Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому вказав, що з відповідачкою [PERSON] він перебуває у шлюбі, який зареєстровано 16 серпня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зачепилівського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 19. Від даного шлюбу подружжя має двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначив, що спільне сімейне життя з відповідачкою не склалося, подружні стосунки припинено, вони проживають окремо, причиною розпаду сім`ї є несумісність характерів та взаємне непорозуміння, різні погляди на шлюб та сім`ю, подальше перебування у шлюбі буде суперечити його інтересам. Згоди про утримання неповнолітніх дітей досягнуто, вони будуть проживати разом з ним. Тому позивач просив суд розірвати шлюб та залишити проживати разом з ним неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою судді від 31 жовтня 2023 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (без виклику) за наявними у справі матеріалами. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачка відзив на позовну заяву не надала. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Від відповідачки надійшла заява про розгляд справи без її участі, проти позовних вимог [PERSON] щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом з ним не заперечує. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що шлюб сторін зареєстрований 16 серпня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зачепилівського районного управління юстиції у Харківській області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблений актовий запис № 19, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від даного шлюбу подружжя має двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Нормами ст.51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Ст. 112 СК України вказує на те, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, одного з дітей. Згідно ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. В силу ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що між сторонами відсутня згода щодо перебування у шлюбі, їх спільне сімейне життя не склалося, шлюбно-сімейні стосунки не підтримуються, відповідачка не заперечує проти позову, тому суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Крім цього судом встановлено, що сторони дійшли згоди щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей після розірвання шлюбу з батьком, про що свідчить заява матері дитини - відповідачки [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років. Згідно ст. 11 Закону України Про охорону дитинства, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. При визначенні місця проживання дитини необхідно врахувати найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Згідно статті 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. А тому, вирішуючи заяву позивача щодо визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Саме до такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові №200/952/18 від 15 січня 2020 року. Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів про наявність спору між сторонами щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей, втім позивачем заявлено вимогу про залишення проживання спільних синів [PERSON] та [PERSON] разом із ним після розірвання шлюбу, відповідачка не заперечила щодо вказаної вимоги, то у розрізі заявлених вимог в межах розгляду даної цивільної справи судом не вирішується питання про визначення місця проживання спільних дітей, судом вирішується лише питання про залишення проживання дітей з тим із батьків після розірвання шлюбу, з ким наразі діти проживають, відтак суд доходить висновку про залишення неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON] проживати разом із батьком. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить із наступного. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як вбачається із матеріалів позовної заяви, позивач не очікує відшкодування понесених ним судових витрат, тому дане питання судом не вирішується. На підставі викладеного,

Outcome: approved