Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

Обґрунтування позову та стислий виклад позицій учасників справи. Представник Кредитної спілки «Істок» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] в якому просив суд, стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за договором про споживчий кредит № КД-5804 від 9 жовтня 2020 року, станом на 31 березня 2023 року у розмірі 119347 гривень 61 копійок, з яких: заборгованість за основною сумою кредиту 57672,89 грн; заборгованість за платою -54180,54 грн; інфляційні нарахування 7494,18 грн. В позовних вимогах позивач посилається на те, що 16 вересня 2020 року відповідач [PERSON] звернувся до КС "ІСТОК" із заявою про вступ до кредитної спілки, яку на засіданні правління кредитної спілки було розглянуто та прийнято рішення про прийом [PERSON] в члени КС "ІСТОК", в той же день відповідач сплатив вступний внесок та обов`язковий пайовий внесок та набув членства у КС "ІСТОК". 9 жовтня 2020 року [PERSON] подав заяву на отримання кредиту та відповідно був укладений Договір про споживчий кредит №КД-5804. З метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за вказаним кредитним договором 9 жовтня 2020 року позивач уклав з [PERSON] . Договір поруки № КД-5804 ДП1. Позивач відповідно до умов договору виконав свої зобов`язання по наданню кредитних коштів, однак відповідачем умови договору не виконуються, порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів, в зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Щодо правової позиції відповідачів. Відповідачі відзив на позов не подав. Судом в порядку частини 6 статті 187 ЦПК України направлявся запит, щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. З відповіді № 77655 від 17 травня 2023 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відповіді № 77657 від 17 травня 2023 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно із службових записок секретаря судового засідання Покуц І.С. від 29 серпня 2023 року, 20 вересня 2023 року та 24 жовтня 2023 року - відповідно до даних із сайту Укрпошти, поштове відділення яке обслуговує адресу за індексом 62723 тимчасово не функціонує, а тому відправити рекомендований лист відповідачу [PERSON] не є можливим. Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка …> надсилається …> разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням …> за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV громадянин України …> зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Відповідно до частини 10 статті 6 цього Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. …> За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Кореспонденція суду є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом. Суд направляв на зареєстровану адресу відповідача [PERSON] та [PERSON] судову повістку, копію ухвали про відкриття провадження з копіями позовної заяви та доданих до неї документів. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Відповідач [PERSON] кореспонденцію суду не отримав, а лист повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідачу [PERSON] відправити судову повістку, копію ухвали про відкриття провадження з копіями позовної заяви та доданих до неї документів не є можливим оскільки поштове відділення за його зареєстрованим місцем проживання не функціонує. Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідачів, суд зробив оголошення для відповідачів про розгляд даної справи на офіційному сайті судової влади. Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до статті 55 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270. Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи. Відповідно до частини 9 статті 130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Однак процесуальне законодавство не визначає наслідків невручення повістки-повідомлення з причин закінчення строку зберігання. В т.ч. жодними законами чи підзаконними актами не передбачено, скільки разів суд має перенаправляти кореспонденцію на єдину відому (офіційну) адресу, з якої вона повертається без вручення, для того щоб особа вважалась такою, що повідомлена. Зважаючи на те, що відповідачів належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом оголошення через сайт судової влади), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Жодних заяв, клопотань, пояснень з приводу позовних вимог або заперечень на позовні вимоги в будь-якій іншій формі від відповідачів на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити правову позицію відповідачів щодо предмету спору. Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заяви ( клопотання) учасників справи. Представник позивача Кредитної спілки «Істок» у судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. При зверненні до суду представником позивача долучено до матеріалів позовної заяви клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позов підтримав. Рух справи. До Маловисківського районного суду Кіровоградської області 16 травня 2023 року надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість в розмірі 119347,61 гривень. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 травня 2023 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Кратка Д.М. Судом в порядку частини 6 статті 187 ЦПК направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь зазначений запит надійшла 17 травня 2023 року. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 18 травня 2023 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач, враховуючи положення статей 128, 130 ЦПК України, вважається таким, що повідомлений належним чином про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до положень частини 1 статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, прийнявши всі заходи по виклику відповідачів, постановив розглянути справу заочно, згідно із статтями 223 та 280 ЦПК України. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (частина 2 статті 247 ЦПК України). Встановлені судом фактичні обставини справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступне. 16 вересня 2020 року відповідач [PERSON] звернувся до Кредитної спілки «ІСТОК» із заявою про вступ до Кредитної спілки, яку було розглянуто та згідно протоколу засідання правління КС «Істок» прийнято рішення про прийняття відповідача до членів КС «Істок». 16 вересня 2020 року відповідач [PERSON] сплатив вступний внесок та обов`язковий пайовий внесок, про що свідчать відповідні прибуткові касові ордери № 627, № 628, таким чином набувши членства у Кредитній спілці «Істок». 9 жовтня 2020 року відповідач [PERSON] подав до КС «ІСТОК» заяву на отримання кредиту члена кредитної спілки «Істок» в сумі 116 100 грн., за результатами розгляду якої, було прийнято рішення про надання останньому споживчого кредиту, що підтверджується протоколом засідання кредитного комітету КС «Істок» від 9 жовтня 2020 року. 9 жовтня 2020 року між КС «Істок» (кредитор) та відповідачем [PERSON] (позичальник) укладено договір про споживчий кредит № КД-5804 від 9 жовтня 2020 року, за умовами якого позичальнику надано кредит в сумі 80000 грн строком на 25 календарних місяців до 26 жовтня 2022 року. Відповідно до п. 3.2. договору процентна ставка за користування кредитом становить 0,001 % річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за вказаним кредитним договором 9 жовтня 2020 року КС "Істок" уклала з [PERSON] . Договір поруки № КД-5804 ДП1. КС «ІСТОК» на виконання умов договору про споживчий кредит здійснено виплату [PERSON] кредитних коштів відповідно до видаткових касових ордерів від 9 жовтня 2023 року на суму 30000 грн та від 12 жовтня 2020 року на суму 50000 грн. У зв`язку з порушенням умов Кредитного договору з несвоєчасним погашенням кредиту згідно з Графіком, на виконаня заходів досудового врегулювання спору, визначених п.п. 6.2.2, 6.3. Кредитного договору, 29 червня 2021 року відповідачу [PERSON] на адресу, вказану в кредитному договорі, та відповідачу [PERSON] , на адресу вказану в договорі поруки, були направлені вимоги про погашення заборгованості по Кредитному договору № 79 та № 80. Вимоги були залишені відповідачами без відповіді та загальна заборгованість за кредитним договором станом на 31 березня 2023 року становить 119347, 61 гривень, з яких: - заборгованість за основною сумою кредиту 57672,89 гривень; - заборгованість за платою за надання кредиту - 54180,54 гривень; - інфляційні нарахування 7494,18 гривень. Мотиви суду. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому статтею 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України, у разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернув позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати проценті належних йому відповідно до статті 1048 ЦКУ. Частиною 1 статті 553 ЦК України визначено,що задоговором порукипоручитель поручаєтьсяперед кредиторомборжника завиконання нимсвого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно з частиною 1 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Під час судового розгляду справи встановлено, що 9 жовтня 2020 року між КС "ІСТОК" та [PERSON] підписано Договір про споживчий кредит № КД-5804, відповідно до умов якого КС "ІСТОК" виконала свої зобов`язання в повному обсязі. З метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за вказаним кредитним договором 9 жовтня 2020 року КС "Істок" уклала з [PERSON] договір поруки № КД-5804 ДП1. Оскільки відповідач [PERSON] не здійснив повернення коштів у строк, визначений у договорі, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом. Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). При цьому, суд бере до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), статті 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. За таких обставин, з урахуванням того, що відповідачі не скористалися своїми процесуальними правами на подання відзиву на позов та доказів на спростування заявлених позовних вимог, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. При цьому суд враховує, що відповідачі повідомлялися належним чином, однак будь-яких заяв щодо ставлення до позовних вимог та доказів на спростування викладених в позові обставин суду не надали. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог підлягає судовий збір в розмірі 2684,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved