Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] , в інтересах якого діяв представник [PERSON] , через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом, в якому, посилаючись на статті 2, 3, 147, 149, 232 КЗпП України, просив: -визнати незаконним та скасувати наказ Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» №50-к від 31.03.2023 про застосування до начальника відділу організації харчування [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді догани за невиконання посадових обов`язків; -стягнути з відповідача на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 50\~000 гривень. Позов обґрунтований\~тим,\~що у\~відповідача були\~відсутні правові\~підстави для\~застосування до\~ [PERSON] \~догани,\~оголошеної йому\~наказом №30-к\~від 31.03.2023\~за допущений\~начебто ним\~прогул 21\~березня 2023\~року,\~оскільки вказаний\~день за\~графіком роботи\~позивача (графік\~№2,\~вахта 1)\~був вихідним.\~Крім того,\~в цей\~день позивач\~був на\~прийомі в\~лікаря.\~Вказаний графік\~роботи визначений\~позивачу після\~поновлення його\~трудових відносин\~з ДСП\~ЧАЕС на\~посаді начальника\~відділу організації\~харчування згідно\~з наказом\~№44-к\~від 20.03.2023.\~Зміна графіка\~роботи на\~п`ять робочих\~і два\~вихідних дня\~відбулася лише\~22.03.2023.\~При цьому,\~позивач посилається\~на постанови Верховного Суду від 22.07.2020 у справі №554/9493/17, від 27.06.2018 у справі №664/2820/15-ц та пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2029 у справі №452/970/17. Обґрунтовуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач вказує, що внаслідок усвідомлення ним факту порушення його прав відповідачем через винесення спірного наказу він зазнав негативних змін у своєму житті, які викликали у нього душевні страждання. Зазначає, що він при цьому має на увазі його об`єктивну оцінку: честь ( гідні поваги моральної якості й етичні принципи особистості; гарна незаплямована репутація, добре ім`я; соціальна оцінка особистості, що формується у процесі суспільного життя, діяльності й спілкування людей з таких об`єктивних показників як вчинки, погляди, інші явища суспільного життя). Крім того, позивач вважає, що відповідач, проводячи загальні збори персоналу з метою легалізації притягнення його до дисциплінарної відповідальності, тим самим підбурював до дискримінації та здійснював пособництво у дискримінації щодо нього, чим також завдав йому моральної шкоди. Ухвалою судді від 27 червня 2023 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. 12 липня 2023 року від відповідача ДСП «Чорнобильська АЕС», в інтересах якого діяв його представник [PERSON] , до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що 20.03.2023 відповідачем видано наказ № 44-к, в якому зазначено, зокрема: вважати начальника відділу організації харчування Сергієнка А.І таким, що приступив до роботи з 21.03.2023, після тимчасового звільнення від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором у зв`язку з військовою агресією проти України, на попередній посаді; робоче місце у зоні відчуження (графік №2, вахта 1); визнати таким, що втратив чинність з 21.03.2023 наказ від 29.03.2022 №149-к про призупинення дії трудового договору. Позивач ознайомився з наказом №44-к від 20.03.2023 21 березня 2023 року. 21.03.2023 працівниками ДСП ЧАЕС складено акт №1, згідно з яким [PERSON] був відсутній на своєму робочому місці в офісному центрі м.Славутич, приміщення 1008, 21 березня 2023 року протягом всього робочого дня. Також працівниками ВУП ДСП ЧАЕС складено акт №4 від 21.03.2023, з якого вбачається, що [PERSON] перебував у приміщенні ВУП № 1062 офісного центру 21.03.2023 о 09:30; був ознайомлений з наказом № 44-к від 20.03.2023 з особового складу про те, що він вважається таким, що приступив до роботи з 21.03.2023; додатково було нагадано, що цим наказом [PERSON] призначено графік роботи №2 вахта 1; 21.03.2023 день поновлення на роботі є роботою в офісному центрі м. Славутича, приміщення ВОХ. День поновлення на роботі ( 21.03.2023) був днем роботи в офісному центрі м.Славутич, у приміщенні ВОХ, зокрема, і тому, що було потрібно провести інструктажі, навчання, перевірку знань відповідно до Положення про порядок проведення навчання та перевірки знань працівників ДСП ЧАЕС з питань охорони праці, пожежної безпеки, цивільного захисту та дій в надзвичайних ситуаціях, радіаційної безпеки, правил технічної експлуатації 13П-С. З відібраних у [PERSON] письмових пояснень від 22.03.2023 вбачається, що 21.03.2023 після ознайомлення з наказом про поновлення на роботі йому раптово стало погано і він був вимушений покинути робоче місце для прийняття ліків та консультації з лікарем. Згідно з протоколом засідання трудового колективу ВОХ №02 від 22.03.2023 вирішено питання про направлення [PERSON] на дисциплінарну комісію, на яку він також був запрошений листом №4700/69-201 від 30.03.2023. Крім того, наказом ДСП ЧАЕС №325 від 29.03.2023 для підготовки на посаду за новоприйнятими та переведеними працівниками, зокрема начальником ВОХ [PERSON] , закріплено у березні 2023 року виробничий графік №7 підсумованого обліку робочого часу з двома вихідними днями денного персоналу ДСП ЧАЕС, що працює за нормальними умовами праці, на 2023 рік, період переведення вказаний -21.03.2023, що також слугує доказом того, що за [PERSON] вказаний графік закріплений 21.03.2023. За результатами засідання, закріпленими в протоколі №5 від 31.03.2023, дисциплінарною комісією вирішено підготувати наказ про оголошення [PERSON] догани. У наказі ДСП ЧАЕС №50-к від 31.03.2023 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» вказано: вважати відсутність [PERSON] , начальника відділу організації харчування, на робочому місці 21.03.2023 прогулом, за порушення трудової дисципліни оголосити догану; премію за березень 2023 року не нараховувати. Враховуючи, що комісія з дисциплінарних питань ДСП ЧАЕС прийняла протокольне рішення про наявність факту порушення трудової дисципліни начальником відділу організації харчування [PERSON] , яке полягало в тому, що останній самовільно покинув робоче місце і був відсутній на ньому з 10:00 до 17:30 21.03.2023, чим порушив вимоги Правил внутрішнього трудового розпорядку, і 21.03.2023 визнано прогулом, у відповідача були всі підстави застосувати до позивача захід стягнення у вигляді догани. В заперечення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди представник відповідача вказав, що позивач не зазначив у чому саме полягає моральна шкода; не навів обставини, які визначають її характер та обсяг; не довів наявність підстав для її відшкодування; не надав доказів на підтвердження моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, а також наявності чи необхідності його додаткових зусиль для організації свого життя внаслідок винесення відповідачем догани. При цьому, представник відповідача посилався на постанови Верховного Суду: від 01.03.2021 у справі № 466/8242/18 (провадження №61-943св20); від 16.07.2020 у справі № 822/3108/15 ( провадження № К/9901/9658/18); від 16.12.2019 у справі № 806/2954/17 (провадження К/9901/49424/18). Також вказав, що зазначення позивачем про те, що відповідач начебто підбурював до дискримінації та здійснював пособництво в ній, є власним оціночним судженням позивача. Аналіз статті 237-1 КЗпП України дає підстави вважати, що факт порушення прав, зокрема, дискримінації, про яку зазначає позивач в обґрунтування моральної шкоди, повинен підтверджуватися лише судовим рішенням, що набрало законної сили. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити, посилаючись на те, що вважав день поновлення з ним трудових відносин (21.03.2023) вихідним днем, оскільки у наказі №44-к від 20.03.2023 за ним закріплено графік роботи №2 вахта 1, в якому вказаний день позначений як вихідний. З цим наказом та графіком роботи №2 вахта 1 він ознайомився 21 березня 2023 року в офісі ДСП ЧАЕС, відділі управління персоналом, куди був запрошений 20.03.2023 SMS-повідомленням. Також він приніс медичну довідку про проходження медичного огляду, а про необхідність проходження в цей день інструктажів відповідно до Положення 13-ПС його ніхто не повідомляв. Оскільки за вказаним графіком роботи 21.03.2023 в нього був вихідний день, він не повідомляв керівництво про те, що за станом здоров`я не може знаходитися на офісі ДСП ЧАЕС. Наступного дня, тобто 22.03.2023, прийшовши до офісу ДСП ЧАЕС, щоб дізнатися про подальший порядок залучення його до роботи за вказаним графіком, оскільки його місце роботи знаходилось в зоні відчуження, він дізнався про начебто допущений ним прогул, після чого надав письмові пояснення з приводу відсутності на роботі 21.03.2023. 22.03.2023 його ознайомили з посадовою інструкцією, запропонували написати заяву на графік роботи 5/2, після чого він був переведений за вказаним графіком. Він знайомий із встановленою на підприємстві процедурою допуску до роботи, в тому числі в зоні відчуження. Неодноразово мав заохочення, його підлеглі тепер вважають, що він є безвідповідальним, таким, що покинув робоче місце, тому просить стягнути моральну шкоду, оскільки він був знервований, мав порушення сну, у нього підвищувався тиск і він вимушений був знову звертатися до лікаря. Дискримінацією з боку відповідача щодо себе вважає упереджене ставлення члена дисциплінарної комісії начальника відділу управління персоналом, яка вказала, що він не відповідає займаній посаді. Розмір моральної шкоди він визначив, виходячи з розміру його заробітної плати за два місяці роботи та тривалості розгляду даної справи в суді. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на те, що день поновлення з позивачем трудових відносин (21.03.2023) був для нього вихідним, оскільки у наказі № 44-к від 20.03.2023 чітко зазначено, що робоче місце позивача у зоні відчуження за графіком №2 вахта 1. У графіку № 2 першої вахти чітко встановлено, що 21 та 22 березня 2023 року є вихідними днями, а 23 березня 2023 року позивач повинен був їхати на вахту. Матеріали справи не містять документів, які б указували на те, що [PERSON] був ознайомлений з тим, що 21 березня 2023 в нього був робочим днем. Позивач вважає незаконним наказ про застосування до нього дисциплінарного стягнення, оскільки відсутній факт порушення ним трудової дисципліни, а тому в діях позивача немає складу дисциплінарного проступку. Матеріали справи не містять доказів того, що ДСП ЧАЕС виконало вимоги статті 29 КЗпП України в частині визначення 21 березня 2023 року для позивача робочим днем з робочим місцем у м. Славутичі. Роботодавець не має права притягувати до дисциплінарної відповідальності працівника за невиконання трудових обов`язків, про які він не був проінформований належним чином, про що зазначено у пункті 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 452/970/17. За вказаних обставин наказ відповідача про оголошення позивачу догани є незаконним і підлягає скасуванню. Факт порушення трудових прав з боку роботодавця, в результаті яких працівник зазнав моральних страждань, є підставою для стягнення моральної шкоди. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Суду пояснили, що доказами доведення до відома позивача інформації про те, що день поновлення його на роботі (21.03.2023) для нього був робочим днем є: акт №4 від 21.03.2023, складений працівниками відділу управління персоналом ДСП ЧАЕС, про те, що [PERSON] 21.03.2023 о 09 год. 30 хв. був ознайомлений з наказом №44-к від 20.03.2023 ; наказ ДСП ЧАЕС №325 від 29.03.2023 «Про тимчасове закріплення графіків роботи у березні 2023 року; показання свідка [PERSON] . Позивачем не доведено, які саме моральні страждання він поніс. Також не підтверджується факт дискримінації, на який посилається позивач у позовній заяві. Будь-яких доказів на підтвердження моральної шкоди позивач не надав. Свідок [PERSON] суду показала, що вона працює на ДСП ЧАЕС керівником бюро відділу управління з персоналом, до її посадових обов`язків входить контроль оформлення трудових договорів, відпусток, листків непрацездатності та інших документів, на підставі яких здійснюється нарахування та оплата праці працівникам. До призупинення трудових відносин [PERSON] працював у зоні відчуження за робочим графіком, визначеним йому у наказі про прийняття на роботу. Графіки роботи на підприємстві установлюються працівникам у наказах, які виносяться відносно них при укладенні трудових договорів. У лютому 2023 року через електронну систему документообігу, яка діє на підприємстві, надійшла заява про відновлення трудового договору з [PERSON] і так як він не працював майже рік, то йому було видане направлення на медичний огляд. Після проходження медичного огляду [PERSON] був наданий бланк заяви у встановленій на підприємстві формі для поновлення трудового договору. Заява про поновлення трудового договору з візою генерального директора повторно надійшла до відділу управління персоналом уже 20.03.2023 та з цієї ж дати було підготовлено наказ про поновлення трудових відносин з 21 березня 2023 року. Через мобільний додаток «Viber» вона направила [PERSON] повідомлення про необхідність ознайомитися з цим наказом, але [PERSON] тільки 21 березня 2023 року о 09 годині 30 хвилин ознайомився з наказом. У наказі про поновлення трудового договору була зазначена конкретна вахта, за якою буде працювати [PERSON] , оскільки з липня 2022 року введено на підприємстві вахтовий метод робіт. Для всіх працівників, з якими поновлюються трудові договори, день поновлення трудового договору табелюється робочим днем у офісі ДСП ЧАЕС в м. Славутич, оскільки вони повинні ознайомитися з документацією, пройти інструктажі та інше. Кожного місяця або два рази на місяць готується відповідний наказ для табелювання. [PERSON] був включений до такого ж наказу від 29.03.2023. 21 березня 2023 року, коли [PERSON] о 09 годині 30 хвилин з`явився у відділ управління персоналу і вона особисто, у присутності працівників, які знаходися в той час у приміщенні відділу попередила [PERSON] про те, що день поновлення трудових відносин є робочим днем у офісі ДСП ЧАЕС. Заперечень з цього приводу [PERSON] не висловлював. Так як з моменту призупинення трудових відносин пройшов майже рік, то відразу приступити до виконання своїх посадових обов`язків начальника ВОХ у зоні відчуження [PERSON] не міг. Він повинен пройти медичний огляд, інструктажі та отримати відповідний допуск до роботи. Те, що 21 березня 2023 року був для [PERSON] робочим днем вбачається з відповідного наказу, в якому вказано, що [PERSON] приступив до роботи саме з 21.03.2023. Акт №4 від 21.03.2023 було складено тільки за результатами ознайомлення [PERSON] з наказом. Вона особисто повідомила в усному порядку [PERSON] , що 21.03.2023 у нього робочий день у офісі, а подальший графік роботи він повинен погоджувати з безпосереднім керівником виконавчим директором, чи це буде подальша робота в офісі у місті Славутичі чи за графіком вахти, визначеної в наказі про поновлення трудового договору. Таке усне повідомлення на підприємстві жодним нормативним документом не передбачено. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідка, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Щодо визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення. Встановлено, що [PERSON] з 11.10.2019 прийнятий на посаду начальника відділу організації харчування (ВОХ) на підставі наказу ДСП ЧАЕС №71 ос від 09.10.2019, в якому визначені такі умови роботи, зокрема: умови праці- у зоні відчуження; тривалість робочого тижня- підсумований облік робочого часу з обліковим періодом 1 календарний рік (а.с.129). Відповідно до посадової інструкції начальника відділу організації харчування 1 ПІ-ВОХ, затвердженої наказом в.о. генерального директора ДСП ЧАЕС Калашником С.В. 21.06.2019, зі змінами, з якою [PERSON] ознайомлений 29.11.2019, начальник ВОХ призначається і звільняється з посади наказом генерального директора ДСП ЧАЕС ( пункт 1.5); робоче місце начальника ВОХ знаходиться в приміщенні №363 будівлі їдальні АПК-1 (пункт 1.6) ( а.с. 186-201). Згідно з наказом ДСП ЧАЕС №149-к від 29.03.2022 начальнику відділу ВОХ Сергієнку Андрію Івановичу призупинено з 24.03.2022 дію трудового договору; тимчасово звільнено його від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором у зв`язку з військовою агресією проти України (а.с.36). 20 лютого 2023 року позивач звернуся до відповідача із заявою, яка була зареєстрована за вх. № 47-523 від 20.03.2023, в якій просив вважати його таким, що приступив до роботи після тимчасового звільнення від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором у зв`язку з військовою агресією проти України з 20.02.2023 та зазначив, що згоден працювати вахтовим методом. Крім іншого, на заяві вказано рукописним способом: «напр. на м/о видано 20.02» ( а.с. 37). На підставі заяви позивача ДСП ЧАЕС винесено наказ №44-к від 20.03.2023, яким визначено вважати начальника відділу організації харчування Сергієнка А.І. таким, що приступив до роботи з 21.03.2023 після тимчасового звільнення від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором у зв`язку з військовою агресією проти України, на попередній посаді; робоче місце визначено у зоні відчуження ( графік №2 вахта1); визнано таким, що втратив чинність з 21.03.2023 наказ від 29.03.2022 № 149-к про призупинення дії трудового договору. З вказаним наказом позивач ознайомився під підпис 21 березня 2023 року ( а.с.5,38). 21 березня 2023 року працівниками ДСП ЧАЕС директором виконавчим Мартиновим С.К., фахівцем з якості відділу організації харчування [PERSON] , техніком 1 категорії відділу організації харчування Завадиленко І.С., економістом з МТЗ [PERSON] складено та підписано акт про те, що згідно з наказом № 44-к від 20.03.2023 від 21 березня 2023 року приступив до роботи начальник відділу організації харчування Сергієнко Андрій Іванович, але був відсутній на своєму робочому місці в ОЦ м. Славутич, приміщення 1008, на роботі 21 березня 2023 року на протязі всього робочого дня (а.с.39). 22 березня 2023 року виконавчий директор ДСП ЧАЕС Мартинов С. звернувся до т.в.о. генерального директора ДСП ЧАЕС Сейди В. з доповідною запискою за вих.№ 01-68, в якій повідомив, що згідно з наказом № 44-к від 20.03.2023 начальник відділу організації харчування Сергієнко А.І. повинен приступити до роботи 21.03.2023 (після тривалого призупинення договору з 29.03.2022 по 20.03.2023). 21.03.2023 о 09:30 [PERSON] був ознайомлений з даним наказом під підпис, але не з`явився на робоче місце, яке у нього було визначене посадовою інструкцією «1ПІ-ВОХ», приміщення №1008, будівлі ОЦ м.Славутич, тому не було можливості провести йому первинний інструктаж з ОП,РБ, ПБ та ЦЗ, ФЗ та ознайомити його з нормативно-технічною документацією для подальшого виконання посадових обов`язків після тривалої відсутності на робочому місці ( більше 6 місяців). Враховуючи, що [PERSON] працює керівником підрозділу підприємства не перший рік, він повинен знати і виконувати необхідні процедури допуску до самостійної роботи щодо відсутності персоналу на робочому місці більше шести місяців. Так як для керівника, у якого знаходиться у підпорядкуванні понад 100 чоловік, ця поведінка не зрозуміла та неприпустима, просив вжити усіх необхідних заходів, щоб в подальшому не виникало подібних ситуацій ( а.с.41). 22 березня 2023 року на засіданні трудового колективу відділу організації харчування ДСП ЧАЕС за результатами розгляду подання про направлення на дисциплінарну комісію начальника відділу організації харчування [PERSON] у зв`язку з порушенням ним вимог трудової дисципліни прийнято рішення про направлення [PERSON] на дисциплінарну комісію, яке оформлено протоколом №02 від 22.03.2023 ( а.с. 44). 31 березня 2023 року відбулося засідання комісії з дисциплінарних питань, на яке листом № 4700/69-201 від 30.03.2023 був запрошений [PERSON] ( а.с.46). Як видно з протоколу №5 від 31.03.2023 засідання комісії з дисциплінарних питань, на комісії було заслухано голову комісії [PERSON] , т.в.о. генерального директора, який доповів про надходження службової записки від 23.03.2023 № 01-68/5 щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] , начальника ВОХ, який був відсутній на роботі з 10.00 до 17.30 21.03.2023 без поважних причин; [PERSON] , в.о. виконавчого директора, який надав характеристику, висловив особисту думку членів цехового комітету щодо оголошення догани [PERSON] , вказав, що проступок скоєний останнім вперше; [PERSON] , який пояснив членам комісії причини відсутності на робочому місці. Комісією вирішено: за результатами розгляду факту порушення виробничої дисципліни [PERSON] підготувати наказ про оголошення догани згідно з вимогами статті 147 КЗпП України ( а.с.47). 31 березня 2023 року т.в.о. генерального директора ДСП ЧАЕС Сейдою В. винесено наказ №50-к від 31.03.2023 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» ( а.с.48). У преамбулі наказу зазначено, що [PERSON] , начальник відділу організації харчування, 21.03.2023 був відсутній на робочому місці з 10 год.00 хв. до 17 год. 30 хв. без поважних причин, виправдовувальних документів не надав, що є порушенням пунктів 3.1 та 5.6. Правил внутрішнього трудового розпорядку ДСП «Чорнобильська АЕС ( додаток 3-1 Колективного договору ДСП ЧАЕС). У резолютивній частині вказано: вважати відсутність [PERSON] , начальника відділу організації харчування, на робочому місці 21.03.2023 прогулом та за порушення трудової дисципліни оголосити догану, премію за березень 2023 року не нараховувати. З цим наказом позивач ознайомився під підпис 03.04.2023 ( а.с. 7, 48, 244). З табеля обліку використання робочого часу відділу організації харчування за березень 2023 року вбачається, що 21 березня 2023 року [PERSON] позначено літерою «П», тобто прогул ( а.с. 68-69). Відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку ДСП «Чорнобильська АЕС», затверджених рішенням конференції трудового колективу ДСП «Чорнобильська АЕС» від 02.02.2019 ( додаток 3-1 до Колективного договору ДСП ЧАЕС), з якими позивач ознайомився під підпис 09.10.2019, передбачено, що працівник зобов`язаний своєчасно, до початку роботи прибути на робоче місце і приготуватися до виконання трудових обов`язків, розпочати роботу згідно з чинним режимом робочого часу ( підпункт 3.1.1. пункту 3.1.). Знаходитися на роботі (робочому місці) протягом всього робочого час, за виключенням, перерви на відпочинок та харчування (підпункт 3.1.4. пункту 3.1.); своєчасною вважається поява працівника на роботі (залишення її) з моменту появи працівника на робочому місці (залишення його) згідно з виробничим графіком (графіком змінності) ( пункту 5.6) ( а.с.132-144, 202-204). 22 березня 2023 року відповідач ознайомив позивача з посадовою інструкцією начальника відділу організації харчування 1ПІ-ВОХ, затвердженою т.в.о. генерального директора ДСП ЧАЕС Сейдою В. 29.06.2022, в якій визначено, зокрема, що робоче місце начальника ВОХ знаходиться в приміщенні №1008, будівлі ОЦ м.Славутич, при виконанні робіт в зоні відчуження в приміщенні 362 будівлі їдальні (а.с. 49-66, 245). Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір. Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків. Згідно з частиною першою\~статті 147 КЗпП України\~за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана. Відповідно до частини першої\~статті 148 КЗпП України\~дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до\~статті 149 КЗпП України\~до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені\~статтями 147-149 КЗпП України\~правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності. Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22.07.2020 у справі №554/9493/17, від 27.06.2018 у справі №664/2820/15-ц, на які посилається позивач у позовній заяві. Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.04.2021 у справі №461/8132/17; від 13.05.2022 у справі № 331/2395/20. Відповідно до\~статті 150 КЗпП України\~дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу). Як убачається з оскаржуваного наказу, [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за порушення трудової дисципліни за відсутність 21 березня 2023 року на робочому місці без поважних причин з 10 год. 00 хв. до 17 год. 30 хв. У пункті 4 статті 40 КЗпП України, а також у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 №9 зазначено, що прогул- це відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі в трудовому законодавстві України не існує. І у кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин. Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №459/2618/17. У пояснювальній записці на ім`я директора виконавчого [PERSON] від 22.03.2023 [PERSON] зазначив, що 21.03.2023 після ознайомлення з наказом про поновлення на роботі раптово став почувати себе погано по причині високого тиску, тому покинув робоче місце для прийняття ліків та консультації з лікарем. Після прийняття ліків, не мав можливості повернутися на робоче місце, так як ліки викликають сонливість та потребують часу на відновлення ( а.с.42). На підтвердження факту звернення до лікаря 21.03.2023 позивач надав довідку сімейного лікаря Господарської асоціації «SlavMed» ФОП [PERSON] від 31.03.2023 (а.с.11). Як видно із інформації, наданої сімейним лікарем Господарської асоціації «SlavMed» ФОП [PERSON] , яка надійшла на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів від 13 вересня 2023 року, яку просив витребувати представник відповідача, [PERSON] звертався на прийом до сімейного лікаря 21.03.2023 (дата взаємодії 21.03.2023 14:50, епізод від 21.03.2023 15:48) по причині підвищеного артеріального тиску ( а.с.125-126). У додаткових письмових поясненнях на ім`я т.в.о. генерального директора ДСП ЧАЕС Сейди В.О., які [PERSON] направив відповідачу 28.03.2023, позивач зазначив, що 22.03.2023 ним були надані пояснення щодо начебто його відсутності на роботі, але він наголошує, що спочатку надав пояснення, а вже пізніше його ознайомили з графіком роботи. Ознайомити з графіком роботи це обов`язок роботодавця, хронологія подій відбулася саме з того, що спочатку начебто на думку посадових осіб ним порушено трудову дисципліну в частині відсутності на робочому місці, а вже потім його ознайомили з графіком, відтак порушити те, чого не існувало, неможливо. Оскільки доказування провини лежить на роботодавцеві, просить взяти пояснення у осіб, які ознайомлювали його з графіком роботи (а.с.43, 227). Як пояснив в судовому засіданні позивач, він вважав, що 21 березня 2023 року був для нього вихідним днем, оскільки наказом №44-к від 20.03.2023 про поновлення з ним трудових відносин йому був визначений графік роботи №2 вахта 1, за яким цей день в нього був вихідним, що узгоджується з наявними у справі доказами, зокрема наказом №44-к від 20.03.2023, в якому визначено [PERSON] графік роботи №2 вахта 1; виробничим графіком №2 підсумованого обліку робочого часу денного персоналу, що працює вахтовим методом на промисловому майданчику, на 2023 рік, в якому 21 березня 2023 року за вахтою 1 позначене літерою «В». Як убачається з умовних позначень до виробничого графіка №2 підсумованого обліку робочого часу з двома вихідними днями для денного персоналу ДСП ЧАЕС, що працює в зоні відчуження, на 2022 рік, затвердженого т.в.о. генерального директора ДСП ЧАЕС Сейдою. В.О. 05.10.2021, за яким позивач працював станом на момент призупинення трудових відносин, літерою «В» на підприємстві позначається вихідний день ( а.с. 128, 130-131). Представники відповідача в судовому засіданні не заперечували проти того, що у виробничому графіку №2 підсумованого обліку робочого часу денного персоналу, що працює вахтовим методом на промисловому майданчику, на 2023 рік, затвердженому т.в.о. генерального директора ДСП ЧАЕС Сейдою В., копію якого надав позивач, 21 березня 2023 року за вахтою 1 значиться як вихідний день. Водночас, стверджували, що день поновлення позивача на роботі ( 21.03.2023) був для нього робочим. При цьому послалися на показання свідка [PERSON] ; акт №4 від 21.03.2023, складений працівниками ДСП ЧАЕС, та наказ ДСП ЧАЕС № 325 від 29.03.2023 «Про тимчасове закріплення графіків роботи у березні 2023 року». Як убачається з показань свідка [PERSON] про те, що 21 березня 2023 року був для [PERSON] робочим днем вбачається із змісту наказу від 20.03.2023, в якому зазначено вважати його таким, що приступив до роботи 21.03.2023. Також вона усно повідомляла [PERSON] про те, що день поновлення на роботі є робочим днем. Крім того, був складений акт №04 від 21.03.2023. Відповідно до акту №4 від 21.03.2023, складеного працівниками ДСП ЧАЕС: начальником бюро ВУП Кучаєвою Т.В., фахівцем із соціальної роботи 1 категорії ВУП [PERSON] , фахівцем з питань зайнятості 1 категорії ВУП [PERSON] , фахівцями 1 категорії ВУП [PERSON] , [PERSON] начальник ВОХ Сергієнко А.І. у приміщенні ВУП № 1062 офісного центру 21.03.2023 о 09 годині 30 хвилин був ознайомлений з наказом від № 44-К 20.03.2023 з особового складу про те, що він з 21.03.2023 вважається таким, що приступив до роботи 21.03.2023. Додатково було нагадано, що цим наказом [PERSON] призначено графік роботи №2 вахта 1, при цьому 21.03.2023 (день поновлення на роботі) є роботою в офісному центрі м. Славутича, приміщення ВОХ (а.с.40). Згідно з наказом ДСП ЧАЕС № 325 від 29.03.2023 « Про тимчасове закріплення графіків роботи у березні 2023 року» тимчасово закріплено у березні 2023 року виробничий графік №7 підсумованого обліку робочого часу з двома вихідними днями для денного персоналу ДСП ЧАЕС, що працює з нормальними умовами праці, на 2023 рік, для підготовки на посаду за новоприйнятими та переведеними працівниками, зокрема за начальником відділу ВОХ Сергієнком А.І., на 21.03.2023 ( а.с.45). Також представником відповідача суду надано копію виробничого графіку №7 підсумованого обліку робочого часу з двома вихідними днями для денного персоналу ДСП ЧАЕС, що працює за нормальними умовами праці, на 2023 рік, затвердженого в.