Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

У вересні 2022 року позивач акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»\~ звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, посилаючись на наступні обставини. [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 05.01.2015 року. Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком «Договір про надання банківських послуг», що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору стороникерувалисьч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Заявою позичальника підтверджується той факт, що вінбув повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. У відповідності з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти\~\~ договір у певній формі, він вважається\~\~ укладеним з моменту надання\~ йому цієї\~ форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій\~ формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися\~ сторони. Ч. 2 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцентуючи пропозицію банку, позичальник підписом у заяві про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», визнає та погоджується на запропоновані банком умови користування послугами банку. Також, одночасно із вищезазначеним свідченням приєднання до угоди позичальника, дія договору підтверджується фактом користування позичальником картковим рахунком та використання кредитних коштів, що повністю узгоджується з ч. 2. ст. 642 ЦК України, згідно якої особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений «Договір про надання банківських послуг», який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку, банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з частинами 1, 2 ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка, банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит, якщо\~ інше не встановлено договором або законом. Відповідно до виявленого бажання, [PERSON] було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт та видано кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 16000,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких позичальник при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, який відповідно 1.1.1.62 договору короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на її рахунку, в розмірі ліміту кредитування. Пунктом 1.1.3.2.3 договору передбачена можливість зміни «Тарифів банку» та інших невід`ємних частин договору. При цьому у сторін договору виникають обов`язки: у кредитора інформування позичальника щодо внесених змін, шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 договору; у позичальника отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (п. 1.1.2.1.3 договору). На підставі п. 1.1.5.2 договору, неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків, не звільняє клієнта від виконання його зобов`язань за даним договором. Згідно п.п. 1.1.6.1, 1.1.6.2 договору, зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку, серед яких є офіційний сайт банку, SMS - повідомлення клієнтам про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування. У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання\~ банківських\~ послуг» або «Тарифів банку», клієнт має право надати банку\~ заяву про розірвання договору, виконавши умови п. 2.1.1.5.4 договору. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме, надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених\~ договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник [PERSON] зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту, відповідно до п. 2.1.1.12.3 договору. Таким чином, позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів, внесенням коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше\~ мінімального обов`язкового платежу. Згідно до п. 1.1.1.60 договору, мінімальний обов`язковий платіж розмір боргових зобов`язань позичальника, які щомісяця повинен сплачувати останній протягом терміну дії карти. Мінімальний обов`язковий платіж розраховується в процентному співвідношенні від\~ загальної\~ заборгованості клієнта. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись\~ належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Позичальник [PERSON] не надавав своєчасно банку грошові\~ кошти для погашення заборгованості за борговими\~ зобов`язаннями. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також\~ ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір\~ є обов`язковим\~\~ для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням\~ зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне\~\~ виконання), тобто ухиляючись від\~ сплати\~ заборгованості за кредитом, позичальник порушує зобов`язання за даним договором. Згідно\~ ст.\~ 617 ЦК України, відсутність у боржника необхідних\~ коштів не є підставою для звільнення від\~ відповідальності за порушення\~ зобов`язання. Відповідно до договору, позичальник зобов`язався: погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного\~ ліміту, а також оплачувати\~ комісії на умовах, передбачених\~ цим договором; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання\~ виникнення овердрафту, а у разі невиконання зобов`язань за даним договором, на вимогу банку, виконати\~ зобов`язання з повернення кредиту, оплати винагороди\~ банку. Відповідно до п. 2.1.1.3.3 договору, позичальник доручив банку списувати з карткового рахунку\~ суми грошових\~ коштів у розмірі здійснених ним\~ операцій, а також вартість\~ послуг, визначену «Тарифами банку» при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових\~ зобов`язань згідно\~ п.п. 2.1.1.12.9 договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в банку, грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових\~\~ зобов`язань, у тому числі мінімального\~\~ обов`язкового платежу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти\~ позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується\~ повернути кредит та сплатити\~ проценти. Згідно п. 2.1.1.12.7.2 договору, в разі непогашення клієнтом боргових\~ зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були\~ здійснені\~ трати, за користування кредитом, клієнт сплачує банку\~ проценти в розмірі, зазначеному в «Тарифах банку», що діють на дату нарахування та викладені на банківському\~ сайті, з розрахунку 360 календарних\~\~ днів на рік, що\~\~ підтверджується п. 2.1.1.12.6 договору. У разі\~ виникнення\~ прострочених зобов`язань за кредитом, згідно п. 2.1.1.12.6.1 договору, клієнт\~ сплачує банку пеню в розмірі зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування. Відповідно до п.п. 2.1.1.12.10 договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх\~ боргових та інших\~ обов`язків за цим договором. В редакції «Умов та правил надання\~ банківських\~ послуг», що почала діяти з 01.03.2019 року, згідно до п. 2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд». [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 18.06.2020 року. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням. Згідно із ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частина 1 статті 1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (ч. 3 ст. 1281 ЦК України). На виконання вимог вищезазначеної норми закону, позивачем 27.08.2021 року була направлена претензія кредитора до Білоцерківської районної державної нотаріальної контори та 28.12.2021 року отримана відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємцем померлого позичальника є відповідач [PERSON] . 