Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , адвокат Поляк М.В., звернулась до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики до відповідача [PERSON] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.05.2023 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики на суму 1250,00 Євро. На підтвердження укладення договору позики, позичальник надав позикодавцю розписку, написану ним власноручно, у якій зазначив, що передані кошти за цією розпискою мають статус по-зики згідно чинного законодавства України та зобов`язався повернути їх в повному об-сязі в строк до 15.06.2023 року. У разі недотримання свого обов`язку, зобов`язався ви-платити пеню в розмірі 150 Євро. Представник позивача стверджує, що по сьогоднішній день відповідач борг не по-вернув та не вчинив жодної дії, спрямованої на виконання своїх обов`язків за дого-вором позики. У зв`язку з вищевикладеним, просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 30.05.2023 року у розмірі 1400 Євро та стягнути судові витрати. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01.08.2023 року від-крито провадження по справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження в судове засідання та надано відповідачу строк для подан-ня відзиву. Позивач в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи був по-відомлений у встановленому законом порядку. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак спрямувала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та про-сить їх задовольнити. Проти винесення по справі заочного рішення не заперечує. Також подала клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, згідно якого просила стягнути 12060,00 гривень та судовий збір у розмірі 1075,00 гривень. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча неодноразово повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи судом, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у вста-новлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними мате-ріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відпові-дачем відзиву та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п.3 та п.4 ч.1 ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обста-вини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність дока-зів для вирішення справи, наданих до суду. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247, ст.280 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та за письмовою згодою позивача у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задово-ленню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно боргової розписки від 30.05.2023 року, [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , отримав в борг від [PERSON] , [INFO] , грошові кошти в сумі 1250,00 Євро. При цьому, відповідач зобов`язався повернути позивачу отриману суму позики не пізніше 15.06.2023 року. При цьому, в разі недотримання цього обо-в`язку, відповідач зобов`язався виплатити пеню в розмірі 150,00 Євро (а.с.11). Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передба-чених цим Кодексом випадках. Статями 12, 13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, згідно з якими кожна сторона повинна до-вести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих до-казів. Згідно ч.1 ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути пози-кодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли по-зикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною другою статті 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укла-дення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошо-вої суми або визначеної кількості речей. З аналізу статей 510, 545, 1046, 1047 ЦК України вбачається, що розписка є бор-говим документом та може бути надана позикодавцем для підтвердження перед ним не-виконаного зобов`язання за договором позики. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути пози-кодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими озна-ками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були переда-ні йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Верховний Суд України у постанові від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 зазна-чив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є дока-зом не лише факту укладення договору, але і факту передачі грошової суми позичаль-нику. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами існують договірні зобов`язання позики в сумі 1250,00 Євро. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Разом з цим, позивач вказує, що відповідачем не було здійснено жодних дій, спря-мованих на повне чи часткове погашення заборгованості. Таким чином, враховуючи той факт, що згідно умов договору позики грошові кошти відповідач по справі зобов`язувався повернути позивачу до 15.06.2023 року, від-повідач [PERSON] , в порушення вимог ст.ст.530, 629, 1049 ЦК України не виконав по-кладений на нього обов`язок повернути грошові кошти отримані за борговою розпис-кою у повному обсязі в строк, передбачений умовами договору, суд приходить до ви-сновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості є обґрунто-ваними та підлягають задоволенню в повному обсязі у розмірі 1250,00 Євро. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Ко-дексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 2 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі про-строчення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від-повідно до статті 1048 цього Кодексу. За положеннями ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зо-бов`язання. За змістом ст.551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума і її розмір може бути збільшено договором. Відповідно до умов договору, відповідач, у разі невиконання умов договору, зо-бов`язався сплатити пеню в розмірі 150,00 Євро. Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованою вимогу щодо стягнення з від-повідача розміру пені у зв`язку з невиконанням останнім умов договору. Також, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача, у від-повідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1073,60 грн. Щодо заявлених вимог про стягнення витрат на правову допомогу, суд вважає не-обхідним зазначити наступне. З положень ст.26, ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяль-ність» слідує, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, який укладається в письмовій формі та до якого застосовуються за-гальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може вчи-нятися усно у випадку надання усних і письмових консультацій. Згідно з ч.1, ч.2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та на-дання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксо-ваний розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допо-моги. Частиною 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з ураху-ванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирі-шення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду спра-ви, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для спра-ви, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досу-дового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Разом із клопотанням про стягнення витрат на правничу допомогу представник позивача надала договір №176/22 про надання юридичної (правничої) допомоги, звіт (акт) про надані послуги [PERSON] у зв`язку із переглядом справи №727/ 7794/23 в суді першої інстанції, згідно якого позивач [PERSON] сплатив за надані юридичні послуги 12 060,00 грн., що також підтверджується квитанцією до прибут-кового касового ордера №08/11/2023. Згідно вимог ч.5 ст.137 ЦПК України у разі дотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правни-чу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, не зважаючи на відсутність клопотання відповідача, суд, надаючи оцінку зазначеним вище аргументам, зважаючи на складність справи, ціну справи та її значення для сторін, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також вра-ховуючи принцип пропорційності, - приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу у розмірі 12 060,00 грн. є не співмірними зі складністю справи та підлягають зменшенню до 4 100,00 грн.

Outcome: approved