Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

[PERSON] , за участю заінтересованих осіб - Одеської міської ради, державного нотаріуса Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса Мойсеєвої С.О. звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Обґрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що [PERSON] та його матері [PERSON] на праві спільної власності належав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка загальною площею 0,0806 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110137600:18:004:0003. [INFO] померла мати заявника, яка на випадок своєї смерті залишила заповіт. Так, згідно заповіту від 21.09.2004 року [PERSON] на випадок своєї смерті здійснила наступне розпорядження, а саме заповіла своєму синові [PERSON] належний їй житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, на якій він розташований. Після смерті матері [PERSON] з метою оформлення своїх спадкових прав звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Оформлення спадщини відносно 1/2 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , відбулося у передбаченому законодавством порядку. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку державним нотаріусом Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса Мойсеєвою С.О. було відмовлено з огляду на те, що частки у праві власності на земельну ділянку за кадастровим номером 5110137600:18:004:0003 не визначені. У зв`язку з цим, просить суд задовольнити дану заяву, та встановити юридичний факт рівності часток, а саме по 1/2 на кожного співвласника (1/2 [PERSON] та 1/2 [PERSON] ) у праві власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0806 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110137600:18:004:0003. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився. Однак, надав суду заяву, в якій заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити та провести розгляд даної справи за його відсутності. Представник заінтересованої особи Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, сповіщався судом про час та місце слухання справи. Заінтересована особа державний нотаріус Мойсеєва С.О. в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце слухання справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що заявник 22.01.2008 року рішенням Одеської міської ради № 2243 - V [PERSON] та [PERSON] була надана у спільну власність земельна ділянка за кадастровим номером 5110137600:18:004:0003, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджується наявною в матеріалах справи копією державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЖ № 300601 від 09.09.2008 року. У вказаному Державному акті частки учасників спільної власності не визначені. [INFO] померла мати заявника [PERSON] , яка є одним із співвласників вказаної вище земельної ділянки. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне спадкодавцю майно, до складу якого увійшли належна померлій частина у будинковолодінні за адресою: [ADDRESS] та частина на вказану вище земельну ділянку за кадастровим номером 5110137600:18:004:0003. Судом встановлено, що згідно Заповіту від 21.09.2004 року [PERSON] на випадок своєї смерті здійснила наступне розпорядження, а саме заповіла своєму синові [PERSON] належний їй житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, на якій він розташований. Вказаний Заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю. за реєстровим № 4195. Після смерті матері [PERSON] з метою оформлення своїх спадкових прав звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. У поданій заяві заявник зазначає про те, що оформлення спадщини відносно 1/2 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , відбулося у передбаченому законодавством порядку. Суд зазначає, що у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку державним нотаріусом Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса Мойсеєвою С.О. було відмовлено з огляду на те, що частки у праві власності на земельну ділянку за кадастровим номером 5110137600:18:004:0003 не визначені, що підтверджується наявною у матеріалах справи Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2276/02-31 від 28.08.2023 року. Даний факт позбавляє можливості заявника оформити свої спадкові права за померлою матір`ю [PERSON] . Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно приписів ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Вказаний висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 22.04.2020 року у справі № 200/14136/17, яку суд в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи. Під спором про право в справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви. Визначальним при розгляді заяви про встановлення певних фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки, має значення наявність чи відсутність спору між спадкоємцями. Процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість. Вказаний висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 23.12.2021 року у справі № 442/1904/20. Судом встановлено, що метою встановлення факту рівності часток співвласників є необхідність заявнику оформлення своїх спадкових прав за померлою матір`ю. Суд зазначає, що під час розгляду даної заяви відсутній спір про право, оскільки земельна ділянка за кадастровим номером 5110137600:18:004:0003, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належала на праві спільної власності тільки двом особам, а саме заявнику [PERSON] та його померлій матері [PERSON] , яка згідно заповіту від 21.09.2004 року належну їй частину земельної ділянки заповіла своєму синові [PERSON] . З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що вимоги [PERSON] підлягають розгляду саме в порядку окремого провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно приписів ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч. 3 - 5 ст. 89 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. З огляду на вище викладене, беручи до уваги той факт у Державному акті Серії ЯЖ № 300601 від 09.09.2008 року не визначено часток учасників спільної власності, суд доходить висновку, що, в силу приписів ст. 86 ЗК України, земельна ділянка кадастровим номером 5110137600:18:004:0003, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності у рівних частках, а саме по 1/2 кожному. У зв`язку з вищевикладеним, суд доходить висновку, що вимога заявника про встановлення факту, що частка [PERSON] у праві спільної власності на земельну ділянку за кадастровим номером 5110137600:18:004:0003, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , становить 1/2 частку, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Однак, суд вважає, що у задоволенні вимоги в частині визначення частки у майні за померлою [PERSON] слід відмовити з огляду на наступне. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Як на обґрунтування заявлених вимог в цій частині [PERSON] посилається, зокрема, на те, що відсутність визначення часток всіх співвласників, в тому числі й спадкодавця у праві спільної власності на земельну ділянку позбавляє його можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом у позасудовому порядку, що підтверджується зазначеною вище Постановою державного нотаріуса Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса Мойсеєвої С.О. № 2276/02-31 від 28.08.2023 року. Таким чином, заявник звернулася до суду із метою захисту свого спадкового права. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Даний висновок сформовано у постанові КЦС/ВС від 16.06.2021 року за результатами розгляду справи № 570/997/19, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи Згідно частини 1 статті 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Приймаючи до уваги те, що заявник позбавлений можливості в іншому, ніж у судовому порядку встановити факт належності йому 1/2 у праві спільної власності на земельну ділянку, суд приходить до висновку, що надані заявником докази є належними, допустимими, достовірними, а в своїй сукупності достатніми для часткового задоволення даної заяви.

Outcome: partial