Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

представник заявника адвокат Ігнатенко А.Ю. від імені та в інтересах заявника [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою, яка була уточнена, де заінтересованими особами зазначено Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради, як орган опіки та піклування, [PERSON] (батька померлого) та просить суд встановити факт батьківства [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , відносно малолітнього сина заявника [PERSON] , [INFO] . Вимоги обгрунтовує тим, що 06.12.2012 Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було розірвано шлюб між [PERSON] та її колишнім чоловіком. З липня 2013 року по 17.04.2023 вона проживала у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] , [INFO] . Від фактичних шлюбних відносин в них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. [INFO] [PERSON] помер. За життя [PERSON] вони не встигли подати заяву про визнання його батьком дитини. Із самого народження дитини та по день смерті його батька, заявник проживала разом з ним однією сім`єю, вели спільне господарство, разом виховували дитину, утримували її та він виконував усі обов`язки батька дитини, передбачені сімейним законодавством. Наразі постало питання щодо встановлення факту батьківства, оскільки їй необхідно подати документи для призначення синові пенсії у зв`язку з втратою годувальника та забезпечення його права на соціальний захист, як дитини, яка залишилась без батька Тому заявник звернулася до суду з вказаною заявою. Ухвалою суду від 16.10.2023 заяву залишено без руху для усунення недоліків. Недоліки було усунуто 17.10.2023. Ухвалою суду від 17.10.2023 прийнято до розгляду заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами окремого провадження. В судовому засіданні заявниця та заінтересована особа просили заяву задовольнити з підстав, що в ній зазначено. Представник заявниці [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі заявника, заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представники заінтересованих осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради, як органу опіки та піклування, в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином прочас та місце розгляду справи, заяв та клопотань до суду не надано. Вислухавши заявника та заінтересовану особу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог, виходячи з таких мотивів. Відповідно до ч. 1 ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками малолітньої дитини вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11 копія свідоцтва про народження). Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України за №00024333824 від 24.10.2019, відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України за вказівкою матері дитини (а.с. 12 копія витягу). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 19.04.2023, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 10 копія свідоцтва про смерть). Частиною першою та другою статті 293\~ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 2 ст.\~315\~ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Заяви про встановлення факту батьківства (материнства) суд розглядає у разі смерті особи, яку заявник визнає батьком (матір`ю) дитини, і вирішує їх з огляду на обставини, передбачені статтями 125, 130 Сімейного кодексу України. Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення батьківства є смерть особи, батьківство якої встановлюється, або оголошення її померлою. Як встановлено, [PERSON] , факт батьківства якого просить встановити заявниця відносно свого сина, помер [INFO] . Заяви про встановлення факту батьківства (материнства) суд розглядає у разі смерті особи, яку заявник визнає батьком (матір`ю) дитини, і вирішує їх з огляду на обставини, передбачені статтями 125, 130 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу. Як встановлено судом, при державній реєстрації народження [PERSON] , [INFO] , орган державної реєстрації керувався частиною першою ст. 135 СК України. Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 за № 3 визначено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст.135 СК України. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Із належних доказів судом встановлено, що заявник є особою, яка має право звертатись із вказаною заявою, оскільки є матір`ю дитини, а також те, що відомості про батька дитини в актовому записі про її народження внесені за вказівкою матері. У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року за №3 роз`яснюється, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Доказами походження дитини від певної особи можуть бути будь-які фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, визнання особою батьківства, а також інші обставини, що засвідчують походження дитини від певної особи. Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Батьківство може бути визнано особою як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Вказані обставини та інші обставини, що стосуються справи, можуть бути підтверджені поясненнями сторін і третіх осіб, показаннями свідків, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Зокрема, доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Отже, питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Але передумовою звернення до суду в справах про встановлення батьківства є, зокрема, наявність кровного споріднення між особою, яку заявник просить визнати батьком, і дитиною. Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням ст.89 ЦПК України, згідно з якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень ч. 2, ч. 3 ст. 89 ЦПК України. Заявником та її представником не заявлялося клопотання про призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Для ухвалення законного та обґрунтованого рішення у справі суд не може спиратися тільки на показання свідків, оскільки показання свідків апріорі не можуть бути визнані судом беззаперечним, категоричним доказом батьківства [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . На думку суду лише висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи може підтвердити або спростувати факт батьківства. З огляду на викладене, суд дійшов переконання щодо відсутності підстав для встановлення факту батьківства, тому у задоволенні заяви [PERSON] належить відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed