Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: Керівник Ковельської окружної прокуратури Волинської області Новосад Ю. звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області до [PERSON] про конфіскацію земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що громадянка російської федерації [PERSON] (посвідка на постійне проживання [NUMBER] від 21.07.2016), на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 05.08.2016 за №№ 379, 380,381, 382, 383, набула право власності на п`ять земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які розташовані в с. Смідин, Старовижівського району Волинської області, а саме: земельну ділянку площею 0,1400 га, кадастровий номер 0725085001:06:007:0014, земельну ділянку площею 0,1001 га, кадастровий номер 0725085001:06:007:0011, земельну ділянку площею 0,1098 га, кадастровий номер 0725085001:06:007:0013, земельну ділянку площею 0,0847 га, кадастровий номер 0725085001:06:007:0012, земельну ділянку площею 0,1006 га, кадастровий номер 0725085001:06:005:0108. На підставі вказаних свідоцтв про право на спадщину за заповітом [PERSON] зареєстровала право власності на зазначені земельні ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності: 15848210 від 05.08.2016, 15850476 від 05.08.2016, 15848698 від 05.08.2016, 15847863 від 05.08.2016 та 15849879 від 05.08.2016). Згідно з відомостями Ковельського відділу Управління ДМСУ у Волинській області [PERSON] є громадянкою російської федерації. Разом із цим, окружною прокуратурою виявлено порушення ст.ст.\~13,\~14,\~41 Конституції України, ст.ст.\~80,\~81,\~145 Земельного кодексу України\~при використанні відповідачем зазначених земельних ділянок. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] , будучи громадянкою іноземної держави, упродовж року після набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення не відчужила їх, є підстави для конфіскації останніх у власність держави. В судовому засіданні прокурор Романюк Н.М. позов підтримала з підстав, наведених у ньому. Просила позовні вимоги задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Зазначила, що ГУ Держгеокадастру у Волинській області самостійно з позовом не зверталось, оскільки відсутнє фінансування на оплату судового збору. Просила позовні вимоги задовольнити. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Про причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, заяв та клопотань не надсилала. Маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви, про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляла. Тому, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст.282 ЦПК України. Заслухавши пояснення прокурора та представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що громадянка російської федерації [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 379 виданого 05.08.2016, набула право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0,1400 га, кадастровий номер 0725085001:06:007:0014, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Смідин, Старовижівського району Волинської області (а.с. 32). Крім цього, [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 382 виданого 05.08.2016, набула право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0,1001 га, кадастровий номер 0725085001:06:007:0011, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Смідин, Старовижівського району Волинської області (а.с. 31). Також [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 380 виданого 05.08.2016, набула право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0,1098 га, кадастровий номер 0725085001:06:007:0013, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Смідин Старовижівського району Волинської області (а.с. 30). Водночас, [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 381 виданого 05.08.2016, набула право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0,0847 га, кадастровий номер 0725085001:06:007:0012, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Смідин Старовижівського району Волинської області (а.с.33). Крім цього, [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 383 виданого 05.08.2016, набула право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0,1006 га, кадастровий номер 0725085001:06:005:0108, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Смідин Старовижівського району Волинської області. Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на підставі вказаних свідоцтв про право на спадщину за [PERSON] зареєстроване право власності на зазначені земельні ділянки (номер запису про право власності: 15848210 від 05.08.2016, 15850476 від 05.08.2016, 15848698 від 05.08.2016, 15847863 від 05.08.2016 та 15849879 від 05.08.2016). При цьому у графі «власник» зазначено, що [PERSON] набувала у власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення, як громадянка російської федерації. (а.с. 15 29) Згідно з даними ЄІАС УМП та ІП «Облік іноземців та біженців» Ковельського відділу Управління ДМС України у Волинській області, [PERSON] є громадянкою російської федерації (а.с. 66). Крім цього судом встановлено, що з матеріалів копії спадкової справи №3/2016, заведеної після смерті [PERSON] , вбачається, що [PERSON] має національний паспорт іноземця, серія та номер: [NUMBER] , виданий 13.08.2010 ТП №32 відділу УФМС росії по Санкт-Петербургу і Ленінградській області в Колпінському районі м.Санкт-Петербург, зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] російської федерації (а.с. 86, 90). З повідомлень Державної прикордонної служби України вбачається, що [PERSON] , громадянка російської федерації, перетнула державний кордон України (виїхала) 28.07.2019 р. Положення статей\~13,\~14 Конституції України\~визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією\~Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі\~статтею 80 Земельного кодексу України\~визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм\~Земельного кодексу України\~суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до частини другої\~статті 81 Земельного кодексу України\~можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно із ч. 3\~ст. 81 Земельного кодексу України\~іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно до частини п`ятої\~статті 22 Земельного кодексу України\~набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог\~статті 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. Одночасно за змістом частини четвертої\~статті 81 Земельного кодексу України\~землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч. ч. 2, 4\~ст. 145 Земельного кодексу України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Пунктом 10 ч. 1\~ст. 346 Цивільного кодексу України\~визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Згідно із\~ст. 356 Цивільного кодексу України\~до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Частиною 5\~ст. 41 Конституції України\~визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Так,\~статтею 131-1 Конституції України\~на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. 3\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»\~прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. В даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що [PERSON] порушила норми, визначені ст.ст.\~13,\~14,\~41 Конституції України, ст. ст.\~80,\~81,\~145 Земельного кодексу України\~процедуру використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення та як іноземна громадянка не відчужила їх упродовж року після набуття права власності. На даний час вона без перешкод використовує спірні земельні ділянки на території України. Наразі продовольча безпека України потребує величезної уваги, що тягне за собою невідкладне вжиття вичерпних заходів щодо повернення земельних ділянок у власність держави та їх подальше використання з метою забезпечення потреб у першу чергу громадян України. Окрім цього, воєнні дії, які ведуться на території України вкрай негативно впливають на продовольчі процеси у нашій державі, зокрема багато земель сільськогосподарського призначення на територіях, де ведуться активні бойові дії, на даний час забруднені та не можуть використовуватись за призначенням, сотні гектарів залишаються окупованими. Це в сукупності призведе до зниження врожайності, тому у цих умовах важливим є те, щоб кожна земельна ділянка, яка використовується з порушенням вимог законодавства була безумовно повернута у власність держави. Відповідно до ч. 3\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», підставою представництва прокурором інтересів держави в даних спірних правовідносинах є бездіяльність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах - ГУ Держгеокадастру у Волинській області . Згідно із п. 80 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Враховуючи виявлені порушення та зазначені положення законодавства,

Outcome: approved