Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

Позивач звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , третя особа - Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради в особі органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав. На обґрунтування позову зазначила, що з 03 червня 2006 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Бабушкінського районним суду м. Дніпропетровська від 27.02.2017 року шлюб між ними був розірваний. Після припинення шлюбних стосунків Відповідач покинув доньку, та до теперішнього часу не проявляє ніякої зацікавленості до дитини, зовсім не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не спілкується з дитиною взагалі. Наразі донька позивачки є ученицею 9-А класу Комунального закладу освіти «СЗШ № 52» ДМР. Наданою характеристикою вищезазначеного учбового закладу підтверджується, що Відповідач, батько дитини ніяким чином не приймає участі у навчанні та вихованні доньки. Відповідно до характеристики сім`ї наданою Комунальним закладом освіти «СЗШ № 52» ДМР батько дитини взагалі ніколи не з`являвся, батьківські збори не відвідував, з класним керівником зв`язок не підтримує. Таким чином з 2017 року виховання доньки лежить на позивачці. Відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, проявивши байдужість до долі своєї дитини, і таке ухилення полягає у невиконанні майже всього без виключення можливого і передбаченого законом спектру обов`язків батька відносно дитини. Відповідач жодного разу не цікавився успіхами дитини у навчанні. Не забезпечував всім необхідним для навчання та відпочинку. Не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Не вчиняє дій щодо надання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей. Не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, виявляння інтересу до внутрішнього світу дитини. Не приймає участь у її повсякденному житті. Не створює умови для отримання дитиною освіти. Що в свою чергу свідчить про байдужість до дитини та фактом самоусунення від своїх батьківських обов`язків. Про умисний характер такого ухилення свідчить його тривалість. Про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання, підготовку до самостійного життя піклується позивачка. Позивачка та представник позивачки в судове засідання не з`явилися, представник позивачки надала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутність, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та місце судового розгляду, своїм правом дати особисто пояснення в судовому засіданні чи подати відзив на позов не скористався, надав заяву про розгляд справи за його відсутність, позов про позбавлення батьківських прав визнає у повному обсязі. Представник третьої особи - до судового засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги просила задовольнити, також надала висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на таке: Судом встановлено, що сторони у справі з червня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2017 року, що підтверджується копією рішення доданою до матеріалів справи. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05.12.2006 року Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1390. Відповідно до висновку органу опіки та піклування адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, від 22.05.2023 № 4/3-143, комісією з питань захисту прав дитини одноголосно було прийнято рішення про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Органом опіки встановлено, що батько не приймає участі у житті, навчанні, вихованні дитини, не проживає разом з дитиною. З висновку органу опіки та піклування від 22.05.2023 № 4/3-143 та наданих характеристики КЗО «СЗШ № 52» ДМР та довідки КЗО «Спеціалізована СЗШ № 53 з поглибленим вивченням німецької мови» ДМР, довідки про реєстрацію місця проживання особи від 02.12.2020 року № 02.3-24/18492 судом встановлено, що мати дитини приділяє увагу навчанню та вихованню доньки, брала активну участь у виховному процесі та житті дитини, дитина була завжди охайна, оплату за відвідування навчального закладу також здійснювала мати. [PERSON] , [INFO] , мешкає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , батько дитини з ними не мешкає. Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається із тексту позовної заяви, позивач, звертаючись до суду з позовом до [PERSON] , підставою позбавлення батьківських прав відповідача зазначила п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з п.п. 15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Слід розуміти, що поняття ухилення від виконання обов`язку і невиконання обов`язку не є тотожними. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про розвиток дитини, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для матері (батька), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Із матеріалів справи вбачається, що відповідач на засідання комісії з питань захисту прав дітей не з`явився, пояснень не надав, про бажання спілкуватися з донькою та приймати участь у її житті не заявляв. Відповідач [PERSON] , особисто в судове засідання не з`явився, своїм правом на надання пояснень щодо своїх заперечень проти позбавлення батьківських прав не скористався, надав заяву в якій зазначив, що позов про позбавлення батьківських прав визнає у повному обсязі. Таким чином, належних та допустимих доказів щодо будь якої участі відповідача у виконанні своїх обов`язків у вихованні дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти матеріали справи не містять. Жодних доказів на підтвердження бажання відповідача приймати участь у вихованні, навчанні, підтримання здоров`я, дозвіллі дитини впродовж судового розгляду справи з грудня 2022 року до листопада 2023 року матеріали справи не містять. Тому суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача зробить життя дитини кращим, ніж зараз, буде відсутня залежність від волі відповідача щодо вирішення багатьох питань, в тому числі, але не виключно, про виїзд за кордон, це буде відповідати інтересам дитини. Проаналізувавши встановлені обставини по справі та матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача підлягають задоволенню, оскільки позивачем надані достатні докази свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідача, які свідчать про ухилення [PERSON] , [INFO] , від виховання доньки [PERSON] , [INFO] , тому позбавлення батьківських прав буде відповідати меті цього заходу: захист інтересів дитини. Відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судові витрати у розмірі 992, 40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved