Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: виконавчий комітет Миргородської міської ради, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свій позов мотивувала тим, що з з 2001 року по 01.04.2010 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, [PERSON] . За час перебування сторін у шлюбі, у них народилась дитина: [PERSON] , [INFO] . За час перебування у фактичних шлюбних відносинах відповідач належної уваги та піклування дитині не приділяв, а після того, як сторони припинили сімейні стосунки, з 2010 року взагалі самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина. Дитина завжди проживала та проживає з матір`ю, при вирішенні питання про розірвання шлюбу, відповідач погодився на проживання дитини з позивачкою та не бажав приймати участь у його вихованні. 03.06.2011р. позивачка уклала новий шлюб з [PERSON] , який з цього часу по сьогоднішній день піклується, виховує дитину сторін та матеріально її утримує. З 2010 року відповідач спільно з дитиною не проживає, не цікавиться її життям, не бере участі в її вихованні, не спілкується з сином, не виховує його, не цікавиться життям дитини, не виконує жодних батьківських обов`язків. Відповідач ніколи не цікавився здоров`ям сина, ніколи не був з ним на святах та шкільних заходах які відбувались для дітей. При останній розмові з позивачкою по телефону у 2018 році, відповідач повідомив позивачку про те, що не збирається в подальшому проживати в Україні і що в нього своє життя, в якому немає ані її, ані їх сина, тому всі подальші питання щодо виїзду сина їй вирішувати без нього. Куди він збирається поїхати позивач не повідомив. З того дня відповідач змінив номер телефону і у позивачки з ним повністю втрачений зв`язок. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема; не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, і робить це свідомо. На протязі 13 років відповідач нехтує своїми правами, не приймає жодної участі у житті та розвитку дитини, тобто злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно неї. Просила позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно сина, [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача щомісячно, до досягненні дитиною повноліття. Ухвалою суду від 23.08.2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 21.09.2023р. підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позвиачки - адвокат Долженко О.М. позов підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач, сповіщений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав. Згідно із ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи до початку судового засідання подала заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, також просила долучити до матеріалів справи висновок виконавчого комітету Миргородської міської ради про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивачка є її кумою, знайомі вони з 2015 року. Відповідач з сином не спілкується, не бачиться, [PERSON] вважає своїм батьком теперішнього чоловіка [PERSON] . Колі [PERSON] був меншим, то питав про батька, але вже багато років вони не спілкуються, перешкод для їх спілкування з боку матері не було, [PERSON] навпаки намагалась сприяти їх контакту. [PERSON] навчається зараз за кордоном, до цього навчався з її сином, батько [PERSON] ніколи в школу не приходив, а приходив тільки чоловік [PERSON] , якого [PERSON] називає батьком. Знає, що [PERSON] підтримує матір в бажанні позбавити його батька батьківських прав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачку знає, здавала їм житло в м. Миргороді з серпня 2014 року, жили до 2020 року. В них приязні стосунки, вони спілкувались, їх діти дружили. Відповідача ніколи не бачила, вона думала, що чоловік [PERSON] - [PERSON] є батьком її дітей і [PERSON] , і [PERSON] , іншого тата [PERSON] вона не знала. [PERSON] знав, що в нього є тато, називав його « [PERSON] », намагався йому телефонувати, а потім перестали спілкуватися, [PERSON] був ображений на нього, казав, що тато його зрадив, зв`язок між ними втрачений. [PERSON] з чоловіком не чинила перешкод для спілкування дитини з батьком, [PERSON] , коли хотів, ще телефонував батькові перший рік, але потім зрозумів, що батько з ним не хоче спілкуватися. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 01.04.2010р., шлюб між сторонами було розірвано (а.с.12). Також встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серія [NUMBER] від 29.11.2007р., копією свідоцтва про шлюб позивачки серія [NUMBER] від 03.06.2011р.. відповідно до якого після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 9,13). Відповідно до довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 09.10.2018р. та 18.02.2022р.позивачка [PERSON] та її син [PERSON] , [INFO] , є внутрішньо переміщеними особами та фактично проживають в м. Миргород (а.с.8,11). Відповідно до довідок, виданої директором онлайн Школи «Гранд-Експо» від 29.08.2023р. та директором опорного закладу освіти «Миргородський ліцей «Лінгвіст» ММР Полтавської області від 17.08.2023р., вихованням дитини [PERSON] займається мати та її чоловік [PERSON] , батько не бере участі у вихованні дитини, не приймав участі у батьківських зборах та інших заходах (а.с.42,43). Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виконавчий комітет Миргородської міської ради Полтавської області, як орган опіки та піклування, надав висновок №3954/01-35 від 16.10.2023 року, в якому зазначив, що відповідно до акту обстеження житлових умов від 15.08.2023р., [PERSON] разом з родиною проживають у власній квартирі за адресою: [ADDRESS] , умови проживання родини добрі, для дітей створені всі необхідні умови для ї повноцінного життя та розвитку. Враховуючи відсутність необхідної інформації від батька дитини, не можуть надати висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1 та ч.2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, позбавлення відповідача батьківських прав на даний момент, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, враховуючи свідоме нехтування батьком своїми батьківськими обов`язками, що знайшло підтвердження у судовому засіданні, на думку суду є єдиним можливим засобом забезпечення дитині спокійного життя та гармонічного виховання, як того вимагає ст. 150 СК України. Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, що є підставою відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України для позбавлення його батьківських прав. Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню в інтересах неповнолітньої дитини. При цьому застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, він має право бути поновленим у батьківських правах відносно своєї дитини відповідно до положень ст.169 СК України. Щодо вимог позивача про стягнення аліментів суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, стягнувши з відповідача на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини всіх видів доходу відповідача на користь позивачки. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн. на користь держави та 1073,60 грн. користь позивачки. На підставі викладеного та

Outcome: approved