Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

У серпні 2023 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 22 серпня 2021 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Мельнице-Подільською селищною радою Чортківського району Тернопільської області, про що вчинено відповідний актовий запис № 31. \~ \~ \~ \~ Від вказаного шлюбу у них із відповідачем народилася донька: [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, спільне життя між нею та відповідачем не склалося з причин різних поглядів на взаємовідносини між подружжям на сімейне життя, внаслідок чого втрачено почуття любові та поваги, що в свою чергу призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, а тому вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження їх сім`ї є неможливе й відповідно суперечать її особистим інтересам, примирення з відповідачем вона не бажає, а тому посилаючись на вказане просила шлюб укладений між нею та відповідачем розірвати. Крім того, посилаючись на те, що між нею та відповідачем не досягнуто домовленості щодо добровільної сплати відповідачем аліментів на утримання їх дитини, й відповідно відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, просила також вирішити питання про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі частки від його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. Також, вказувала на те, що вона позбавлена будь-яких інших джерел доходу окрім соціальної допомоги по догляду за дитиною, оскільки через малолітній вік дитини зобов`язана постійно здійснювати за нею догляд, у зв`язку з чим вважає, що відповідач повинен також надавати грошові кошти на її утримання до досягнення дитиною трьох років. 18 жовтня 2023 року від представника відповідача [PERSON] через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона вказала, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі частки від заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку визнає, однак щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання позивачки [PERSON] до досягнення дитиною трирічного віку не визнає, та просить відмовити у задоволенні позову в цій частині, оскільки відповідач має нерегулярний мінливий дохід, у власності має лише нежитлове приміщення площею 6,2 кв.м., іншого цінного майна немає й відповідно немає можливості матеріально утримувати дружину. У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, однак у матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі, та просила суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, однак у своєму письмовому відзиві просили позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, ч.1\~ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~Так, згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Крім того, згідно із положеннями ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із роз`ясненнями п.10 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №11\~від 21.12.2007\~р.\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Так,\~судом встановлено,що з 22 серпня 2021 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано Мельнице-Подільською селищною радою Чортківського району Тернопільської області, про що видано відповідне свідоцтво про одруження та вчинено відповідний актовий запис №31 (а.с.7). Від вказаного шлюбу у сторін народилася донька: [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Батьками дитини вказані [PERSON] та [PERSON] . Також судом в ході розгляду справи встановлено, що причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння між сторонами й відповідно подружні відносини між сторонами фактично припинені. При цьому, доказів на спростування вказаного відповідачем суду не надано. Таким чином, з`ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, причини розпаду сім`ї, також згоду відповідача на розірвання шлюбу, суд приходить до висновку про неможливість збереження шлюбу між сторонами, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, в зв`язку з чим вважає, що укладений між сторонами шлюб підлягає розірванню. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання дитини, то суд зазначає наступне. Так, відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, №3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Зокрема, судом в ході розгляду справи встановлено, що дитина сторін проживає разом із позивачкою, знаходиться на її утриманні. При цьому, відповідач [PERSON] в необхідній мірі в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання та забезпечення повноцінного життя \~дитини не надає, й відповідно доказів на спростування вказаного ним суду також не надано, як і не надано доказів щодо його незадовільного стану здоров`я, перебування на його утриманні непрацездатних батьків чи інших дітей, а також наявності будь-яких кредитних чи інших зобов`язань. Крім того, в матеріалах справи відсутні й відомості щодо досягнення між сторонами домовленості щодо добровільної сплати аліментів на утримання дитини. Таким чином, зважаючи на встановлені обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог в частині стягнення з відповідача як батька дитини на її користь аліментів на утримання дитини, оскільки відповідач як батько зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Разом з тим, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача на утримання дитини, суд виходить з наступного. Так, ч.1 ст.182 СК України встановлено, що при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. При цьому,\~ч.\~2\~ст.\~182\~СК України\~визначено,\~що розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Також слід зазначити, що згідно положень ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин, визначаючи розмір\~аліментів,\~які підлягають\~стягненню з\~відповідача на\~утримання дитини,\~суд враховуючи\~те,\~що відповідач\~ухиляється від\~утримання дитини\~й відповідно\~належних та\~допустимих доказів\~на спростування\~вказаного ним\~суду не\~надано,\~як й\~не надано\~доказів щодо\~неможливості сплати\~ аліментів\~через тяжкий\~матеріальний стан,\~стан здоров`я\~чи перебування\~на його\~утриманні інших\~осіб, вважає, що на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини саме в розмірі частки від його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який відповідач погоджується сплачувати. Крім того,\~у відповідності\~до вимог\~ ст.\~84\~СК України,\~дружина,\~з якою\~проживає дитина,\~має право\~на утримання\~від чоловіка\~-\~батька дитини\~до досягнення\~дитиною трьох\~років.\~ Якщо\~дитина має\~вади фізичного\~або психічного\~розвитку,\~дружина,\~з якою\~проживає дитина,\~має право\~на утримання\~від чоловіка\~до досягнення\~дитиною шести\~років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. З системного аналізу ст.84 СК України вбачається, що матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у чоловіка - батька дитини надавати матеріальну допомогу дружині. Враховуючи наведені норми законодавства, дослідженні письмові матеріали справи, виходячи з принципу справедливості та розумності, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дружині до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1500 щомісячно, оскільки належних та допустимих доказів відсутності у нього матеріальної можливості надавати дружині допомогу він суду не надав. За таких обставин, позов [PERSON] підлягає задоволенню. Оскільки суд задовольняє позов, то за правилами ст.141 ЦПК України\~\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп. за позовну вимогу про стягнення аліментів, а також на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп. за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Відповідно до положень ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved