Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-26 00:00:00

22.02.2016 позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із позовом до [PERSON] про визнання недійсним житлового ордера серії Б на жиле приміщення квартири, внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер, часткового скасування розпорядження державної адміністрації щодо надання жилого приміщення квартири. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог [PERSON] просив суд ухвалити рішення, яким: скасувати Протокол №8 засідання житлово-побутової комісії Оболонського РУ ГУМВС України в м. Києві від 14.08.2015 про затвердження рішення райуправління про видачу житлового ордера серії Б на жиле приміщення квартири [ADDRESS] на ім`я [PERSON] ; частково скасувати Розпорядження №490 від 22.09.2015 Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації щодо надання окремої однокімнатної квартири [ADDRESS] та видачу ордера серії Б на жиле приміщення згідно з пунктом 1 цього розпорядження на ім`я [PERSON] ; визнати недійсним ордер серії Б на жиле приміщення квартири [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , який видано відділом обліку та розподілу житлової площі Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації на ім`я [PERSON] ; скасувати Розпорядження за №1679 від 27.11.2015 органу приватизації державного житлового фонду управління житлово-комунального господарства Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації щодо надання дозволу на приватизацію жилого приміщення квартири та видачу Свідоцтва про право власності на жиле приміщення квартири [ADDRESS] на ім`я [PERSON] ; визнати недійсним Свідоцтво про право власності від 27.11.2015 року на житлове приміщення квартири [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . В обґрунтування позову [PERSON] вказував, що він з 07.11.2015 проходив службу в Національній поліції України м. Києва, а до цього з 01.04.1992 проходив службу в органах внутрішніх справ Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві. 23.02.1976 на підставі рішення Мінської районної ради депутатів трудящих м. Києва за №52 «Про надання службової жилої площі» квартири від №73 до №158 в будинку [ADDRESS] вважаються службовими Мінського райвідділу внутрішніх справ м. Києва. Вказаним рішенням місцевої влади кімнати №79-108 були закріплені під гуртожиток для особового складу Мінського РВВС. 18.08.1992 згідно з Розпорядженням начальника Мінського РВВС м. Києва, працівник міліції [PERSON] був поселений до кімнати [ADDRESS] . При цьому, [PERSON] , його син [PERSON] , 1993 року народження та донька [PERSON] 2005 року народження постійно мешкають та зареєстровані у вказаній кімнаті. З огляду на викладене, [PERSON] стверджує, що рішення про надання окремої однокімнатної квартири [ADDRESS] та видача ордера серії Б на жиле приміщення на ім`я [PERSON] було здійснено в порушення вимог житлового законодавства, оскільки дане приміщення не було вільним. Ухвалою суду від 25.02.2016 відкрито провадження у справі №756/2554/16-ц. 14.03.2016 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація про виселення останнього з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування позову вказував, що 22.09.2015 розпорядженням Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації №490 «Про надання житлової площі працівникам підприємств, організацій та установ м. Києва», затверджено спільне рішення адміністрації та житлово-побутової комісії Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві про надання житлових приміщень в будинку [ADDRESS] працівникам Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві , в тому числі [PERSON] . На підставі вказаного розпорядження Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація 25.09.2015 видала [PERSON] ордер серії Б №010599 на вселення в квартиру [ADDRESS] . 01.10.2015 [PERSON] в Оболонському районному відділі ГУ ДМС України в м. Києві здійснив реєстрацію за новим місцем проживання (квартира [ADDRESS] ), а 27.11.2015 отримав свідоцтво про право власності на вказане помешкання. Свідоцтво про право власності видане згідно з Розпорядженням за №1679 від 27.11.2015 органу приватизації державного житлового фонду управління житлово-комунального господарства Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації. При цьому, [PERSON] не зміг поселитися до квартира [ADDRESS] з огляду на те, що квартира була безпідставно та самовільно зайнята [PERSON] . З урахуванням викладеного, [PERSON] просив суд: виселити [PERSON] без надання іншого житлового приміщення. Ухвалою суду від 01.04.2016 відкрито провадження у справі №756/3571/16-ц. Ухвалою суду від 16.06.2016 постановлено: позов [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , Національної поліції України ГУНП у м. Києві, третя особа - Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання недійсним житлового ордера, свідоцтва про право власності на квартиру, часткового скасування розпоряджень та позов [PERSON] та [PERSON] , третя особа - Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація про виселення без надання іншого житлового приміщення об`єднані в одне провадження. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 01.11.2017 у справі №756/2554/16-ц ухвалено: в задоволенні позову [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , Національної поліції України ГУНП у м. Києві, третя особа - Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання недійсним житлового ордера, свідоцтва про право власності на квартиру, часткового скасування розпоряджень відмовити у повному обсязі; позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація про виселення без надання іншого житлового приміщення - задовольнити; виселити [PERSON] , [INFO] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Постановою Апеляційного суду міста Києва від 20.02.2018 у справі №756/2554/16-ц рішення Оболонського районного суду міста Києва від 01.11.2017 залишено без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.09.2018 у справі №756/2554/16-ц рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 20 лютого 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 15.11.2018 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27.02.2020 здійснено заміну відповідача Національної поліції України Головного управління Національної поліції у м. Києві на належного відповідача Ліквідаційну комісію Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві. Відповідно до Розпорядження керівника апарату Оболонського районного суду м. Києва Шаровар М.В. щодо призначення повторного автоматизованого розподілу у справі від 19.05.2022 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2022 визначено головуючого суддю у справі №756/2554/16-ц - Луценка О.М. (т. 4, а.с. 23-24). Ухвалою суду від 22.02.2023, яка відображена у протоколі судового засідання, постановлено прийняти до розгляду заяву позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивачі просять суд ухвалити рішення, яким: Визнати незаконним розпорядження Оболонської РДА м. Києва про видачу на ім`я [PERSON] , [INFO] , житлового ордера на житлове приміщення квартиру [ADDRESS] ; Визнати недійсним житловий ордер №010595 серії Б від 25.09.2015 на жиле приміщення квартири [ADDRESS] , загальною площею 21,20 кв.м., житловою площею 10,20 кв.м., на ім`я [PERSON] , [INFO] , який видано відділом обліку та розподілу житлової площі Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації; Визнати незаконним розпорядження Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації за №1679 від 27.11.2015 органу приватизації державного житлового фонду управління житлово-комунального господарства Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про видачу на ім`я [PERSON] , [INFO] , свідоцтва про приватизацію житлового приміщення кв. [ADDRESS] ; Визнати недійсним свідоцтво про приватизацію житлового приміщення у судовому порядку квартири [ADDRESS] , загальною площею 21,20 кв.м., житловою площею 10,20 кв.м., на ім`я [PERSON] , [INFO] , який видано органом приватизації житлового фонду Оболонської РДА в м. Києві від 09.11.2015 Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації. Ухвалою суду від 23.03.2023, яка відображена у протоколі судового засідання, постановлено закінчити підготовче провадження та перейти до розгляду справи по суті. [PERSON] під час розгляду справи по суті підтримав свої позовні вимоги, просив суд їх задовольнити. Разом з тим, вимоги позову [PERSON] не визнав, просив суд відмовити в їх задоволенні. Представник позивача [PERSON] - адвокат Ковальов Ю.В. у судовому засіданні вимоги позову [PERSON] підтримав, просив суд про їх задоволення, також вказав, що вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. [PERSON] у судовому засіданні заперечував щодо задоволення вимог [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , при цьому, просив суд задовольнити його позовні вимоги. Представник [PERSON] - адвокат Іщенко Є.Д. під час розгляду справи по суті просив повністю задовольнити позовні вимоги [PERSON] та повністю відмовити у задоволенні вимог позову [PERSON] . Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що у матеріалах справи містяться відповідні документи. Разом з тим, [PERSON] подав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі (т. 4, а.с. 177). [PERSON] надіслала на адресу суду заяву, де вказувала, що її інтереси представляє адвокат Ковальов Ю.В. та те, що вона не заперечує щодо розгляду справи без її участі (т. 4, а.с. 176). Представник Органу приватизації державного житлового фонду Управління житлового комунального господарства Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації - Ємельянова К.Ю. направила до суду заяву з проханням розглянути справи без участі їхнього представника та відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України прийняти законне і обґрунтоване рішення (т. 4, а.с. 174-175). Представник Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації Колосовська Г.М. подала до суду заяву, де просила проводити розгляд справи за відсутності їхнього представника, у задоволенні вимог [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відмовити, а щодо вимог [PERSON] прийняти законне і обґрунтоване рішення (т. 4, а.с. 161-164). Представник Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації Карпенко Оксана подала до суду заяву з проханням проводити розгляд справи за відсутності їхнього представника та ухвалюючи рішення врахувати інтереси дитини (т. 4, а.с. 62). Також, у матеріалах справи міститься клопотання представника Ліквідаційної комісії Оболонського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві Войчук І.В., подане 05.11.2021, де остання, серед іншого, просить проводити розгляд справи без участі їхнього представника (т. 3, а.с. 242-243). Суд враховує, поданий представником Ліквідаційної комісії Оболонського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві Войчук І.В. відзив на позовну заяву, де остання просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з огляду на те, що позивачами не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження правомірності вселення та зайняття кімнати [ADDRESS] . Заслухавши пояснення учасників справи, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, приводом для скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції касаційний суд зазначив, що суди помилково вважали, підставою самоправного зайняття спірної квартири є відсутність у [PERSON] ордера на вселення у спірне житло, при цьому не врахувавши та не перевіривши наявність інших документів, що дають підстави для вселення; не надали оцінки розпорядженню від 18 серпня 1992 начальника Мінського РВВС м. Києва, згідно з яким працівник міліції [PERSON] був поселений до кімнати [ADDRESS] та згідно паспортних даних позивача та за даними відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в м. Києві він має зареєстроване місце проживання по [ADDRESS] ; не врахували, що [PERSON] перебував на службі в органах МВС, Національній поліції в м. Києві та був звільнений у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років. Крім того, суди не врахували, що однією з умов надання ордера є те, що він може бути виданий лише на вільну жилу площу (абзац другий пункту 10 Положення). Частина перша статті 417 ЦПК України зазначає, що вказівки, які містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. В той же час частина 2 вказаної статті, встановлює обмеження для суду касаційної інстанції щодо вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи. У відповідності до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин, суд при новому розгляді справи виконує вказівки касаційного суду із врахуванням положень ст.ст. 11, 12, 13 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, змагальності сторін та пропорційності у цивільному процесі. Судом встановлено, що [PERSON] в період з 01 квітня 1992 року по 06 листопада 2015 року проходив службу в органах Міністерства внутрішніх справ України, а з 07 листопада 2015 року службу в Національній поліції України. Згідно з наказом щодо особового складу Головного управління національної поліції у м. Києві від 15 серпня 2016 року № 697 [PERSON] звільнений зі служби за власним бажанням, у зв`язку із виходом на пенсію. Встановлено, що [PERSON] був вселений у гуртожиток по [ADDRESS] за розпорядженням районного управління ГУ МВС України в м. Києві від 22 вересня 1998 року на час роботи. Згідно з довідкою Форми 3 від 03 лютого 2016 року [PERSON] та члени його родини: дружина - [PERSON] , син - [PERSON] та донька - [PERSON] зареєстровані у гуртожитку по [ADDRESS] . Разом з тим, у паспортних даних позивача та за даними відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в м. Києві він має зареєстроване місце проживання по [ADDRESS] . Згідно з даними Оболонського управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві [PERSON] та члени його сім`ї зареєстровані в гуртожитку без зазначення квартири. Розпорядженням Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації від 22 вересня 2015 року № 490 «Про надання житлової площі працівникам підприємств, організацій та установ м. Києва», затверджено спільне рішення адміністрації та житлово-побутової комісії Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві про надання житлових приміщень в будинку [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що відпала потреба у використані їх під гуртожиток, в тому числі - [PERSON] . На підставі розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 25 вересня 2015 року № 490 [PERSON] видано ордер серії Б № 010599 на вселення у квартиру [ADDRESS] . 01 жовтня 2015 року [PERSON] здійснив реєстрацію за новим місцем проживання (квартира [ADDRESS] ). Розпорядженням органу приватизації державного житлового фонду Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 27 листопада 2015 року № 1679 прийнято рішення про безоплатну передачу квартири у власність [PERSON] . 27 листопада 2015 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , яке набуто в порядку приватизації. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частин першої, другої статті 128 ЖК УРСР порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. Відповідно до статті 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Аналогічна норма міститься у абзаці першому пункту 10 Примірного положення про гуртожитки (далі - Положення). Відповідно до частини третьої статті 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме: без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідного ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. У пункті 40 Положення зазначено, що інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку у зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Судом встановлено, що з 22 вересня 1998 року у спірному житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , проживав [PERSON] разом із сім`єю. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї (частини друга та третя статті 64 ЖК України). Отже, права членів сім`ї щодо користування гуртожитком є похідними від права особи, який надано житлове приміщення у гуртожитку у зв`язку з роботою чи навчанням. [PERSON] та члени його сім`ї були вселені до спірного приміщення за розпорядженням районного управління ГУ МВС України в м. Києві від 22 вересня 1998 року на час роботи. При цьому, судом встановлено, що [PERSON] перебував на службі в органах МВС, Національній поліції в м. Києві та був звільнений у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років. При вирішенні справ суди відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» повинні застосовувати Конвенцію та практику цього Суду як джерело права. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Правова позиція Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Вона охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі «Gillow v. the U.K.» від 24 листопада 1986 року), так і наймача (рішення у справі «Larkos v. Cyprus» від 18 лютого 1999 року). У пунктах 40-44 рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (Заява № 30856/03) зазначено, що згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia), заява № 58255/00, пункт 36, ЕСНR 2004-ХІ (витяги). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, пункт 50). Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (див. рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, пункт 47). Отже, судом встановлено, що [PERSON] та члени його сім`ї вселились у спірну квартиру на підставі розпорядження районного управління ГУ МВС України в м. Києві від 22 вересня 1998 року, тобто не самоправно зайняли спірну квартиру. Також, судом встановлено, що користування тривалий час [PERSON] спірним житлом, протягом 19 років, підпадає під гарантії, передбачені пунктом 2 статті 8 Конвенції. З урахуванням викладеного вище, оцінивши докази у сукупності, суд дійшов переконливого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] про виселення [PERSON] без надання іншого житлового приміщення. Частиною другою статті 58 ЖК України передбачено, що ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Статтями 58, 59 ЖК України визначені підстави і порядок видачі ордера та визнання ордера на жиле приміщення недійсним. Зокрема, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Отже, ордер на жиле приміщення визнається судом недійсним у випадку, коли при вирішенні питання про надання жилого приміщення мали місце: неправомірні дії службових осіб; було порушено порядок та умови їх надання і такий позов заявлений до суду не пізніше трьох років з дня видачі ордера. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до пункту 58 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року №470 та статті 52 Житлового кодексу Української PCP жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільниим рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних Депутатів. Отже, Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація відповідно до законодавства затвердила спільне рішення адміністрації і Оболонського районного управління Головного управління МВС України у м. Києві. Будинок [ADDRESS] є відомчим житлом і належав до відання Оболонського РУ ГУМВС України, розподіл житлової площі в якому відбувався за рішенням житлово-побутової комісії Оболонського РУ ГУМВС України з подальшим затвердженням на громадській комісії з Житлових питань Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації. Відомчий житловий фонд - це фонд, що призначений для задоволення Потреби в житлі працівників, що перебувають у трудових відносинах з підприємством, установою, організацією. Розпорядженням Оболонської районної в місті Києві державної Адміністрації від 22.09.2015 №490 затверджено спільне рішення Керівництва та житлово-побутової комісії Оболонського РУ ГУ МВС України в місті Києві про надання квартири [ADDRESS] [PERSON] , 1981 року народження. З огляду на зазначене, Ордер №010595 серії Б на жиле приміщення [PERSON] отримав 25.09.2015 у відповідності зі ст. 58 ЖК Української РСР. Таким чином, при наданні [PERSON] згаданої вище квартири Оболонською районною в місті Києві державною адміністрацією було дотримано всіх вимог житлового законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Ч. 2 ст. 61 цього Кодексу зазначає, що договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а у разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до протоколу №8 засідання житлово-побутової комісії Оболонського РУ ГУ МВС України в місті Києві від 14.08.2015 ухвалено про розподіл житлової площі та порядок використання працівниками кімнат у гуртожитку по [ADDRESS] , загальною площею 22,5 кв.м. у житловому будинку [ADDRESS] , де фактично проживає помічник начальника відділу міліції - оперативний черговий чергової частини 2-го відділу міліції (з обслуговування мікрорайонів №7-11 та дачних кооперативів «Сади») Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві старший лейтенант міліції [PERSON] , що працює з 2003 року в органах внутрішніх справ та зареєстрований в гуртожитку по [ADDRESS] . На квартирному обліку в Оболонській районній в місті Києві державній адміністрації перебуває в пільговій черзі по категорії «працівники МВС» з 21.07.2008 (т. 1, а.с. 126). Отже, [PERSON] перебував на квартирному обліку в Оболонській районній в місті Києві державній адміністрації з 21.07.2008 у списку за пільговою категорією «працівники МВС», при цьому, в гуртожитку на [ADDRESS] був зареєстрований з 10.10.2006 (т. 1 а.с. 127-134). З огляду на зазначене, оскаржуване розпорядження Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 22.09.2015 №490 «Про надання житлової площі працівникам підприємств, установ та організацій м. Києва» є правомірним і видане в межах наданих законодавством повноважень, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні. Зважаючи на викладене, відсутні також і підстави для визнання недійсним Ордеру №010595 серії Б на право зайняття приміщення від 25.09.2015, виданого Оболонською районною в місті Києві Державною адміністрацією. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням наведеного, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не надано належних та допустимих доказів, якими б підтверджувалося неправомірність розпорядження Оболонської РДА від 22.09.2015 №490 «Про надання житлової площі працівникам підприємств, установ та організацій м. Києва». Таким чином позовна вимога про визнання незаконним розпорядження Солом`янської Оболонської РДА від 22.09.2015 №490 задоволенню не підлягає. Інші позовні вимоги у даній справі фактично є похідними від вимоги про скасування розпорядження Оболонської РДА від 22.09.2015 №490, а тому у їх задоволенні також слід відмовити. Зокрема, вселившись в спірне приміщення на підставі ордеру (виданого на підставі розпорядження Оболонської РДА від 22.09.2015 №490), який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, та який не визнаний недійсним, відповідач набув право користування приміщенням та мав право на його приватизацію. В свою чергу без визнання недійсним ордеру в порядку і на підставах, визначених статтею 59 ЖК Української РСР, у суду відсутні підстави для визнання недійсним свідоцтва про право власності на жиле приміщення, видане в порядку приватизації. При цьому суд також враховує, що згідно з ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Відповідно до ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. «Іншою підставою» в даному випадку є ордер. Враховую все наведене у сукупності суд зазначає, що порушення, на які вказують позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у даній справі, матеріалами справи не підтверджено, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed