Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації та орган опіки та піклування Прилуцької міської ради Чернігівської області про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 15 листопада 2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №2238. У шлюбі в сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис №2062, та [PERSON] , [INFO] , про що Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві складено відповідний актовий запис №2053. Спільне життя з Відповідачкою не склалося. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01.11.2019 шлюб між Сторонами розірвано. У 2020 році Відповідачка разом з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , виїхала за кордон до Королівства Іспанія. Виїзд було здійснено на підставі згоди Позивача, оформленої Заявою від 14.03.2020, зареєстрованою в реєстрі за №171 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховим М.С. Зазначеним документом батько надав згоду на тимчасовий виїзд за кордон України та поїздку малолітньої доньки до Королівства Іспанія та інших країн Шенгенської угоди та Європейського Союзу в період з «14» березня 2020 року по «15» червня 2020 року. Однак Відповідачка не повернулась з дитиною в Україну зі спливом строку дії тимчасового дозволу, а залишилась з дитиною в Іспанії, чим порушила не тільки права батька на виховання та особисте спілкування, а й інтереси дитини. [PERSON] , [INFO] , з моменту розірвання шлюбу між батьками залишився проживати з батьком та повністю перебуває на утриманні останнього. З урахуванням вищевикладеного, мати підлягає позбавленню батьківських прав щодо дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з наступних підстав. Відповідачка не приймає жодної участі в утриманні та вихованні сина [PERSON] . Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Незважаючи на вказані положення, Відповідачка не виконує жодного з вищезазначених обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей та загалом не проявляє зацікавленості в подальшій долі дітей. З метою встановлення участі обох Сторін у піклуванні за здоров?ям [PERSON] , представником Позивача подано адвокатський запит до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Русанівка» Дніпровського району м. Києва» про надання наступної інформації щодо пацієнта [PERSON] , [INFO] .. З відповіді Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Русанівка» Дніпровського району м. Києва» на адвокатський запит від 27.04.2022 р. вбачається, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , знаходиться під наглядом лікаря педіатра [PERSON]. Згідно інформації лікаря педіатра [PERSON] при зверненнях за медичною допомогою у 2018 році [PERSON] супроводжувала мати [PERSON] . Під час звернень дитини [PERSON] протягом 2021-2022 року його супроводжував батько [PERSON] . Тобто, з моменту виїзду за кордон мати не займалась та не цікавилась станом здоров`я сина. Окрім цього, мати не займається забезпеченням здобуття сином повної загальної середньої освіти. Так, представником позивача подано адвокатський запит до Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №102 з поглибленим вивченням англійської мови Шевченківського району м. Києва для отримання інформації про здобуття [PERSON] , [INFO] , початкової та/або середньої освіти. На даний адвокатський запит надано Довідку про участь батьків учня 6-А класу у шкільному житті дитини, зі змісту якої вбачається, що заяву на прийом учня до спеціалізованої школи I-III ступенів №102 з поглибленим вивченням англійської мови писав батько [PERSON] . У довідці також повідомляється, що батько дитини, [PERSON] , спілкується з педагогами, які навчають сина, регулярно відвідує загальношкільні та класні батьківські збори, цікавиться шкільним життям сина. Натомість, мати, [PERSON] , контакту із школою, де вчиться дитина, не підтримує, із вчителями та класним керівником не спілкувалась, навчанням сина не цікавилась. Спеціалізованою школою I-III ступенів №102 також надано Психолого-педагогічну характеристику [PERSON] . З останньої вбачається, що батько, [PERSON] приймає участь у шкільному житті та особистому житті дитини, спілкується з вчителями, класним керівником, однокласниками та товаришами [PERSON] , переймається навчанням та вихованням сина, активно співпрацює з адміністрацією школи та класним керівником, регулярно відвідує загальношкільні та класні батьківські збори, допомагає хлопцю морально та фізично. [PERSON] відповідає батьку взаємністю, допомагає у господарських справах. Класний керівник, [PERSON] , з [PERSON] особисто не знайома. На думку останньої, у вихованні дитини мати участі не бере, не виявляє зацікавленості у навчанні та успіхах [PERSON] . Особистих зустрічей та телефонних розмов з матір`ю класний керівник не мала, всі питання вирішувались з батьком [PERSON] . 3 огляду на вищевикладену інформацію, слід зробити висновок, що мати взагалі не бере участі в утриманні та вихованні сина, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу та не створює умов для отримання ним освіти, оскільки взагалі відсутня у житті дитини. Отже, Відповідачка жодним чином не виконує обов`язків, покладених законом на батьків. Всі питання щодо утримання та виховання сина вирішуються Позивачем самостійно без участі та підтримки з боку Відповідачки. Окрім цього, Відповідачка ще до моменту розірвання шлюбу жорстоко поводилась з сином, застосовувала фізичне насильство стосовно останнього. Факт відповідного насильства зафіксований на фото, що додається, а також може бути підтверджений самою дитиною. У зв`язку з цим, зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення Відповідачки від виконання своїх обов`язків щодо виховання сина та забезпечення здобуття ним повної загальної середньої освіти, що підтверджує відсутність серйозного ставлення матері до своїх обов`язків. Зазначене є підставою для позбавлення Відповідачки батьківських прав щодо дитини. 3 огляду на наведене, Відповідачка свідомо обрала такі життєві умови, за якими вона взагалі не бере участі у вихованні дитини, що в свою чергу свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків. При цьому, такі життєві умови були обрані Відповідачкою з чітким розумінням, що постійне проживання на території іншої держави зумовить неможливість піклування про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя. Крім того, Відповідачка незаконно без згоди батька змінила місце проживання доньки [PERSON] шляхом виїзду в Іспанію на підставі дозволу Позивача на тимчасовий виїзд, де внаслідок жорстокого поводження з дитиною проти матері порушено провадження з позбавлення захисту стосовно дитини. Як зазначалось вище, [PERSON] разом з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , виїхала за кордон до Королівства Іспанія. Виїзд було здійснено на підставі згоди Позивача, оформленої Заявою від 14.03.2020, зареєстрованою в реєстрі за №171 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховим М.С. Зазначеним документом батько надав згоду на тимчасовий виїзд за кордон України та поїздку малолітньої доньки до Королівства Іспанія та інших країн Шенгенської угоди та Європейського Союзу в період з «14» березня 2020 року по «15» червня 2020 року. Однак Відповідачка не повернулась з дитиною в Україну зі спливом строку дії тимчасового дозволу, а залишилась з дитиною в Іспанії, чим порушила не тільки права батька на виховання та особисте спілкування, а й інтереси дитини. Незважаючи на вищезазначені дії Відповідачки, Позивач будь-якими можливими способами електронного та телефонного зв`язку намагався спілкуватись з донькою протягом всього періоду перебування останньої з матір`ю. Окрім цього, Позивач повною мірою забезпечував належний рівень матеріального забезпечення дитини за час її перебування за кордоном. Зокрема, Позивач систематично щомісячно здійснював перерахунок коштів на розрахунковий рахунок Відповідачки протягом 2020-2022 років, що підтверджується квитанціями, які додаються. Сума матеріальної допомоги на утримання дитини за 2020 рік склала 119 125 (сто дев`ятнадцять тисяч сто двадцять п`ять) гривень 62 копійки, за 2021 рік - 142 458 (сто сорок дві тисячі чотириста п`ятдесят вісім) гривень 05 копійок, за січень-березень 2022 року - 257 600 (двісті п`ятдесят сім тисяч шістсот) гривень. Загальна сума матеріальної допомоги на утримання дитини за 2020-2022 роки, перерахованої на рахунок Відповідачки для утримання спільної доньки становить 519 183 (п`ятсот дев`ятнадцять тисяч сто вісімдесят три) гривні 67 копійок. Даний факт свідчить про те, що незважаючи на перебування дитини закордоном, Позивач належним чином виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання, утримання та забезпечення інтересів дитини. При цьому, у квітні 2022 року Позивачу на електронну пошту надійшло повідомлення від суду [PERSON] , зі змісту якого вбачається, що малолітня дитина, [PERSON] , зазнає фізичного та морального тиску з боку матері. З метою встановлення дійсних обставин ситуації, що склалася, Позивач уклав договір про правову допомогу з адвокатом в Іспанії. Останнім отримано рішення суду Малаги від 05.04.2022 року, яким порушено провадження з позбавлення захисту стосовно [PERSON] . Відповідним рішенням встановлено, що дитина перебуває в стані непотрібності при ситуаціях надзвичайного насилля, на яке мати прирікає її, через агресивність, яку проявляє, коли відмовляється залишати центр захисту CAER і піддаючи насиллю та агресії інших дітей, які проживають в цій квартирі. Зазначається, що ситуація з дитиною перейшла від помірної до підвищеної тяжкості. У березні 2022 року до Відповідачки викликано бригаду у справах дітей. Підставою для такого виклику стало фізичне насилля, психологічне/емоційне насилля та недбалість під час догляду та турботи за дитиною. Дитина перебуває у ситуації підвищеної тяжкості, оскільки мати, як єдина хто її супроводжує, постійно відмовляється від технічних процедур та рекомендацій спеціалістів. На підставі вищевикладеного, суд порушив провадження щодо заяви про позбавлення захисту з превентивною мірою тимчасового позбавлення захисту. Крім того, опікунство над дитиною передається допоміжній сім`ї. Вищенаведені відомості підтверджують факти неналежного виконання обов`язків щодо виховання дитини та жорстокого поводження з нею. Неналежне виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків та жорстоке поводження з дітьми свідчить про необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] та [PERSON] , оскільки саме застосування такого крайнього заходу покликане належним чином захистити інтереси дітей, тому позивачем і подано до суду даний позов. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 29 червня 2022 року дану справу передано на розгляду судді Фетісовій Н.В. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 липня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання у відкритому судовому засіданні, яке було відкладено до 14 березня 2023 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 березня 2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору службу у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації. Зобов`язано третю особу службу у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації надати належним чином оформлений письмовий висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] . Відкладено підготовче засідання. 31 жовтня 2023 року ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, яке відкладено до 13 листопада 2023 року. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги категорично не визнали, просили відмовити в їх задоволенні. Представник третьої особи - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, згідно письмової заяви просить розгляд справи проводити без участі їхнього представника. Крім того, повідомили, що неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] разом з батьком фактично проживають за адресою: [ADDRESS] , що відповідно до адміністративно-територіального поділу міста Києва знаходиться поза межами дислокації Дарницького району м. Києва, та належить до територіальної юрисдикції Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації. Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Прилуцької міської ради Чернігівської області в судове засідання не з`явився, згідно письмової заяви просить розглянути справу за відсутності представника опіки та піклування Прилуцької міської ради, який залучений до розгляду справи в якості третьої особи. У разі винесення рішення по справі просить врахувати виключно інтереси дитини [PERSON] , [INFO] . Враховуючи, що відповідач та дитина на території міста не проживають і не проживали, служба у справах дітей Прилуцької міської ради жодної інформації надати не має можливості. Представник третьої особи - Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання також не з`явився, згідно письмової заяви просить розглянути справу без участі їхнього представника. Надали суду Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Суд, заслухавши сторін, дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, приходить до наступного висновку. Охорона дитини в Україні регулюється Конституцією України, Конвенцією ООН про права дитини (1989р.), міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейним кодексом України, а також іншими нормативно-правовими актами, що регулюють суспільні відносини у даній сфері. Як зазначено в Конвенції ООН про права дитини (1989р.), «…дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, ..дитина має бути повністю підготовлена до самостійного життя в суспільстві та вихована в дусі ідеалів, проголошених у Статуті Організації Об`єднаних Націй, і особливо в дусі миру, гідності, терпимості, свободи, рівності і солідарності..». Згідно ч.1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Судом встановлено, що згідно копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23 червня 2009 року, [PERSON] народився [INFO] та його батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.9, том 1). Згідно копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28 липня 2017 року, [PERSON] народилась [INFO] та її батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.10, том 1). Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 листопада 2019 року у цивільній справі №753/5009/19 (провадження №2/753/4873/19) шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.11, зворот, том 1). Відповідно до копії відповіді Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Русанівка» Дніпровського району м. Києва» від 03 травня 2022 року за №435/03 вбачається, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , знаходиться під наглядом лікаря-педіатра [PERSON]. У декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, поданій 08.06.2018р. №0000-4E6E-M71Р законним представником пацієнта зазначена мати [PERSON] . Згідно інформації лікаря-педіатра [PERSON] при зверненнях за медичною допомогою 08.06.2018р., 06.09.2018р., 13.09.2018р., 26.09.2018р. неповнолітнього [PERSON] супроводжувала мати [PERSON] , цікавилась станом здоров`я дитини та за потреби комунікувала засобами телефонного зв`язку з лікарем. Під час звернень дитини [PERSON] до лікаря-педіатра [PERSON] 28.05.2021р. та 17.02.2022р. його супроводжував батько [PERSON] . Інформація щодо супроводу дитини [PERSON] до лікувального закладу 15.07.2020р. відсутня (лікар-педіатр [PERSON] звільнена 31.12.2021p.) (а.с.18, том 1). Відповідно до копії довідки Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №102 з поглибленим вивченням англійської мови від 22 квітня 2022 року, вбачається, що згідно інформації класного керівника 6-А класу [PERSON] про участь батьків учня 6-А класу [PERSON] у шкільному житті дитини повідомляє наступне. Учень 6-А класу [PERSON] , дата народження [INFO] , проживає [ADDRESS] , з батьком [PERSON] . Прийшов до школи в 5 клас у 2020-2021 навчальному році, заяву на прийом учня до спеціалізованої школи I-III ступенів №102 з поглибленим вивченням англійської мови писав батько - [PERSON] . Станом на квітень 2022 року, [PERSON] навчається в 6 «А» класі. Учень регулярно відвідує заняття у школі. Дитина завжди охайна. доглянута. Батько дитини, [PERSON] , спілкується з педагогами, які навчають сина, регулярно відвідує загальношкільні та класні батьківські збори, цікавиться шкільним життям дитини. Мати - [PERSON] контакту із школою, де вчиться дитина, не підтримує, із вчителями та класним керівником не спілкувалась, навчанням сина не цікавилась. Дитину до школи приводить і забирає батько [PERSON] (а.с.19, том 1). Відповідно до психолого-педагогічної характеристики, виданої Спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів №102 з поглибленим вивченням англійської мови 29 квітня 2022 року за №35, [PERSON] , дата народження [INFO] , проживає [ADDRESS] , з батьком [PERSON] . Прийшов до школи в 5 клас у 2020-2021 навчальному році, станом на квітень 2022 року навчається в 6 «А» класі. Під час навчання зарекомендував себе як товариським, веселим та позитивним хлопцем. Не створює конфліктних ситуацій з однокласниками та вчителями школи. Бере участь в олімпіадах, загальношкільних заходах та заходах класу. [PERSON] - хлопець вихований та доброзичливий. Самооцінка в адекватна, на уроках чи виховних заходах він не соромиться, вміє висловити свою думку. Тип темпераменту - врівноважений. Як і інші підлітки, має коливання настрою, проте у спілкуванні та поведінці переважають позитивні риси. Сприйняття навчальної інформації учню дається легко, він має гарну пам`ять, активне мислення та досить розвинену уяву. За час очного навчання школу відвідує регулярно, під час дистанційного навчання (на онлайн уроках) присутній, систематично виконує домашні завдання. [PERSON] має середній рівень успішності. Словниковий запас, рівень грамотності учня відповідають віковій нормі. Переважає усне мовлення над письмовим. Має схильність до засвоєння точних наук, а саме, математика і інформатика, достатньо швидко розуміє матеріал, але іноді робить помилки здебільшого через неуважність або відволікання, при перевірці не завжди виконує роботу над помилками. Педагогічний колектив, класний керівник, учні та товариші, відносяться до [PERSON] доброзичливо, підтримують та допомагають. [PERSON] (батько) приймає участь у шкільному та особистому житті дитини. Спілкується з вчителями, класним керівником, однокласниками та товаришами [PERSON] . Переймається навчанням та вихованням сина. Батько, [PERSON] , активно співпрацює з адміністрацією школи та класним керівником. регулярно відвідує загальношкільні та класні батьківські збори. Допомагає хлопцю морально та фізично. [PERSON] відповідає батьку взаємністю, допомагає у господарських справах. Нажаль, з [PERSON] особисто це знайома. На її думку, у вихованні мати участі не бере, не виявляє зацікавленості у навчанні та успіхах [PERSON] . Особистих зустрічей та телефонних розмов з матір`ю, [PERSON] , не мала, всі питання вирішувались з батьком [PERSON] . У взаємодії з однолітками і педагогічним колективом не виходить за межі дозволеного (а.с.20, том 1). Відповідно до копії довідки Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №102 з поглибленим навчанням англійської мови від 18 жовтня 2023 року за №106 вбачається, що [PERSON] - мати відрахованого із закладу учня, наказ №196-у від 26.09.2023, [PERSON] , [INFO] , у вересні 2023 року зверталася до адміністрації школи та класного керівника [PERSON] з приводу надання інформації про рівень знань та шкільне життя сина. Просила організувати зустріч зі шкільним психологом для надання дитині психологічної допомоги та налагодження контакту з дитиною (а.с.164, том 2). Відповідно до копій дублікатів квитанцій АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] в період з 01 лютого 2020 року по 02 березня 2022 року перерахував [PERSON] матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі 421 705 грн. 47 коп. (а.с.25-64, зворот, 74-105, том №1). Копії квитанцій АТ «Універсал Банк», які надані позивачем, як доказ надання матеріальної допомоги на утримання дитини [PERSON] , суд не приймає до уваги, оскільки в останніх не вказаний отримувач та призначення платежу (а.с.65-73, зворот, том №1) Відповідно до копії рішення Управління рівності, соціальної політики та примирення Територіального управління в Малазі про порушення провадження позбавлення захисту по справі №(DPMA) 353-2022-00000425-1 про захист дітей прийнято наступне рішення - 1) порушити провадження з позбавлення захисту стосовно [PERSON] ; 2) заявити про статус тимчасового позбавлення захисту [PERSON] , [INFO] , і на підставі такої заяви здійснити опіку над дитиною відповідно до положень Цивільного кодексу та Закону 1/1996 від 15 січня про правовий захист дітей; 3) запровадити міру з негайного прийняття у сім`ю дитини, що буде здійснюватись сім?єю за № справи (DPMA) 354-2018-00000352 (а.с.15-17, зворот, том №1). 13 грудня 2022 року [PERSON] подала до Суду першої інстанції номер шість у місті Малага опозиційну скаргу на адміністративні постанови щодо залишення та прийняття Голови Служби захисту неповнолітніх Територіального представництва Малаги Регіонального міністерства соціальної інтеграції, молоді, сім`ї та рівності від 25 серпня 2022 року, що випливають з постанови того ж органу від 05 квітня 2022 року, виданий у справі неповнолітньої особи (DPMA), 352-2021-0004068 №/Справи 353-2022-00000425-1, в якому визнано залишення та надано згоду на взяття під опіку доньки [PERSON] , державним органом, а також на екстрене влаштування в сім`ю, призначену для цієї мети (а.с.227-273, том №1). Згідно наданої позивачем переписки вбачається, що з 13 травня 2022 року позивач [PERSON] листувався зі Службою підтримки опіки над неповнолітніми у прийомних сім`ях (Іспанія) щодо факту вилучення дитини [PERSON] за кордоном та передання останньої до прийомної сім`ї, а також здійснював щомісяця відеодзвінки з донькою [PERSON] . Крім того, надсилав подарунки на день її народження та свята (а.с.196-215, том №1). Відповідно до копії витягу із протоколу №22 засідання комісії з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в місті Києві державній адміністрації від 25 жовтня 2023 року «Про призначення опіки (піклування) над дітьми та вирішення інших питань», щодо позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав по відношенню до дітей: [PERSON] , 2009 року народження та [PERSON] , 2017 року народження (повторно) запрошені: 14.05., комісія прийшла до висновку, що вагомі підстави для позбавлення матері батьківських прав по відношенню до дітей відсутні. Позовну заяву не підтримано шляхом голосування. Батьку рекомендовано, у разі необхідності, звернутися з питанням визначення місця проживання дітей з ним. Також батьку запропоновано посприяти у спілкуванні матері з дітьми (а.с.167, том 2). Згідно Висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] відносно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] від 02 листопада 2023 року за №109-6705, Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за недоцільне позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки відсутні вагомі підстави для позбавлення матері батьківських прав. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову з метою захисту прав як дітей так і матері. Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями частин першої, другої статті 27 Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім - права батьків. У відповідності до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст. 164 СК України, в разі ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до положень діючого Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року в справі №461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) вказано, що «звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на від 03 грудня 1986 року)». Пленум Верховного Суду України у п.п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив судам, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року). Суд бере до уваги, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Згідно ч.2 ст. 141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до ч.2 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування. Доказів наявності таких обставин суду не надано. За таких обставин, суд вважає, що суду не доведено наявність підстав, визначених ч.1 ст.164 СК України для застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Обставини, на які посилається позивач не свідчать про невиконання матір`ю своїх батьківських обов`язків, та відповідно про наявність підстав для позбавлення її батьківських прав. На підтвердження даних обставин позивач надав копію довідки Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №102 з поглибленим вивченням англійської мови від 29.04.2022, де навчається син [PERSON] з 2020 року про те, що лише батько цікавиться навчанням дитини та копію довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Русанівка» Дніпровського району м. Києва» від 03.05.2022 про те, що під час звернень дитини [PERSON] до лікаря-педіатра 28.05.2021 та 17.02.2022 його супроводжував лише батько [PERSON] . Такі докази позивача суд оцінює критично, оскільки, не є беззаперечним обов`язком лише матері відвідувати школу, де навчається дитина, чи лікаря, приймаючи до уваги той факт, що відповідач у березні 2020 року виїхала за межі України разом із донькою [PERSON] до Іспанії, як біженка, рятуючись від гендерного насильства. Крім того, згідно довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Русанівка» Дніпровського району м. Києва» від 03.05.2022 вбачається, що при зверненнях за медичною допомогою 08.06.2018, 06.09.2018, 13.09.2018 та 26.09.2018 неповнолітнього [PERSON] супроводжувала мати [PERSON] , цікавилась станом здоров`я дитини та за потреби комунікувала засобами телефонного зв`язку. Також позивач зазначає, що [PERSON] ще до моменту розірвання шлюбу жорстоко поводилась з сином, а саме: застосовувала фізичне насильство стосовно останнього. Факт відповідного насильства зафіксований на фото, що додається, а також може бути підтверджений самою дитиною. Однак, суду не надано доказів, тобто з матеріалів справи не вбачається, що відповідача [PERSON] було визнано винною чи притягнуто її до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Стосовно наданого до суду фото, яке є роздруковане через чорно-білий принтер неможливо встановити наявність слідів фізичного насильства у [PERSON] , та навіть у разі наявності таких, суд не може визначити характер їх отримання, а також особу, яка їх нанесла. Щодо допиту неповнолітнього [PERSON] , суд приймає до уваги той факт, що [PERSON] з березня 2020 року проживає разом з позивачем без матері, та з боку позивача може чиниться психологічний тиск на нього, з метою дискредитації матері в його очах, нібито вона його залишила та поїхала за кордон. ЄСПЛ вказав, що «питання домашнього насильства, яке може проявлятися у різних формах - від застосування фізичної сили до сексуального, економічного, емоційного або словесного насильства - виходить за межі обставин конкретної справи. Це загальна проблема, яка тією чи іншою мірою стосується всіх держав-членів, і не завжди очевидна, оскільки часто має місце у контексті особистих стосунків або закритих соціальних систем (рішення у справі «Володіна проти Росії»). Серед іншого, ця оцінка має належним чином враховувати особливу вразливість потерпілих, які часто емоційно, економічно чи іншим чином залежать від своїх нападників, а також психологічний ефект, який може мати загроза повторного знущання, залякування та насильства на повсякденне життя потерпілого... Якщо встановлено, що конкретна особа була постійним об`єктом знущань, і є вірогідність продовження жорстокого поводження, окрім реагування на конкретні інциденти, органи державної влади повинні вжити належні заходи загального характеру для протидії основній проблемі та запобіганню майбутньому жорстокому поводженню. Під час розгляду судом та/або органом опіки та піклування спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду, обов`язково беруться до уваги факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності (частина четверта статті 22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). У постанові Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі №753/23626/17 (провадження №61-15474св21) зроблено висновок, що «тлумачення вказаної норми свідчить, що законодавець поклав на суд обов`язок при вирішенні спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду враховувати як факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини, так і за присутності дитини. Тобто, у разі посилання учасників сімейного спору на факти вчинення одним із учасників домашнього насильства обов`язково слід перевіряти чи відбувалось домашнє насильство щодо дитини або за її присутності. Враховуючи наведене, посилання позивача на вчинення відповідачем домашнього насильства, як однієї з підстав для позбавлення її батьківських прав є неспроможними через відсутність складу адміністративного правопорушення за статтею домашнє насильство у діях [PERSON] . На підставі наведених норм права та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що матеріалами справи не знайшли своє підтвердження обставин винної поведінки матері відносно дітей. Оскільки, відповідач опинилась в скрутних життєвих обставинах та намагаючись втекти від гендерного насильства в сім`ї змушена була виїхати за кордон, проте вивезти змогла лише дочку, так як сина позивач забрати їй із собою не дав можливості. Та обставина, що відповідач проживає окремо від сина, не є безумовним свідченням небажання матері дитини приймати участь у його утриманні і вихованні, тобто не є свідомим, умисним нехтуванням матір`ю своїми обов`язками. Стосовно порушеної справи в Іспанії про позбавлення батьківських прав відповідача стосовно дочки, суд враховує, що оскільки відповідач залучила до участі у справі, яка розглядається в Іспанії - адвоката та заперечує проти позбавлення її батьківських прав та бажає повернути дочку в родину, тому на даний час є підставі зберегти родинні відносини матері з дитиною. Постановою Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №631/2406/15-ц зроблено висновок, що факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про його інтерес до дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Також, як на підставу позбавлення батьківських прав позивач зазначає, що відповідач не приймає жодної участі в утриманні сина [PERSON] , однак, несплата аліментів не є доказом ухилення від участі у вихованні дитини і підставою для позбавлення батьківських прав на підставі ст. 164 СК України (ВССУ від 01 листопада 2017р. у справі № 299/3019/16-ц). Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно абз.2 п.18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом не встановлено, що мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п.2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дітей в матеріалах справи відсутні. Крім того, сам по собі виїзд одного з батьків за кордон без дитини, не свідчить про доведеність підстав для позбавлення вказаної особи батьківських прав. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дітей є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками та наявність в її діях вини. Крім того, позивачем не доведено та не надано суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення матері по відношенню до дітей батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дітей. Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 243/13192/19-ц вказав на відсутність підстав для позбавлення батька батьківських прав, оскільки він, в силу своїх можливостей, намагається піклуватися про дітей. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі справа № 753/2025/19 вказав, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про інтерес батька до дитини. У даній справі, судом не встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ухилення від виконання юридичного обов`язку - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість його виконати, але не вчиняє до цього жодних дій. Тому, жодні інші обставини, як - то ухилення матері чи батька від утримання дитини, не можуть призвести до позбавлення батьківських прав. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п.2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Позивачем не доведено систематичне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, а також того, що незважаючи на всі заходи попередження та впливу, останній продовжує не виконувати в подальшому свої батьківські обов`язки. При цьому систематично - це значить, що батьки неодноразово притягувалися до відповідальності (адміністративної, цивільної, громадської), але висновків не зробили. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази винної поведінки відповідача щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків. У справі відсутні докази застосування до відповідача будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. При цьому доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам стосовно їхньої дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту спорідненості з дитиною є крайнім заходом, а вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. На думку суду, твердження позивача, що відповідач не спілкується з сином, не цікавиться його життям та здоров`ям не може бути достатнім вагомим доказом для застосування крайнього заходу впливу на відповідача, який заперечує щодо позбавлення батьківських прав, мотивуючи це тим, що позивач чинить перешкоди у спілкуванні з сином. Оскільки суду не надано доказів злісного нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо неповнолітніх дітей, а також приймаючи до уваги те, що мати дітей проти позбавлення батьківських прав заперечує й бажає брати участь у вихованні дітей, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо її неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт заперечення проти позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Крім того, Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі №686/16892/20 (провадження № 61-6807св21), від 11 вересня 2020 року у справі №357/12295/18 (провадження №61-21461св19), від 29 квітня 2020 року у справі №522/10703/18 (провадження №61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/18 (провадження №61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17 (провадження №61-13752св19). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 січня 2023 року у справі №461/7447/17. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що належними і допустимими доказами в передбаченому законом порядку, які б давали беззаперечні підстави для застосування крайнього заходу до матері, як позбавлення батьківських прав, позивач не довів, тому позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed