Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

В травні 2023 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення 3% річнихза невиконання грошового зобов`язання, посилаючись на наступні обставини. 11 жовтня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український Промисловий Банк» та [PERSON] (далі - Відповідач) був укладений Кредитний договір № 1277/ФКВ-07 (далі - Кредитний договір). Згідно з умовами даного Кредитного договору Відповідачу було надано кредит у розмірі 93 000 доларів США 00 центів, на строк до 10 жовтня 2022 року, зі сплатою за користування ним 14,5% річних. Відповідно до п. 1.11 Кредитного договору, Відповідач зобов`язаний сплачувати платежі за цим договором в розмірі, порядку та строки, встановлені цим договором та графіком платежів щодо погашення суми кредиту, процентів за користування ним, комісій банку, сукупних послуг, які надаються Відповідачу у зв`язку із укладенням цього договору, а також інших фінансових зобов`язань Відповідача, які виникають у зв`язку з укладенням договору. Пунктом 2.4 Кредитного договору передбачено, що повернення кредиту здійснюється щомісячно у розмірі не менше ніж 516,67 дол. США 67 центів по двадцяте число (включно) кожного місяця. Згідно п. 2.5 Кредитного договору повернення кредиту здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунку Відповідача на позичковий рахунок та/або шляхом внесення готівки до каси банку для зарахування на позичковий рахунок. 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк» та AT «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за Кредитним договором № 1277/ФКВ-07 перейшло до AT «Дельта Банк». На підставі протоколу електронного аукціону № UA-EA-2019-01-28-000021-Ь 12 квітня 2019 року між Банком та ТОВ «ЕС.Д1.СІ.ГРУП» (далі - Позивач) був укладений договір №1286/К купівлі - продажу майнових прав за Кредитним договором. Таким чином, кредитором за Кредитним договором став Позивач. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Відповідачем не було виконано зобов`язань за тілом кредиту та відсотками за кредитним договором, внаслідок чого у Відповідача утворилася заборгованість в розмірі 88 593 долара США 35 центів, яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням в розмірі 52 699 доларів 74 цента та заборгованості за несплаченими процентами - 35 893 долара США 61 цент. Ця заборгованість підтверджується Розрахунком заборгованості за договором кредиту №1277/ФКВ-07, складеним 12 квітня 2019 року AT «Дельта Банк». Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії. а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання, Позивач має право на стягнення з Відповідача 3% річних. Таким чином, оскільки позов подається 21 квітня 2023 року, нарахування за ч. 2 ст. 625 ЦК України має відбуватися за останні 3 роки, що передували цьому терміну, а отже з 21 квітня 2020 року. Сплата трьох відсотків річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Три відсотки річних за простроченою заборгованістю за процентами за кредитним договором №2615/0708/88-018 у розмірі 88 593 (вісімдесят вісім тисяч п`ятсот дев`яносто три) долара США 35 центів складатимуть:7 893 дол. США 30 центів. Просили суд стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» (Інд. код юридичної особи: 42231930) 3% річних за прострочення зобов`язання за відсотками за кредитним договором № 1277/ФКВ-07 з 24 березня 2020 року по 24 березня 2023 року у розмірі 7 893 (сім тисяч вісімсот дев`яносто три) дол. США 30 центів та судовий збір у розмірі 4 329 (чотири тисячі триста двадцять дев`ять гривень) 70 копійок ( а. с. 1-4 ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2023 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с. 22 ) та матеріали справи передані для розгляду. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. 18 травня 2023 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача\~ (а. с. 26). 21 червня 2023 року за вх. № 27356 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформацію про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо\~ зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача (а. с. 27). Згідно отриманої інформації вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 13.03.2012 року. Згідно ч. 1 ст. 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановлено законом порядку місце проживання ( перебування ) фізичної особи відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна. Ухвалою судді від 23 червня 2023 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» до [PERSON] про стягнення 3% річнихза невиконання грошового зобов`язання.