Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою з вимогою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] з серпня 2015 року по час відкриття спадщини. Позов обґрунтований тим, що [INFO] помер [PERSON] , який був до дня смерті зареєстрований в м. Южноукраїнську Вознесенського району, Миколаїваської області. Але фактично проживав разом із ним з 2015 року в с. Сердюківка Черкаського району, Черкаської області. За життя [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого заповів йому три земельні ділянки, на які він вже оформив своє право власності. Однак йому належали ще одна земельна ділянка та будинок. На які він заповіту не склав. В зв`язку з тим, що реєстрація спадкодавця різниця із місцем його фактичного проживання на день смерті він не може прийняти спадщину, оскільки відсутні родинні стосунки. Оскільки позасудовим шляхом він не може встановити факт спільного проживання то змушений був звернутись із даною заявою до суду. В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримав вимоги заяви та просив суд встановити факт його спільного проживання з 2015 року до дня смерті [PERSON] в\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ с. Сердюківка Черкаського району. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, однак до суду надійшла заява від голови Тернівської сільської ради про розгляд заяви у відсутність їх представника, не заперечують проти вимог заяви. Суд, врахувавши позицію заявника, врахуваши позицію заінтересованої особи, викладену письмово, заслухавши пояснення свідків, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванню обставин справи, прийшов до наступного висновку. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12 липня 2021 року [INFO] помер [PERSON] . За життя [PERSON] розпорядився належним йому майном та склав заповіт, відповідно до якого заповів належні йому три земельні ділянки [PERSON] . Заявник [PERSON] оформив своє право власності на спадкове майно за заповітом, яке залишилось після смерті [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 18 січня 2022 року. Однак, належні йому, після смерті [PERSON] , земельну ділянку площею 0,5855 га, розташовану по [ADDRESS] та на будинковолодіння [ADDRESS] до заповіту не включив. Оскільки в нього відсутні докази того, що померлий [PERSON] є його біологічним батьком в нього відсутні, тому він не може оформити спадщину по закону, як спадкоємець першої черги. Оскільки [PERSON] з серпня 2015 року до дня смерті постійно проживав разом із ним в с. Сердюківка, однак був зареєстрований за іншою адресою, він не може оформити спадщину, як і спадкоємець четвертої черги. Відповідно йому слід встановити факт спільного проживання разом із спадкодавцем. З довідки, виданої виконкомом Тернівської сільської ради № 131 від 19 червня 2023 року вбачається, що [PERSON] постійно проживав без реєстрації з серпня 2015 року по 09 липня 2021 року разом із [PERSON] по [ADDRESS] . Факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] з серпня 2015 року по 09 липня 2021 року по [ADDRESS] , підтверджується також і актом підтвердження від 14 червня 2023 року. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили суду той факт, що заявник [PERSON] дійсно з серпня 2015 року по 09 липня 2021 року по [ADDRESS] . З відповіді приватного нотаріуса Вознесеньського районного нотаріального округу Миколаївської області Рихальської О.В. № 94/01-16 від 13 жовтня 2023 року, вбачається, що після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем є [PERSON] заявник по справі. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогостаттею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. Згідно з п. п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як вбачається з наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що заявником [PERSON] доведено факт постійного проживання разом з спадкодавцем\~\~\~\~\~\~\~\~\~ [PERSON] на час відкриття спадщини, а тому вимоги заяви підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд приходить до висновку, що заявником [PERSON] доведено факт спільного проживання з серпня 2015 року зі спадкодавцем [PERSON] по [ADDRESS] на час відкриття спадщини [INFO] , а тому заява підлягає до задоволення.

Outcome: approved