13.01.2022 року до спадкоємця позичальника було направлено лист-претензію, згідно якого позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Частиною 1 статті 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного успадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у її розмірі, що відповідає його частці у спадщині. Відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України, вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Станом на дату смерті, заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 05.01.2015 року, становить 15352,44 грн., яка складається з: - 15352,44грн. заборгованість за тілом кредиту в т.ч. 00,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 15352,44 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 00,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; - 00,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками; - 00,00 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; -\~ 00,00 грн. нарахована пеня; - 00,00 грн. нарахована комісія. Просили суд стягнути з відповідача [PERSON] користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у сумі 15352,44\~ гривень за кредитним договором № б/н від 05.01.2015 року та судові витрати в сумі 2481,00 гривень (а.с. 1-5). Заочним рішенням від 15.11.2022 року позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця було задоволено та стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н від 05.01.2015 року у розмірі 15352,44 грн. та судовий збір у сумі 2481,00 грн., а загалом 17 833,44 гривень ( а. с. 153-165 ). 02 серпня 2023 року за вх. № 34163 судом отримано заяву від відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.11.2022 року ( а. с. 168-171 ). Ухвалою суду від 26.09.2023 року заяву задоволено, скасовано заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.11.2022 року у справі № 357/8187/22 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення боргу та призначено цивільну справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін в судове засідання на 17.10.2023 року ( а. с. 183-186 ). 17 жовтня 2023 року справа була знята зі складу в зв`язку з перебуванням судді в складі колегії по кримінальній справі в нарадчій кімнаті. Відкладено розгляд справи на 07.11.2023 року ( а. с. 202 ). В судове засідання представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Балагурак Вероніка Василівна, яка діє на підставі довіреності (а.с. 92) не з`явилась, надавши разом із позовною заявою клопотання про розгляд справи у відсутність сторін ( а. с. 9 ). Відповідач [PERSON] в судове засіданняне з`явився, 06.11.2023 року за вх. № 48935 судом отримано клопотання, в якому [PERSON] просив розглядати справу за його відсутності. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів ( ч. 3 ст. 211\~ ЦПК України ). Оскільки учасники справи були належним чином повідомленими, надали заяви по розгляд справи у їх відсутність, суд вважає можливим здійснити судовий розгляд за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів, так як наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін ( представника сторони ), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». \~ Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справ не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. Встановлено, що позичальник [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 05.01.2015 рокута підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 41). Відповідно до виявленого бажання, позичальнику було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт та видано кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 16000,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких позичальник при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Пунктом 1.1.3.2.3 договору передбачена можливість\~ зміни «Тарифів банку» та інших невід`ємних частин договору. При цьому у сторін договору виникають обов`язки: у кредитора інформування позичальника щодо внесених змін, шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 договору; у позичальника отримання\~ виписки про стан та про здійснені\~\~ операції по карткових рахунках (п. 1.1.2.1.3 договору). На підставі п. 1.1.5.2 договору, неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків, не звільняє клієнта від виконання його зобов`язань за даним договором. Згідно п.п. 1.1.6.1, 1.1.6.2 договору, зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку, серед яких є офіційний сайт банку, SMS - повідомлення клієнтам про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування. У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів банку», клієнт має право надати банку\~ заяву про розірвання договору, виконавши умови п. 2.1.1.5.4 договору. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі,\~\~ а саме, надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених\~ договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту, відповідно до п. 2.1.1.12.3 договору. Таким чином, позичальник зобов`язався здійснювати погашення\~ кредиту та процентів, внесенням коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Згідно до п. 1.1.1.60 договору, мінімальний обов`язковий платіж розмір боргових зобов`язань позичальника, які щомісяця повинен сплачувати протягом терміну дії карти. Мінімальний обов`язковий платіж розраховується в процентному співвідношенні від загальної заборгованості\~ клієнта. Відповідно до умов договору, позичальник зобов`язався:погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених\~ цим договором; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, а у разі невиконання зобов`язань за даним договором, на вимогу банку, виконати зобов`язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку. Однак, позичальник не надавав\~ своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими\~ зобов`язаннями. Відповідно до п. 2.1.1.3.3 договору, відповідач доручив банку\~ списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену «Тарифами банку» при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов`язань згідно п.п. 2.1.1.12.9 договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в банку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових\~ зобов`язань, у тому числі мінімального\~ обов`язкового платежу. Згідно п. 2.1.1.12.7.2 договору, в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом, клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в «Тарифах банку», що діють на дату нарахування та викладені на банківському\~ сайті, з розрахунку 360 календарних\~ днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 договору. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом, згідно п. 2.1.1.12.6.1 договору, клієнт\~ сплачує банку пеню в розмірі зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування. Відповідно до п.п. 2.1.1.12.10 договору, банкмає право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх\~ боргових та інших обов`язків за цим договором. В редакції «Умов та правил надання банківських\~ послуг», що почала діяти з 01.03.2019 року згідно до п. 2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд». Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в строк, встановлений договором, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В силу ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). \~ Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, підписання заяви № б/н від 05.01.2015року свідчить про те, що позичальнику [PERSON] умови даного договору були цілком зрозумілі і він вважав їх справедливими по відношенню до нього. Вказаний\~ договір був прочитаний та підписаний сторонами. Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладені договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Стаття 1048 частина 1 ЦК України передбачає право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір та порядок одержання яких встановлюється договором. Позичальник зобов`язаний, відповідно до ст. 1049 ЦК України, повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані їй позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За кредитним договором, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що позичальник [PERSON] порушив умови договору та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості утворилась заборгованість перед банком у розмірі 15352,44 грн., яка складається з наступного: 15352,44 грн. заборгованість за тілом кредиту; 00,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 00,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 00,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625; 00,00 грн. нарахована пеня; 00,00 грн. нарахована комісія, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості (а.с. 25). Відповідно до копії свідоцтвапро смерть, серії [NUMBER] , яка видана 18 червня 2020 року Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , у віці 29 років, про що 18 числа червня місяця 2020 року складено відповідний актовий запис № 1244 Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 85). Згідно спадкової справи № 240/2020, яка міститься в матеріалах справи, встановлено, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] \~ звернувся до Білоцерківської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а. с. 116-148). Згідно отриманої судом відповіді 28.09.2022 року за вх. № 34495, за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 17.12.199 року (а.с. 105). Також, за цією адресою був зареєстрований і проживав до смерті [PERSON] , що підтверджується в матеріалах справи копією паспорта з відміткою про місце проживання, а саме: [ADDRESS] (а.с. 84). Інших спадкоємців, передбачених законом, які б прийняли спадщину на час відкриття спадщини не встановлено та матеріали спадкової справи не містять ( а. с. 116-148 ). Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України) щодо договірних правовідносин та спадкування, а правовідносини, що виникли між банком і боржником, який помер, після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями боржника, що вирішуються в порядку положень ст. 1282 ЦК України. За приписами ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (ч. 1 ст. 1282 ЦК України). У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку, визначеному ст. 1282 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Як визначено ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. Згідно принципу диспозитивності, визначеному у ст. 13 ЦК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Приймаючи до уваги положення наведених норм, суд зазначає, що при вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року (справа № 306/2000/16-ц), яку суд враховує при вирішенні цієї справи. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Тобто у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Як було зазначено вище, при вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. За чинним законодавством спадкоємці, що прийняли спадщину, повинні виконати боргові зобов`язання в межах дійсної вартості майна, одержаного ними у спадщину. Вартість спадщини визначається на час відкриття спадщини. Отже, умовою відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця є факт прийняття спадщини. Аналогічні роз`яснення надані в абз. 2 п. 32 Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Оскільки позичальник [PERSON] помер, то відповідати перед позивачем на підставі ст. ст. 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця мають спадкоємці у межах вартості майна одержаного у спадщину. Як зазначалось вище спадкова справа після смерті [PERSON] заведена на підставі звернення із заявою [PERSON] , батька померлого. Верховний Суд у постанові по справі № 640/6274/16-ц від 18.09.2019 вказав, що доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Встановлено, що відповідач по справі заявив своє право на прийняття спадщини звернувшись з відповідною заявою до державного нотаріуса Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Київської області, та прийняв спадщину після померлого [PERSON] , яка міститься в матеріалах справи. Однак, не оформив своїх спадкових прав, що підтверджується копією відповіді державного нотаріуса І.О. Карпусь, на запит від 29.11.2021 року представника ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 88). До того ж, з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, складеного 31.07.2023 року вбачається, що за [PERSON] відсутні відомості щодо нерухомого майна ( а. с. 172 ). В свою чергу, відповідач у заяві про перегляд заочного рішення заперечував щодо одержання в спадщину будь-якого майна, позивачем з цього приводу доводи відповідача не спростовано. Отже, хоча відповідач подав заяву до нотаріуса та прийняв спадщину, але майно у спадщину не одержав у зв`язку з його відсутністю. Крім того, з відповіді Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області на запит Білоцерківської районної державної нотаріальної контори щодо зареєстрованої техніки за [PERSON] вбачається, що інформація стосовно зареєстрованої техніки за [PERSON] відсутня ( а. с. 148 ). Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги покладенням на спадкоємців обов`язку сплатити заборгованість, не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця будь-якого спадкового майна, яке б входило до складу спадкової маси після померлого [PERSON] на час відкриття спадщини, його переліку та вартості, що унеможливлює стягнення, оскільки, як уже зазначалось, спадкоємець зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Спадкоємці повертають борги померлого лише в межах отриманого спадкового майна (ВС/КЦС у справі №552/4892/19 від 27.10.2021). Оскільки права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна, а відповідач такого майна у спадщину не отримав, про що зазначав відповідач про це у відзиві на позовну заяву, позивач зазначене не спростував та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів цьому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця є такими, що не\~ підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. Звертаючись до суду з вищевказаними позовними вимогами позивач сплатив судовий збір в розмірі 2481,00 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № ZZ420B1OSC від 10 серпня 2022 року\~ (а.с. 12). Оскільки не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача, не підлягають і стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати при зверненні до суду. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed