Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, згідно якої просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Свої вимоги аргументує тим, що [INFO] помер її дід, по лінії батька [PERSON] , якому на праві власності належав, житловий будинок [ADDRESS] . Після смерті діда [PERSON] відкрилася спадщина за законом на майно остан¬нього, а на день його смерті разом з ним проживали дружина, баба позивачки, [PERSON] , яка померла та її батько [PERSON] . Позивачка вважає, що має право на спадщину за законом що належало померлому [INFO] батькові [PERSON] , оскільки такий фактично прийняв спадщину від [PERSON] шляхом фактичного користування. Позивачка звернулася до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті діда [PERSON] . Проте спадкоємець за законом, її тітка [PERSON] ще 12 травня 2011 року оформила спадщину вказаного вище житлового будинку лише на себе, та незаконно отримала у нотаріуса Свідоцтво про право на спадщину, але відповідно до рішення Перемишлянського районного суду 04 квітня 2017 року, в дане Свідоцтво про право на спадщину за законом мало бути внесено зміни та скасовано державну реєстрацію права власності від 26.05.2011 року на [PERSON] , а також зобов`язано Перемишлянську державну нотаріальну контору видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 спадкового житлового будинку [ADDRESS] . Вказаний вище будинок формально рахується згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 травня 2011 року ще за відповідачем - [PERSON] , але остання не зареєструвала за собою право власності на частину спадкового будинку в Держреєстрі речових прав на нерухоме майно, тобто позивачка вважає, що має право зареєструвати за собою право власності на житловий будинок [ADDRESS] . На виконання вказаного вище рішення суду позивачка звернулася до Перемишлянської державної нотаріальної контори про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 ідеальну частину спадкового житлового будинку [ADDRESS] , на що нотаріус письмово відмовив та рекомендував звернутися до суду для визнання права власності у порядку спадкування, оскільки не може внести такі зміни. Житловий будинок [ADDRESS] вона прийняла шляхом фактичного користування, оскільки використовує за цільовим призначенням - періодично в ньому проживає, але без правовстановлюючого документу. Крім того, позивачкою за власні кошти виготовлено технічний паспорт на вказаний будинок. Представник [PERSON] адвокат Яцишин А.В., подав відзив на позовну заяву, згідно якого проти задоволення позовних вимог заперечив, зазначивши, що предметом даної справи є позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на спадкове нерухоме майно - житловий будинок [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є спадкоємцем померлого батька [PERSON] , який в свою чергу є спадкоємцем померлого [PERSON] - діда позивачки, та батька [PERSON] та померлого [PERSON] , який за життя володів на праві власності спірним будинком. [PERSON] оформила право власності на спірний будинок в порядку спадкування після смерті батька про що їй було видано свідоцтво про право на спадщину від 12.05.2011 року. Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 04.04.2017 року внесено зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 26.05.2011 року на ім`я [PERSON] , на майно - житловий будинок в [ADDRESS] про те що [PERSON] має право на 1/2 спадкового майна, тобто житловий будинок з відповідними господарськими прибудовами, що знаходиться в [ADDRESS] , скасовано державну реєстрацію права власності від 26.05.2011 року на [PERSON] на нерухоме майно за об`єктом нерухомого майна ( [ADDRESS] ). Також вказаним рішенням зобов`язано Перемишлянську державну нотаріальну контору видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 спадкового майна - житловий будинок в [ADDRESS] . Вказане рішення станом на даний час позивачем не було реалізоване та не було пред`явлено до виконання, зокрема у встановлені законодавством строки. [PERSON] не є спадкоємцем першої черги після смерті її діда, а нею у позовній заяві не вказано жодної правової підстави визнання нею права власності на спадкове майно після смерті [PERSON] при наявності спадкоємців першої черги. Додатково звертає увагу, що матеріали справи навіть не містять жодних доказів хоча б фактичного проживання позивачки разом з померли дідом або її померлим батьком. Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його донька [PERSON] , яка набула право власності на спадкове майно, у встановленому законодавством порядку. Вважає, що позивач заявляючи позовні вимоги про визнання права власності на спірний житловий будинок фактично ставить під сумнів перебування [PERSON] у статусі спадкоємця першої черги або в принципі спадкоємця після смерті [PERSON] , при тому не надаючи жодних доказів на підтвердження таких вимог. Враховуючи вищевикладене, вважає, що у позовній заяві, що має місце в матеріалах даної справи відсутні будь-які правові підстави для задоволення позовних вимог. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представники відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, просив відмовити у задоволенні позовних вимог із підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Представник Перемишлянської міської ради у підгтовче судове засідання з`явився, проте у призначене судове засідання не з`явився, подав зклопотання про розгляд справи у його відсутності.\~ Вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши обставини та документальні докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, мотивуючи це наступним. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 13 ЦПК України\~ визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно статті 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010р.). Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , якому на праві власності належав, житловий будинок [ADDRESS] . Витягом про державну реєстрацію прав від 26.05.2011 року, встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , підставою для реєстрації права власності було Свідоцтво про право на спадщину від 12.05.2011 року, видане Перемишлянською державною нотаріальною конторою. Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 04.04.2017 року,\~ внесено зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 26.05.2011 року на ім`я [PERSON] , на майно житловий будинок в [ADDRESS] , про те що [PERSON] має право на 1/2 спадкового майна, тобто житловий будинок з відповідними господарськими прибудовами, що знаходиться в [ADDRESS] , скасовано державну реєстрацію права власності від 26.05.2011 року на [PERSON] на нерухоме майно за об`єктом нерухомого майна ( [ADDRESS] ). Зобов`язано Перемишлянську державну нотаріальну контору видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 спадкового майна - житловий будинок в [ADDRESS] . Дане рішення не оскаржувалося і вступило в законну силу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене, суд вважає, що у позові слід відмовити, оскільки, як встановлено у судовому засіданні, рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 04.04.2017 року, станом на даний час позивачем не було реалізоване та не було пред`явлено до виконання, у встановлені законодавством строки, також суд враховує той факт, що [PERSON] не є спадкоємцем першої черги після смерті її діда, та судом не встановлено, жодної правової підстави визнання нею права власності на спадкове майно після смерті [PERSON] при наявності спадкоємців першої черги.\~

Outcome: dismissed