень 2020 року відповідач не виконував належним чином трудові обов`язки відносно позивача, зокрема мали місце: системна та без попереджень затримка виплати заробітної плати, безпідставна не сплата єдиного соціального внеску, невиплата відпускних. \~ \~ \~ \~У зв`язку з систематичним порушенням трудового законодавства 10.07.2020 позивачем подано заяву про звільнення з TOB «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» з 10.07.2020 на підставі ст. 39 КЗпП України. Фактично сторони перебували у трудових відносинах з 02.10.2017 до 10.07.2020, однак 12.07.2020 відповідач, в особі президента [PERSON] , подав до податкового органу звіт корегування, згідно з яким позивача нібито звільнено з TOB «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» ще 02.10.2018, про що позивачу стало відомо 13.07.2020. Позивач [PERSON] стверджує, що копію наказу про звільнення від 02.10.2018 він взагалі не отримував, а трудову книжку від відповідача отримав поштою лише 21.08.2020, тож саме з цієї дати обраховується місячний строк звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України. \~ \~ \~ \~Після отримання трудової книжки 21.08.2020 позивач виявив, що від імені відповідача у трудовій книжці було зроблено раніше відсутні записи, датовані 02.10.2018, а саме: № 10 - «Анулювання запису № 9», підставу його внесення не вказано; № 11 - «Звільнити з посади молодшого юриста у зв`язку із закінченням трудового договору згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України», підставу внесення вказано трудовий договір № 51 від 02.10.2017. У зв`язку з цим, позивач у вересні 2020 року звернувся до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області із позовною заявою (судова справа №699/788/20) про визнання\~звільнення незаконним,\~зобов`язання вчинити\~певні дії та стягнення заборгованості із заробітної плати. Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 29.11.2021 у справі №\~699/788/20, яке набрало законної сили, позовні вимоги [PERSON] було задоволено повністю, крім стягнення середнього заробітку за непроведений розрахунок при звільненні, у зв`язку з передчасністю заявлених вимог. Мотивувальною частиною судового рішення встановлено, що розмір заробітної плати [PERSON] склав 12\~000,00 грн, щоденна заробітна плата становила 600,00 грн. На підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України у межах цієї справи позивач не доводить обставини, установлені рішеннями судів першої та апеляційної інстанції по справі № 699/788/20. Тому позивач зазначає, що у період з 13.07.2020 по 19.01.2023 кількість робочих днів склала 642 днів. Отже розмір непроведеного розрахунку у період з 13.07.2020 до 17.01.2023 складає 385\~200,00 грн (642 робочих днів х 600,00 грн за один робочий день), тому позивач на даний час звернувся до суду із цим позов та просить стягнути на його користь вказані кошти з відповідача. У позові також зазначено, що на даний час позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20\~000,00 грн, докази чого будуть подані у строк та спосіб, передбачений ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Сума попереднього розрахунку судових витрат на правничу допомогу складає 40\~000 50\~000 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу зазначену справу передано на розгляд судді Літвіновій\~Г.М. Ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» копію ухвали суду та позовної заяви з додатками отримало 06.07.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №\~1940203281397. 24.07.2023 до суду надійшов відзив на позов, що підписаний представником відповідача ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» адвокатом Гапоненком Р.І. Відзив датований 20.07.2023. З додатків до нього вбачається, що протягом визначеного судом строку 21.07.2023 [PERSON] надіслав до суду, а також направив позивачеві відзив на позов. У відзиві представник відповідача [PERSON] просив відмовити у задоволенні цього позову, оскільки на його думку позивач [PERSON] пропустив визначений ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду. Водночас, судом установлено, що [PERSON] з 29.06.2023 не мав права здійснювати адвокатську діяльність. За інформацією із ЄДРЮО щодо юридичної особи з кодом ЄДРПОУ 36351411 після пред`явлення позову 09.06.2023 відбулася зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи. 12.06.2023 зареєстровані наступні зміни про юридичну особу: - зміна інформації для здійснення зв`язку з юридичною особою; - зміна видів економічної діяльності юридичної особи; - зміна кінцевого бенефіціарного власника або зміна відомостей про кінцевого бенефіціарного власника; - зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи; - зміна місцезнаходження юридичної особи; - зміна найменування юридичної особи (повного та/або скороченого); - зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи; - зміна установчих документів; - зміна фізичних осіб або зміна відомостей про фізичних осіб - платників податків, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо. Таким чином ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» (код ЄДРПОУ 36351411) змінило свою назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАР ТРЕЙД КО», змінило керівника на [PERSON] , а також змінило місцезнаходження та вид діяльності. При цьому відокремленим підрозділом ТОВ «ПАР ТРЕЙД КО» є представництво ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» в м. Конотопі Сумської області. З витягу вбачається, що керівник ТОВ «ПАР ТРЕЙД КО» Растівський Є.В. станом на дату подачі відзиву на позов був єдиною особою, яка могла вчиняти дії від імені юридичної особи відповідача. Однак 20.07.2023 в інтересах ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» саме [PERSON] як адвокат підписав відзив на позов та 21.07.2023 надіслав його позивачу та до суду. Ураховуючи, що відзив на позов підписаний та поданий особою, яка не має повноважень на ведення справи, ухвалою суду від 14.08.2023 відзив повернуто заявнику без розгляду. Зважаючи на те, що рішенням Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №VI-004/2023 від 29.06.2023 адвоката [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю строком на один рік, проте він продовжив адвокатську діяльність та 21.07.2023 направив відзив по справі позивач просив постановити окрему ухвалу з цього приводу. Також суд установив, що юридична особа відповідача повторно 08.08.2023 змінила назву, місцезнаходження, засновника, кінцевого бенефіціарного власника, види діяльності та керівника. Так, згідно з інформацією з ЄДРЮО юридична особа з ідентифікаційним кодом 36351411 має назву Товариство з обмеженою відповідальністю «НЕРОН І ПАРТНЕРИ», його засновником, кінцевим бенефіціарним власником та керівником з 08.08.2023 є [PERSON] . Місцезнаходження юридичної особи зареєстроване за адресою: вул. Січових Стрільців, 21, офіс 501, м. Київ, 04053. Ураховуючи актуальну інформацію з ЄДРЮО щодо ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» (код ЄДРПОУ 36351411), ухвалою суду змінено у справі відомості про юридичну особу відповідача та повідомлено про розгляд справи ТОВ «НЕРОН І ПАРТНЕРИ» за наявною у ЄДРЮО інформацією. Відповідно до змісту рекомендованого поштового відправлення № 1940203315275 сторона відповідача про розгляд справи повідомлена у порядку, визначеному п. 1 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128, п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, однак відзив на позов не подали, клопотання про бажання здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін не подавали. Разом з тим, колишній керівник відповідача [PERSON] на підставі договору управління майном від 07.06.2023 № 3-2 звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності, установленого ст. 233 КЗпП України, що є підставою для відмови в позові. Проте ураховуючи, що до цієї заяви не додано документів на ведення справи, заяву залишено без розгляду. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то відповідно до вимог ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Дослідивши письмові докази суд встановив таке. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Із записів трудової книжки [PERSON] [NUMBER] вбачається, що відповідно до наказу від 02.10.2017 № 153 його прийнято на посаду помічника юриста в ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери». Запис під № 9 у трудовій книжці позивача «переведення на посаду юриста», датований 01.08.2019, та підставою його внесення вказано наказ № 44-П від 01.08.2019. Запис під № 10 у трудовій книжці позивача «анулювання запису № 9», датований 02.10.2018. Запис під № 11 у трудовій книжці [PERSON] «звільнити з посади молодшого юриста у зв`язку із закінченням трудового договору» також датовано 02.10.2018. [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» (судова справа № 699/788/20), у якому на вирішення суду наступні позовні вимоги: - визнати незаконним звільнення [PERSON] з ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» з 02.10.2018 на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України та, як наслідок, визнати недійсними записи у трудовій книжці [PERSON] серії [NUMBER] під № 10 «Анулювання запису № 9» та під № 11 «Звільнити з посади молодшого юриста у зв`язку із закінченням трудового договору згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України»; - встановити факт перебування у трудових відносинах [PERSON] , [INFO] , з ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» у період часу з 03.10.2018 року по 10.07.2020 року, та зобов`язати ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери», в особі Президента Гапоненка Романа Івановича, внести до трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] запис про звільнення з 10.07.2020 року на підставі п. 3 ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України; - стягнути з ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» на користь [PERSON] , [INFO] , 69 536,72 грн. суми непроведеного розрахунку при звільненні, а також середній заробіток за період з 13.07.2020 року по час ухвалення рішення за непроведений розрахунок при звільненні з розрахунку 600,00 грн. за один робочий день; - вирішити питання розподілу судових витрат. Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 29.11.2021 по справі № 699/788/20 позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, а саме: - визнано недiйсними записи у трудовій книжці [PERSON] серії [NUMBER] під № 10 від 02.10.2018 «Анулювати запис № 9» та під № 11 від 02.10.2018 «Звільнити з посади молодшого юриста у зв`язку з закінченням трудового договору згідно ст п. 2 ст. 36 КЗпП України»; - встановлено факт перебування [PERSON] у трудових відносинах з ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» у період часу з 03.10.2018 по 10.07 2020; - зобов`язано уповноважену особу ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» внести до трудової книжки [PERSON] [NUMBER] запис про звільнення з посади юриста з 10.07.2020 на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України; - стягнуто з ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 69536,72 гривень, яка складається з заборгованості з виплати заробітної плати за період грудень 2019 - червень 2020 у розмірі 19334,00 грн.; заборгованості з заробітної плати за використану щорічну оплачувану відпуску строком 18 календарних днів у розмірі 7101,36 грн; компенсації за невикористані 18 днів щорічної оплачуваної відпустки у розмірі 7101,36 грн., вихідної допомоги у зв`язку зі звільненням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у розмірі 36000,00 грн; - указані виплати мають бути сплачені з застосуванням норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»; - ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» додатково до суми, що стягується на користь [PERSON] , має нарахувати як податковий агент податки й інші обов`язкові платежі та збори, а також здійснити їх перерахування до відповідних бюджетних та позабюджетних фондів; - вирішено питання щодо розподілу судових витрат; - у задоволенні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за період з 13.07.2020 по час ухвалення рішення за непроведений розрахунок при звільненні з розрахунку 600,00 грн. за один робочий день відмовлено через передчасність заявлених вимог. Останнє обґрунтовано тим, що факт існування між сторонами трудових відносин з 02.10.2018 до 10.07.2020 буде встановлено лише після набрання даним рішенням законної сили. Тоді ж можна стверджувати, що позивач був звільнений 10.07.2020. У день набрання цим рішенням законної сили у відповідача виникне обов`язок здійснити з позивачем розрахунок на підставі ст. 116 КЗпП України та виникнуть відповідно до ст. 117 КЗпП України підстави для притягнення відповідача до відповідальності за затримку розрахунку при звільненні. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції відповідач подав на нього апеляційну скаргу, однак постановою Черкаського апеляційного суду від 30.05.2023 рішення залишено без змін. Таким чином рішення Корсунь-Шевченківського районного суд Черкаської області по справі № 699/788/20 від 29.11.2021 набрало законної сили 30.05.2023. Саме з цього часу у відповідача виник обов`язок здійснити з позивачем розрахунок на підставі ст. 116 КЗпП України. Проте як зазначає позивач та не спростовує відповідач указаного зроблено не було. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Ураховуючи вказане установлено, що фактично сторони перебували у трудових відносинах з 02.10.2017 до 10.07.2020. Указаним рішенням також установлено, що позивач [PERSON] 13.07.2020 звернувся до ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» із заявою про видачу трудової книжки та копії наказу про звільнення, а також просив провести розрахунок при звільненні. Указану заяву зареєстровано в журналі вхідної кореспонденції ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» 13.07.2020 за № 366 (пункт 82 рішення). Установленими судом обставинами є також те, що відповідно до виписки з банківського рахунку № [NUMBER] АТ «ОТП Банк» загальна щомісячна сума перерахунку платежів, що маються характер заробітної плати [PERSON] , становила 12000,00 грн. після виключення сум відрахувань на податки. За період з грудня 2019 року по червень 2020 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] становила 19334,00 грн. Положеннями ч. 1 ст. 47 КЗпП України встановлено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. \~ \~ \~ \~Трудові відносини між сторонами припинено з 10.07.2020, проте рішення суду яким цей факт установлено набрало законної сили 30.05.2023. Отже, право на пред`явлення цього позову у [PERSON] виникло після набрання рішенням суду по справі № 699/788/20 законної сили, однак право на отримання виплат відповідно до ст. 117 КЗпП України позивач має з 13.07.2020. Станом на 13.07.2020 частина 1 ст. 117 КЗпП України була викладена у такій редакції «В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку». 01.07.2022 було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яким внесено зміни до статі 117 КЗпП та встановлено строк виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців. Дані зміни набули чинності 19.07.2022. Отже, з 19.07.2020 ст. 117 КЗпП України викладена у такій редакції: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті». У день\~звільнення позивач\~не працював,\~оскільки перебував\~у відпустці,\~що установлено\~під час\~розгляду справи\~№ 699/788/20\~(пункти\~80-82),\~а відповідач\~взагалі не\~визнавав факт\~існування трудових\~відносин з\~позивачем у\~період з\~02.10.2018\~до 10.07.2020. Позивач [PERSON] \~13.07.2020\~звернувся до\~ТОВ «МЮК\~«Гапоненко Роман\~і партнери»\~з заявою\~про видачу\~трудової книжки\~та копії\~наказу про\~звільнення,\~а також\~просив провести\~розрахунок при\~звільненні.\~Указану заяву\~отримано відповідачем,\~оскільки її\~зареєстровано в\~журналі вхідної\~кореспонденції ТОВ\~«МЮК «Гапоненко\~Роман і\~партнери» 13.07.2020\~за №\~366.\~Однак ні\~в день\~звільнення,\~ні після\~набрання законної\~сили судовим\~рішенням по\~справі №\~699/788/20 належні звільненому працівникові (позивачу) суми у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, виплачені не були. Звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі статті 117 КЗпП України наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця (власника або уповноважений ним орган). З огляду на викладене суд погоджується з твердженням позивача, що належним строком обрахування варто вважати строк до набрання законної сили Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (тобто до 18.07.2022) та шість місяців встановленого законом строку нарахування після 19.07.2022. Положеннями ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (постанова Об`єднаної палати КЦС від 27.01.2020 у справі № 682/3060/16-ц). Як вбачається із матеріалів справи наказу про звільнення та письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні позивач не отримував. Проте про порушення свого права позивач повинен був дізнатися не раніше набрання законної сили судовим рішенням по справі № 699/788/20, тобто 30.05.2023, на вирішення якої також ставилася позовна вимога про стягнення середнього заробітку за період з 13.07.2020 по час ухвалення рішення за непроведений розрахунок при звільненні, та у задоволенні якої цим рішенням було відмовлено через передчасність. Позов [PERSON] , що на даний час розглядається, відповідно до штемпеля на конверті направлено до суду 01.06.2023. Указане свідчить, що позивач не пропустив визначений ч. 1 ст. 233 КЗпП України строк на звернення до суду із цим позовом. Положеннями ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з абз. 1 п. 2 розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки. Відповідно до абз. 4 п. 2 розділу II Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з абз. 1 п. 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Рішенням суду по справі №\~699/788/20 було установлено, що середньоденна заробітна плата позивача становила 600,00 грн. За розрахунком суду загальна кількість робочих днів затримки повного розрахунку за період з 13.07.2020 до 19.01.2023 (закінчення шестимісячного строку після набрання чинності нової редакції ст. 117 КЗпП України) становить 635 дні (у 2020 році - 121 робочий день, у 2021 році 250 днів, у 2022 році 252 дні, у 2023 12 днів), а не 642 дні, як зазначено позивачем у позові. За таких обставин середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить 381\~000,00 грн. (635 днів Х 600,00 грн). У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. Положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач заявив вимоги майнового характеру у розмірі 385200,00 грн. Судовий збір за вказані вимоги має складати 3852,00 грн. Водночас, позивач [PERSON] при подачі цього позову судовий збір не сплачував, посилаючись на п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого позивачі звільняються від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати. Однак, як вказано вище, за висновком Об`єднаної палати КЦС, викладеним у постанові від 27.01.2020 у справі № 682/3060/16-ц, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже позивач не звільнений від сплати судового збору у даній справі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач заявив позовні вимоги у розмірі 385\~200,00 грн, проте суд задовольнив їх частково, а саме у розмірі 381\~000,00 грн, що становить 98,91% від заявленого розміру позовних вимог. Судовий збір за вказані вимоги дорівнює 3852,00 грн, отже з відповідача на користь державного бюджету необхідно стягнути 3810,01 грн судового збору (98,91%), а з позивача 41,99 грн (1,09%).

Outcome: partial