Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Заваллівської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області, Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Заваллівської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Позов мотивований тим, що позивач проживав з [PERSON] з 24.02.2001 року в шлюбі. Від спільного проживання мають двох дітей - повнолітню [PERSON] , [INFO] та неповнолітню [PERSON] , [INFO] . Шлюб з відповідачкою виявився невдалим, вони припинили шлюбні відносини в 2012 році і стали проживати окремо. 16.02.2015 року шлюб між ними було розірвано Гайворонським районним судом Кіровоградської області. Обидві їх доньки залишились проживати біля нього, знаходяться на його утриманні. Старша донька [PERSON] вже повнолітня. Меншій доньці [PERSON] зараз 15 років, вона постійно проживає разом із ним, знаходиться на його повному утриманні. Відповідачка на протязі всього цього часу, з моменту розірвання шлюбу, не цікавиться життям доньки, не бачиться з нею, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків: вона не турбується про фізичний та духовний розвиток дитини; вона не цікавиться, як росте її дитина; вона не купує дитині речей; не забезпечує необхідним харчуванням; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Всі ці фактори він розцінює як ухилення відповідачки від виховання дитини, свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками. Він з відповідачкою проживає в одному селі, але відповідачка не приходить до доньки, не цікавиться як вона росте, як фізично та духовно розвивається, який стан її здоров`я, як навчається в школі. Відповідачка жодного разу не приходила до Чемерпільського ліцею (школи), де навчалась їх донька, не спілкувалася з педагогами, які навчали доньку, не цікавилася шкільним життям дитини, контакту із школою не підтримувала. З 1 вересня 2022 року донька навчається в Північному центрі професійної освіти в смт.Саврань Одеської області. За період навчання відповідачка жодного разу в класного керівника не поцікавилася як навчається донька. Позивач більше семи років доглядає та виховує доньку сам, вона повністю знаходиться на його утриманні. Крім того, зазначає, що у дитини ніякого особистого майна на праві власності немає. Відповідачка є і записана матір`ю їх неповнолітньої дитини і зобов`язана утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідачка здорова, працездатна, має можливість надати дитині матеріальну допомогу, але добровільно ніякої допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надає. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Чималі витрати потрібні для забезпечення дитини найнеобхіднішими речами: предметами повсякденного вжитку, продуктами харчування, одягом, засобами особистої гігієни, тощо. Такий рівень дитині він один не може забезпечити. У зв`язку з викладеним просить суд: позбавити батьківських прав відповідача відносно доньки [PERSON] ; стягнути з відповідачки на його користь на утримання неповнолітньої дитини аліменти в розмірі частки всіх видів заробітку (доходу) відповідачки щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття; допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментних платежів за один місяць; стягнути з відповідачки на його користь понесені судові витрати у зв`язку з розглядом справи. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 01.02.2023 року відкрито провадження у справі порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) учасників справи. Залучено до участі в даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Заваллівської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області. 02.03.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. У даному відзиві відповідач зазначає, що категорично не згодна з позовними вимогами, вважає позов необґрунтованим, передчасним, таким, що не відповідає дійсності, без підкріплення належними юридичними доказами, оскільки на час звернення позивачем до суду з даним позовом відсутнє будь-яке рішення/висновок комісії служби у справах дітей та/або органу опіки та піклування про доцільність позбавлення її батьківських прав, або можливо достатньо вислухати думку самої дитини, якій виповнилося вже 16 років, яка самостійно приймає рішення з ким з батьків вона бажає проживати на теперішній час, однак це означає, що інший із батьків, хто проживає окремо, не приймає участі у її вихованні. Зазначає, що дійсно з відповідачем проживала в зареєстрованому шлюбі з 24.02.2001 по 16.02.2015 роки. Від шлюбу маємо двох спільних дітей: [PERSON] [INFO] , яка досягла повноліття і проживає окремо, та [PERSON] , [INFO] , яка навчається в Північному центрі професійної освіти смт. Саврань. Вважає, що твердження позивача, що вона як мати, не виконує своїх батьківських обов`язків, не бачиться з дитиною, не цікавиться її життям і далі по тексту перелік необґрунтованих підстав. До цього часу належно виконувала свої обов`язки щодо дітей, зауважень не було. Вважає, що позивач таким чином хоче уникнути служби в ЗСУ. Вона, як і позивач і донька, проживають в одному селі, майже у сусідніх будинках. Донька добре спілкується як з батьком так і з нею, частіше проживає біля батька, правильніше сказати біля бабки (мати позивача), оскільки позивач періодично виїжджав на заробітки за межі України. По можливості відповідач матеріально допомагає дітям, велику допомогу дітям завжди надає її рідна сестра [PERSON] . При розлученні відповідач залишила свій будинок, в якому досі проживають діти і позивач, віддала свій земельний пай, яким користуються діти. За час окремого проживання, зі слів позивача, вона не приймає участі у вихованні дітей, їх матеріальному забезпеченні, однак жодного разу позивач не звертався до служби у справах дітей з цим питанням, не звертався до суду про стягнення з неї аліментів на утримання дітей. Відповідач на обліку у нарколога, психіатра не перебуває, на обліку у службі у справах дітей як неблагонадійна мати або родина також не перебуває, за вчинення злочинів осуджена не була, їй відомо де її діти навчаються, вона з ними спілкується постійно. На її думку діти вже дорослі, вона не повинна постійно відвідувати навчальні заклади в яких вони навчаються, цього ж не робить і позивач, інформацію про їх навчання вона отримує від дітей. Просить суд відмовити у задоволенні позову та судові витрати понесенні нею під час розгляду справи покласти на позивача. 10.03.2023 на адресу суду від надійшов висновок органу опіки і піклування Заваллівської селищної ради по питанню позбавлення батьківських прав [PERSON] 17.03.2023 року до суду надійшли письмові пояснення відповідача по справі в яких зазначає, 24.02.2001 року у 16-річному віці вийшла заміж за позивача. [INFO] народилася донька [PERSON] , через шість років [INFO] народилася друга донька [PERSON] . Фактично з 15 років до 25 років, займалася вихованням дітей, облаштуванням домогосподарства. Згодом, через непорозуміння, відсутність взаємної поваги один до одного, постійні втручання у їхні сімейні відносини родичів з боку позивача, відношення дітей до відповідача почало змінюватися, стосунки між нею і позивачем припинилися, вони стали проживати окремо, 16.02.2015 року шлюб розірвано. Бували часи, коли позивач їздив на заробітки за межі України, діти проживали біля відповідача, приїжджав батько - з ним, біля його матері. Були часи коли позивач зловживав спиртними напоями, не цікавився дітьми і сім`єю, через відсутність матеріальної підтримки близько року вона з двома малолітніми дітьми проживала біля своєї рідної сестри, за її рахунок. На теперішній час, відповідач перебуваю з дітьми в добрих нормальних стосунках, з меншою донькою вона постійно спілкується, завжди бачаться, цікавиться їх життям і навчанням, вони проживають в одному селі, в сусідніх будинках. Старша донька (21 рік) проживає окремо, в іншому місті, навчається і працює, самостійно себе забезпечує. Молодша донька [PERSON] добре навчається в смт. Саврань в училищі, отримує стипендію. При спілкуванні з нею, вона особисто відповіла відповідачу, що любить однаково як її так і батька, не бажає щоб її позбавляли батьківських прав. На теперішній час відповідач ніде не працює, офіційного заробітку не має, все майно яким володіла - будинок і земля, залишила дітям. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 17.03.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав зазначених у позовній заяві, просили їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву, просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник третьої особи Органу опіки і піклування Заваллівської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника Органу опіки та піклування, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що позивач являється її рідним сином, а відповідач колишньою невісткою. Відповідач не бере ніякої участі у вихованні дитини. Дитина весь час проживає з батьком. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивач являється її колишнім зятем, а відповідач приходиться їй рідною дочкою. Позивач просив її доньку, щоб вона відмовилась від дітей для того, щоб позивач не був призваний під час мобілізації та не йшов на війну. Її донька спілкується з дітьми, по можливості допомагає їм. Діти приходять до матері. В школу до дитини не ходили ні позивач, ні відповідач. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що позивач являється її кумом, односельчанином, відповідача знає як односельчанку. До лютого 2022 року відповідач спілкувалась з дітьми. Одного разу бачила як відповідач давала кошти своїй дочці [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що позивач був її зятем, а відповідач являється її рідною сестрою. Позивач хоче позбавити її сестру батьківсьх прав відносно дочки [PERSON] аби уникнути мобілізації. Мати спілкувалась з донькою, допомагала за мірою своїх можливостей. Бачила як її сестра давала дочці кошти, в школу до дитини довідувалась. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивач був її однокласником. Знає відповідача як хорошу матір. Стосунки між відповідачем та дитиною добрі, приязні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що відповідач являється її матір`ю з якою у неї неприязні стосунки. Матір не з`являлась до школи, де навчалась її сестра [PERSON] та не цікавилась її успіхами в навчанні, не брала участі у вихованні сестри, не спілкувалась з нею. Матеріальної допомоги на утримання сестри відповідачка також не надавала. Неповнолітній свідок [PERSON] в судовому засідання показала, що проживає разом із своїм батьком, з матір`ю не проживає близько 10 років. Приблизно 4 роки тому мати давала їй кошти для купівлі одягу. Її навчанням у школі відповідач не цікавилась. До матері в гості не ходила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що знає позивача як односельчанина та майже кожного дня буває в нього у гостях. Відповідач не приходить за місцем проживання дітей. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що дітей виховує батько, позивач по справі. Неповнолітня [PERSON] проживає разом за батьком. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що являється подругою [PERSON] . [PERSON] любить однаково як свого батька так і матір. Жодного разу не чула, щоб [PERSON] погано говорила про свою маму. Відповідач декілька разів приходила до школи та в ліцей, де навчається [PERSON] . Минулого літа бачила як [PERSON] обіймала свою матір. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. На підставі наведеного, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є матір`ю неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 16.02.2015 року було розірвано шлюб поміж [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6-7). Згідно довідки від 21.09.2022 року № 170 виданої Чемерпільським старостинським округом №5 Заваллівської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області на утриманні [PERSON] знаходиться двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Згідно довідки-характеристики від 30.09.2022 року № 25 виданої Чемерпільським старостинським округом №5 Заваллівської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області [PERSON] характеризується позитивно, не працює, проживає за рахунок тимчасових заробітків. Виховує двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Відповідно до довідки від 30.09.2022 року №01/10-89 виданої КЗ «Чемерпільський ліцей» Заваллівської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області [PERSON] регулярно відвідувала заняття у школі. Батько дидити [PERSON] спілкувався з педагогами, які навчали доньку, цікавився шкільним життям дитини. Мати [PERSON] контакту із школою, де навчалася дитина, не підтримувала, із вчителями не спілкувалася (а.с. 8). З довідки № 275 від 08.12.2022 року виданої Північним центром професійної освіти Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації вбачається, що [PERSON] , [INFO] , навчається на першому курсі даного навчального закладу з 01.09.2022 року. За період навчання всі питання класний керівник вирішує лише з батьком [PERSON] тому що з матір`ю немає зв`язку. Зі слів батька та [PERSON] мати вже довгий період не проживає, не спілкується з ними та не приймає участь у їхньому житті (а.с. 13). Згідно висновку органу опіки і піклування Заваллівської селищної ради по питанню позбавлення батьківських прав, позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дочки [PERSON] вважати недоцільним і таким, що не відповідає інтересам неповнолітньої дитини (а.с. 47). Норми права, які застосовує суд при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 вказаної Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). Як на підставу позбавлення батьківських прав позивач покликається на положення п.2 ч.1 ст. 164 СК України. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійний характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду: від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19, від 28 липня 2021 року в справі № 554/9586/19, від 22 вересня 2021 року в справі № 640/12266/16-ц. Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] . Суд приходить до переконання, що позивачем не доведено факт свідомого ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків по виховуванню дитини. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження винної поведінки [PERSON] щодо умисного, злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків. Орган опіки і піклування Заваллівської селищної ради у своєму висновку по питанню позбавлення батьківських прав [PERSON] дійшов висконвку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно її неповнолітньої дочки є недоцільним і таким, що не відповідає інтересам неповнолітньої дитини Також суд не приймає до уваги показання свідка [PERSON] , оскільки за відсутності інших доказів такі показання не можуть бути безумовною підставою для встановлення винної поведінки відповідача щодо невиконання своїх батьківських обов`язків та відповідно і підставою для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Довідки надані з місця навчання дитини лише стверджують про сам процес участі батька у навчанні дочки, між тим не містять жодних даних про ухилення відповідача від участі у навчанні дочки, таким чином не доводять факт винної поведінки матері щодо невиконання своїх батьківських обов`язків, тому не можуть розцінюватися судом, як належні та достатні докази у справі. Інших належних, допустимих та достатніх доказів суду не надано. Суд дійшов висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав стосовно дитину не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до дочки прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно неї. Твердження позивача про те, що відповідач не виявляє жодної ініціативи щодо участі у вихованні дитини, не цікавиться її навчанням, не надає будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини суд не вважає достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки у справі не встановлено винної поведінки відповідача. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази винної поведінки відповідача, як матері, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, які б свідчили про її умисне ухилення від виховання своєї дочки, та, виходячи із якнайкращих інтересів дитини, дійшов висноку про відсутність безумовних підстав для задоволення позову у даній частині, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Норми права, які застосовує суд при вирішенні питання щодо стягнення аліментів з [PERSON] . Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Як вбачається з п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Стаття 430 ЦПК України передбачає випадки обов`язкового і факультативного негайного виконання рішення суду. Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову в частині стягнення аліментів із [PERSON] . Судом беззаперечно встановлено, що у сторін [INFO] народилася донька [PERSON] , яка проживає разом з батьком, перебуває на його утриманні. Між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дитини, а відтак, позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. На підставі наведеного, враховуючи, що позивач потребує матеріальної допомоги на утримання доньки [PERSON] , враховуючи матеріальне становище платника аліментів, а також враховуючи вимоги розумності та справедливості і той факт, що утримання дитини є законодавчим обов`язком батьків, суд вважає, що позовні вимоги позивача у даній частині підлягають задоволенню та необхідно стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку й стягувати щомісячно до повноліття [PERSON] . Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частин 1, 2 статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. Згідно з п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. Враховуючи наведене, оскільки сторонами до закінчення судових дебатів у справі заявлено клопотання про, те що ними до суду буде подано, протягом п`яти днів з дня винесення рішення, докази понесених судових витрат по справі, а тому питання про судові витрати, понесені позивачем та відповідачем, слід вирішити після ухвалення рішення по суті позовних вимог у судовому засіданні, визначивши сторонам строк для подання доказів щодо розміру понесених ними судових витрат.

Outcome: partial