\~ Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи призначено в судове засідання у справі на 17 липня 2023 року ( а. с. 28-29 ). Розгляд справи неодноразово відкладався з різних підстав, здебільшого у зв`язку з відсутністю відомостей про належне сповіщення відповідача, останнього разу відкладено розглядсправи на 02.11.2023 року ( а. с. 50). Позивач в судове засідання свого представника не направив, судом отримано заяву від представника [PERSON] про розгляд справи без участі сторони по справі. Просили розгляд справи 02.11.2023 року провести без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечують проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та\~ місце\~ розгляду\~\~ справи\~\~ повідомлялася\~\~ шляхом\~ направлення судової повістки на\~\~ адресу\~ місця\~ реєстрації, зазначеної\~ у\~\~ відповіді\~ відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській\~\~ області, однак на адресу суду не повернувся поштовий конверт. До цього, на виклики в попередні судові засідання, відповідач\~ не з`являлася, на адресу суду поверталися конверта, в яких причина повернення вказувалася працівниками пошти, як\~ за закінченням терміну зберігання або адресат відсутній за вказаною адресою Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасникам справи (ч. 6 ст. 128 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-якому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Враховуючи вимог ЦПК України, суд вважає, що відповідач про слухання справи була повідомленою належним чином. Тому, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду ( близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі\~ Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б ). До того ж, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 травня 2023 року\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ у справі № 755/17944/18, провадження № 61-185св23. В зазначеній постанові Верховний Суд вказував, що посилання касаційної скарги на те, що [PERSON] належним чиномне було повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, щопозбавило його можливості реалізувати належні йому процесуальні права, є безпідставними, так як наявна на а. с. 143 т. 3 довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повісткиу зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.Отже, наведені доводи касаційної скарги [PERSON] є безпідставними. Зазначене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі№ 906/142/18, провадження № 12-109гс19; від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507цс18. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Інших заяв та клопотань на час розгляду справи від учасників судового розгляду на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник позивача скористувався своїм правом, передбаченим ч. 3 ст. 211 ЦПК України звернувшись до суду з заявою про розгляд справи без участі сторони позивача. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлений відповідач [PERSON] не з`явилася в судове засідання, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надала відзив і\~ представник\~ позивача не заперечував проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд\~ вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. 02 листопада 2023 року судом було ухвалено проводити розгляд справи в заочному порядку. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи не з`явилися в судове засіданні, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи,\~ що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що11 жовтня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український Промисловий Банк» та [PERSON] (далі - Відповідач) був укладений Кредитний договір № 1277/ФКВ-07 (далі - Кредитний договір) ( а. с. 6-10 ). Згідно з умовами даного Кредитного договору Відповідачу було надано кредит у розмірі 93 000 доларів США 00 центів, на строк до 10 жовтня 2022 року, зі сплатою за користування ним 14,5% річних. Відповідно до п. 1.11 Кредитного договору, Відповідач зобов`язаний сплачувати платежі за цим договором в розмірі, порядку та строки, встановлені цим договором та графіком платежів щодо погашення суми кредиту, процентів за користування ним, комісій банку, сукупних послуг, які надаються Відповідачу у зв`язку із укладенням цього договору, а також інших фінансових зобов`язань Відповідача, які виникають у зв`язку з укладенням договору. Пунктом 2.4 Кредитного договору передбачено, що повернення кредиту здійснюється щомісячно у розмірі не менше ніж 516,67 дол. США 67 центів по двадцяте число (включно) кожного місяця. Згідно п. 2.5 Кредитного договору повернення кредиту здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунку Відповідача на позичковий рахунок та/або шляхом внесення готівки до каси банку для зарахування на позичковий рахунок. На підставі протоколу електронного аукціону № UA-EA-2019-01-28-000021-Ь 12 квітня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ЕС.Д1.СІ.ГРУП» (далі - Позивач) був укладений договір №1286/К купівлі - продажу майнових прав за Кредитним договором ( а. с. 11-13 ). Згідно додатку №1 до договору №1286/К купівлі - продажу майнових прав за Кредитним договоромТОВ «ЕС.Д1.СІ.ГРУП» набув права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 1277/ФКВ-07 ( а. с. 14-15 ). Збоку позивача додано до позовної заяви розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 1277/ФКВ-07 від 11.10.2007 року ( а. с. 17-19). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Така правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду міститься у Постанові від 11 вересня 2018 року у справі №910/7320/17. Таким чином, кредитором за Кредитним договором № 1277/ФКВ-07 від 11.10.2007 рокустав позивач. Встановлено, що відповідачем не було виконано зобов`язань за тілом кредиту та відсотками за кредитним договором, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість в розмірі 88 593 долара США 35 центів, яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням в розмірі 52 699 доларів 74 цента та заборгованості за несплаченими процентами - 35 893 долара США 61 цент, що підтверджуєтьсярозрахунком заборгованості за договором кредиту №1277/ФКВ-07, складеним 12 квітня 2019 року AT «Дельта Банк» ( а. с. 16, 17-19 ). Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії. а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Позивач звертаючись до суду з вказаною позовною заявою вважає, що має право на стягнення з відповідач\~ 3% річних з прострочення виконання зобов`язання зі сплати процентів за кредитним договором. За ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання, позивач має право на стягнення з відповідача 3% річних. У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі № 642/493/17-ц. Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Сплата трьох відсотків річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Положення статті 11 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Тобто відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, - за наявності прямої вказівки про це в законі. За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду. Приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження№ 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). Так, приписи ст. 625 ЦК України передбачають, що розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачали інший розмір процентів річних. У постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 263/8216/20 (провадження № 61-9100св21) зазначено, що: «цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання». Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини 2 статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, провадження № 12-142гс19, від 03 листопада 2020 року у справі № 921/315/18. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках ( ч. 1 ст. 13 ЦПК України ). Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку 3% річних ( розрахунок міститься в позовній заві ) ( а. с. 3 ), 3% річних складає 7 893 дол. США 30 центів, вказана сума розрахована за період з 21.04.2020 року по 21.04.2023 року ( за останні три роки ) на суму боргу в розмірі 88 593 доларів США 35 центів, де борг складається з заборгованості за основним зобов`язанням в розмірі 52 699,74 доларів США та заборгованості за несплаченими процентами в розмірі 35 893,61 доларів США. Тому, враховуючи вищевикладене та позиції, викладені в постановах Верховного Суду, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині щодо стягнення з відповідача 3% річних за прострочення зобов`язання за відсотками за кредитним договором № 1277/ФВ-07 за період з 21 квітня 2020 року до 10 жовтня 2022 року ( дата повернення кредиту ) є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства, так я крегулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини 2 статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тобто, за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Оскільки боржник не виконав взяті на себе зобов`язання та після спливу строку дії кредитування ( 10.10.2022 року ) не повернув кошти, де борг становить 88 593,35 доларів США, то за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Тому, враховуючи порушення боржником зобов`язань за кредитним договором, на дату повернення кредиту ( 10.10.2022 року ) з 11 жовтня 2022 року по 21.04.2023 року ( межи заявлених вимог ), відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за прострочення зобов`язання в розмірі 1 405,35 доларів США. Три відсотки річних = сума заборгованості*3%/100*кількість прострочених днів/кількість днів у році ( 88 593,35 доларів США заборгованість * 0,03 ( 3% ) * 193 дні ( кількість прострочених днів ) / 365 ( кількість днів у році ). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. \~ Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. У разі відмови в позові - на позивача. Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 4 329,70 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжною інструкцією № 95 від 19.04.2023 року ( а. с. 5 ). Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу складає 2684 грн. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» визначено ставки судового збору, розмір яких, з урахуванням прожиткового мінімуму, з 01.01.2023 року становить: за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 2684 грн. і не більше 939400 грн. Відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 02.11.2023 року ( день ухвалення рішення ), вартість 1\~ долара 36,26 грн. Оскільки позовні вимоги позивача були задоволені частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 3% річних за невиконання грошового зобов`язання в розмірі 1 405,35 доларів США, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 764,36 гривень ( 1 405,35 доларів США ( сума, яка підлягає до стягненню з відповідача )\~ х\~ 36,26 доларів США ( курс НБУ на день ухвалення рішення 02.11.2023 року ) = 50 957,99 гривень х 1,5 %\~ ). Оскільки позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на його користь понесені судові витрати пропорційнорозміру задоволених позовних вимог в розмірі 764,36 гривень. Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial