Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , звернулась до суду з позовом до ТОВ « Краснолиманське», треті особи: ГУ ПФУ в Донецькій області, орган опіки та піклування виконкому Покровської міської ради про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що перебувала у шлюбі з [PERSON] , з яким від сумісного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . 21.03.2023 року під час виконання своїх обов`язків на підприємстві ТОВ « Краснолиманське» з її чоловіком [PERSON] стався нещасний випадок, він отримав травму, яка спричинила його смерть. Нещасний випадок стався з вини роботодавця, яким не було забезпечено безпечних умов праці. Вважає, що у зв`язку зі смертю її чоловіка їх дитині [PERSON] спричинена моральна шкода, оскільки вона втратила рідну людину- свого батька, відчуває самотність, втратила інтерес до навчання, інтерес до спілкування з друзями, змінився її емоційний стан. Просить стягнути з відповідача на її користь в інтересах неповнолітньої [PERSON] , моральну шкоду в розмірі 1000000 грн. Представник відповідача ТОВ « Краснолиманське» надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі, оскільки по-перше, позивач не надав доказів наявності протиправної поведінки відповідача, яка призвела до смерті [PERSON] , в той час, як однією із причин нещасного випадку, є окрім іншого, невиконання вимог інструкцій з охорони праці та особиста необережність зі сторони самого [PERSON] , по - друге, позивачка невірно посилається на постанову КМУ від 28.02.2023р. № 168, яка ,в даному випадку взагалі не застосовується. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог ( а.с. 64-67). Представник третьої особи органу опіки та піклування виконкому Покровської міської ради надав пояснення на позовну заяву, в яких зазначив, що внаслідок смерті [PERSON] , його дитині- доньці [PERSON] завдано моральну шкоду, оскільки смерть батька спричинили їй душевні страждання, вона перебуває у постійному стані психологічного напруження. Орган опіки та піклування вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.( а. с. 56-57). Позивачка в судове засідання не з`явилась, просила справу слухати без її участі ( а.с. 5). Представник відповідача ТОВ « Краснолиманське» в судове засідання не з`явився, просив справу слухати без участі представника. ( а. с. 96) Представник третьої особи орган опіки та піклування виконкому Покровської міської ради в судове засідання не з`явився, просив справу слухати у його відсутність ( а. с. 55). Представник третьої особи ГУ ПФУ в Донецькій області в судове засідання не з`явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, просив справу слухати без участі представника. ( а. с. 94, 99). Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданих клопотань про розгляд справи за відсутності сторони, що , в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачка по справі [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . ( а.с. 10). Від сумісного проживання сторони мають неповнолітню дитину , доньку [PERSON] , [INFO] ( а. с. 12). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з 04.03.2023 р. по 21.03.2023р. року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолимасньке», де працював в якості підземного гірника очисного забою 5 розряду з повним робочим днем в шахті ( а. с. 16). 21.03.2023 року о 11 годин 55 хв. під час виконання трудових обов`язків з гірником підземним 5 розряду очисного забою дільниці монтажу і демонтажу ТОВ «Краснолиманське» [PERSON] стався нещасний випадок, внаслідок якого його було смертельно травмовано, про що складено Акт розслідування нещасного випадку за формою Н-1/П від 21.03.2023 р., затверджений т в.о. начальника СМУ ДСУПОП 20.06.2023 р. ( 18-22). Внаслідок до п. 7 Акту Н-1/П від 21.03.2023 р. нещасний випадок з [PERSON] є таким, що пов`язаний з виробництвом. ( а. с. 21). Згідно п. 5 Акту Н-1/П основні причини нещасного випадку: - організаційні: порушення технологічного процесу; -супутні причини: порушення трудової і виробничої дисципліни, у тому числі невиконання посадових обов`язків, невиконання вимог інструкцій з охорони праці; визначено шкідливий або небезпечний фактор: робота в умовах небезпечних виробничих чинників ( а. с. 21). Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Таким чином, ч. 1 ст. 1167 України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави- наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом чи іншим ушкодження здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові ( дружині), батькам ( усиновлювачам), дітям ( усиновленим) , а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Ця норма матеріального закону не містить посилання на наявність вини у заподіянні вказаної шкоди. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин Виходячи з аналізу вищезазначених норм права, вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали окремо з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 р. № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України ( для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Отже, право члена сім`ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю особи, спричиненого нещасним випадком, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності причинного зв`язку між смертю та нещасним випадком, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім`ї померлого виникають після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент. Відповідно до ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Як вбачається з матеріалів справи, Актом розслідування нещасного випадку Н-1/П від 21.03.2023 року встановлено, що нещасний випадок, що стався 21.03.2023 року о 14 годині 50 хвилин з підземним гірником очисного вибою 5 розряду [PERSON] ,є такий, що пов`язаний з виробництвом. Основні причини нещасного випадку: - організаційні: порушення технологічного процесу; -супутні причини: порушення трудової і виробничої дисципліни, у тому числі невиконання посадових обов`язків, невиконання вимог інструкцій з охорони праці.. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що втрата батька завдає його дитині -доньці [PERSON] фізичного болю та душевних страждань, які виникли у тому числі з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів. В даному випадку суд вважає, що, відповідач ТОВ «Краснолиманське» є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди дитині позивачці [PERSON] , оскільки у зв`язку зі смертю батька внаслідок нещасного випадку, вона перенесла та переносить моральні страждання, які полягають у душевних та психічних стражданнях, зміни психологічного стану, що призводять до порушення її звичного ритму та способу життя. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. При визначенні розміру моральної шкоди при вирішенні суд приймає до уваги той факт, що причина нещасного випадку, який стався 21.03.2023 року з [PERSON] , є недбалість про особисту безпеку і здоров`я, невиконання останнім правил безпеки. ( а. с. 21). Виходячи із наведених вище обставин, суд вважає, що [PERSON] заподіяно моральну шкоду і позивачка, яка діє в її інтересах, має право на її відшкодування на підставі норм ст. ст. 1167, ч. 2 ст. 1168 ЦК України, які передбачають відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи членам її сім`ї. Розмір моральної шкоди, з урахуванням всіх обставин справи, суд оцінює в 250000 грн. Щодо відрахування з присудженої позивачу до стягнення суми моральної шкоди податків та зборів, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом. У попередній редакції зазначена норма права передбачала, щодо загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14пункту 164.2статті 164ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом». Застосування сполучника «а також» підтверджує, що згаданий перелік був доповнений новою нормою права, яка не змінює зміст інших складових частин пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України. Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачається, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20, від 21 червня 2022 року у справі №599/645/21. За таких обставин суд доходить висновку, що моральна шкода, завдана смертю та яка має причинний зв`язок з нещасним випадком на виробництві, не є об`єктом оподаткування доходу платника податку. Задовольняючі позовні вимоги частково, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, ставок судового збору, передбачених ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та того, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору у розмірі 2500 грн., що підлягав сплаті за подання позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: partial