о. генерального директора Мартиновим С. 17.08.2023 та погодженого з головою ППО ЧАЕС Сердюком Б. 11.08.2023, на підтвердження доводів відповідача про те, що за цим графіком 21 березня 2023 року в позивача був робочий день ( а.с. 242-243). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 КЗпП України до початку роботи роботодавець зобов`язаний в узгоджений із працівником спосіб поінформувати працівника про місце роботи (інформація про роботодавця, у тому числі його місцезнаходження), трудову функцію, яку зобов`язаний виконувати працівник ( посада та перелік посадових обов`язків), дату початку виконання роботи. У пункті 29 постанови від 29.05.2019 у справі № 452/970/17, на яку також посилається позивач та його представник, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що роботодавець не може ставити у вину працівникові та притягати його до дисциплінарної відповідальності у випадку невиконання обов`язків, які не обумовлені трудовим договором і про які працівник не був проінформований належним чином. Так, у наказі №44-к від 20.03.2023 «З особового складу» визначено вважати [PERSON] таким, що приступив до роботи з 21.03.2023, проте зазначення такого формулювання автоматично не свідчить про те, що 21.03.2023 був визначений робочим днем позивача, оскільки крім іншого в наказі за позивачем закріплено робоче місце в зоні відчуження за графіком №2 вахта1, в якому 21 березня 2023 року позначене як вихідний день. Крім того, станом на день виникнення спірних правовідносин ( 21.03.2023) наказу ДСП ЧАЕС № 325 від 29.03.2023 « Про тимчасове закріплення графіків роботи у березні 2023 року», яким було тимчасово закріплено у березні 2023 року виробничий графік №7 підсумованого обліку робочого часу з двома вихідними днями для денного персоналу ДСП ЧАЕС, що працює з нормальними умовами праці на 2023 рік, для підготовки на посаду за новоприйнятими та переведеними працівниками, зокрема за начальником відділу ВОХ Сергієнком А.І., на 21.03.2023, об`єктивно ще не існувало, а тому посилання представників відповідача на нього як на доказ, яким визначено позивачу 21.03.2023 робочим днем, є безпідставним. За вказаних обставин показання свідка [PERSON] , а також акт № 04 від 21.03.2023, за відсутності будь-якого розпорядчого акта відповідача, яким би підтверджувалося встановлення позивачу 21 березня 2023 року робочого дня, доведеного до його відома, не є належними, допустимими і достатніми доказами того, що вказаний день позивача був робочим. Отже, відповідачем не доведено винної поведінки позивача, тому в діях [PERSON] відсутній склад дисциплінарного проступку, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що наказ Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» № 50-к від 31.03.2023, винесений т.в.о. генерального директора Сейдою В. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким начальнику відділу організації харчування [PERSON] оголошено догану за порушення трудової дисципліни, є незаконним та підлягає скасуванню. Щодо відшкодування моральної шкоди. Статтею 237-1\~КЗпП України\~передбачено,\~що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Приписами частин першої-третьої статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до частини першої статті 1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У постанові Верховного Суду від 01.03.2021 у справі № 466/8242/18 зазначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями\~1166,\~1167 ЦК України\~доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З викладеного випливає, що сам факт визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача. Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16.07.2020 у справі № 822/3180/15 (провадження № К/9901/9658/18), від 16 грудня 2019 року у справі № 806/2954/17 (провадження № К/9901/49424/18), на які також посилається представник відповідача у відзиві на позовну заяву в обґрунтування недоведеності позивачем підстав для відшкодування моральної шкоди. Тобто, моральна шкода, як і будь-яка інша позовна вимога, є предметом доказування, а тому обов`язок доказування моральної шкоди покладається саме на ту сторону, яка просить про її стягнення. Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування моральної шкоди на позивача викладена у постановах Верховного Суду: від 16.10.2019 у справі №815/6107/17; від 04.03.2020 у справі № 815/2215/15; від 16.07.2020 у справі №822/3180/15. Проте, позивач не пояснив в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача, не надав жодних доказів на підтвердження моральної шкоди, а в позовній заяві обмежився лише загальними фразами, притаманними ознакам моральної шкоди, при цьому не розкриваючи їх змісту щодо себе. А на підтвердження доводів про те, що він був знервований, мав порушення сну, у нього підвищувався тиск і він вимушений був знову звертатися до лікаря, які навів у судовому засіданні, також не надав будь-яких доказів. При цьому, сам лише факт визнання незаконним наказу відповідача про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з відповідача моральної шкоди. Крім того, судом не встановлено в діях ДСП ЧАЕС фактів дискримінації, зокрема підбурювання та здійснення пособництва, щодо позивача, на яку останній посилається як на одну з підстав завдання йому моральної шкоди, виходячи з такого. У статті першій Закону України « Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» зазначено, що дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними ( пункт 2); підбурювання до дискримінації - вказівки, інструкції або заклики до дискримінації стосовно особи та/або групи осіб за їх певними ознаками ( пункту 4); пособництво у дискримінації - будь-яка свідома допомога у вчиненні дій або бездіяльності, спрямованих на виникнення дискримінації ( пункт 5-1). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29.05.2018 у справі № 800/191/17 зазначила, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, з метою з`ясування обставин дискримінації у конкретній ситуації застосовується триступеневий тест: по-перше, виявлення двох категорій осіб, які є порівнюваними і відмінними, оскільки відповідно до Конвенції дискримінація передбачає належність людини до певної групи; по друге, встановлення, чи дійсно члени цих двох груп оцінюються по- різному; і, по-третє, якщо так, то чи для цього є об`єктивні, обґрунтовані підстави. У постанові від 01.04.2020 у справі № 804/2823/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що факт дискримінації може бути встановлений лише у випадку, коли розрізнення у ставленні до особи вмотивоване притаманною їй певною персональною ознакою. Таким чином, оскільки дискримінація означає менш прихильне поводження з особою, ніж з іншими в аналогічній ситуації, через певні ознаки цієї особи, позивач не обґрунтував, порівняно з якою особою чи групою осіб та через які певні ознаки цієї особи ( раса, колір шкіри, стать, вік та ін.) він опинився в гіршому становищі через дії відповідача внаслідок підбурювання до дискримінації та пособництва у дискримінації. Які саме вказівки, інструкції або заклики до дискримінації стосовно нього та за якими певними ознаками були надані та вчинені відповідачем; яка конкретно свідома допомога у вчиненні дій або бездіяльності, спрямованих на виникнення дискримінації стосовно нього, надавалась відповідачем. Сама лише суб`єктивна оцінка позивача про те, що загальні збори персоналу з метою легалізувати притягнення його до дисциплінарної відповідальності та упереджене, на його думку, ставлення одного з членів дисциплінарної комісії- начальника відділу управління персоналом ДСП ЧАЕС, яка на засіданні цієї комісії заявила, що він не відповідає займаній посаді, не свідчать про вчинення відповідачем дій у розумінні пунктів 4, 5-1 статті 1 Закону України « Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні». За таких обставин доводи позивача щодо підбурювання до дискримінації та здійснення пособництва у дискримінації відповідачем стосовно нього є необґрунтованими, а тому факт завдання моральної шкоди відповідачем такими діями позивачу останнім не доведено. Враховуючи неподання [PERSON] належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди та належного обґрунтування їх розміру, визнання незаконним і скасування наказу Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» №50-к від 31 березня 2023 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким йому оголошено догану за порушення трудової дисципліни, суд вважає достатньою і справедливою сатисфакцією. За таких\~обставин позов\~необхідно задовольнити\~частково та\~визнати незаконним і скасувати наказ Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» №50-к від 31 березня 2023 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким начальнику відділу організації харчування [PERSON] оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а в частині відшкодування моральної шкоди відмовити за недоведеністю. Решта доводів, на які посилалися учасники справи, не впливають на вказані висновки суду. Щодо судових витрат. Відповідно до пункту 6 частини першої\~статті 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно\~з\~частиною першою\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За правилом\~частини першої статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Як вбачається\~з ID-квитанції\~№32528798800007160770\~від 21.06.2023\~позивач сплатив\~судовий збір\~в сумі\~1717,76\~гривень за\~дві позовні\~вимоги з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору на підставі частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ( а.с.12). Вказана сума судового збору зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України ( а.с. 1). Таким чином, з урахуванням часткового задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, сплачений позивачем за позовну вимогу немайнового характеру ( визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення) в сумі 858, 88 гривень.

Outcome: partial