Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

14 серпня 2023 року позивач, [PERSON] , звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про поділ майна про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 12 червня 2010 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28\~липня 2022\~року було розірвано. Під час шлюбу, 31 жовтня 2012 року, на підставі договорпу кіпівлі-продажу ними було набуто у власність квартиру [ADDRESS] , загалною площею 50,60 кв.м., житловою площею 27,80 кв.м. Договір купівлі продажу даної квартири посвідчено державним нотаріусом Марганецької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Ковтюх А.В,, р.№2-1284. Право власності зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. На цей часз приводу поділу майна між ними виник спір, який вирішити в позасудовому порядку не передбачається можливим Ввдповідач змінив замки в квартирі, на власний розсуд розпоряджається та користується спільним майном. У зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Зазначила, що згідно висновку про вартість майна від 31.03.2023 року вартість спірної квартири становить 194200 грн., тобто вартість 1/2 частини становить 97100 грн. Просить суд поділити між нею, [PERSON] та [PERSON] майно, що є спільною сумісною власністю, визнати за нею, [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , а 1/2 частину квартири [ADDRESS] залишити у власності [PERSON] . Ухвалою суду від 18 серпня 2023 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.\~\~ Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить суд справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги задовільнити. Відповідач в судове засідання неодноразово не з`явився, про час та дату повідомлявся належним чином за допомогою поштового зв`язку та смс-повісток, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази, та відповідних заяв чи клопотань не надав, про причини неявки не повідомив. У\~статті 129 Конституції України\~однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається\~ЦПК України\~та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій\~статті 10 ЦПК України\~і\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №189327 від 18.08.2012 року [PERSON] , [INFO] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з чим відповідач, крім викликів за вказаною адресою, був викликаний до суду через оголошення на офіційному веб-сайті.Оголошення про виклик відповідача опубліковано - 11.10.2023 року. Відповідно до ч. 11 статті 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. \~\~ \~Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~ За таких обставин суд розглядає справу заочно, на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 2\~ст.\~124\~Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. \~Відповідно до ст.\~6\~Європейської конвенції\~з прав\~людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно достатті 263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зістаттею 264 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 рокупередбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина першастатті 263 ЦПК). Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 12 червня 2010 року, який рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 липня 2022 року було розірвано, рішення суду набрало законної сили 30.08.2022 року. За час шлюбу, сторонами 31 жовтня 2012 року було придбано житлову квартиру [ADDRESS] , загальною площею 50,6) кв.м., житлова площа 27,80 кв.м., що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 31 жовтня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Марганецької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Ковтюх А.В., зареєстрованого в реєстрі за №2-1284 та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 01.11.2019 року. Згідно звіту про оцінку майна від 31.03.2023 року, ринкова вартість квартири загальною площею 50,60 кв. м. ( у тому числі житлова площа 27,80 кв.м.) за адресою: [ADDRESS] , становить 194200,00 гривень. Право власності на вищезазначене майно зареєстровано на [PERSON] , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власностіа, однак оскільки воно придбане у період шлюбу, то є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач добровільно відмовляється поділити майно, придбане у період шлюбу, а тому позивач за захистом своїх прав та інтересів вимушена звернутись до суду. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини та самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. \~\~\~\~\~\~\~\~Згідно ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. \~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч.1, 2 ст.71 Сімейного кодексу України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. \~\~\~\~ \~\~ Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень ч. 2 ст. 70 СК України «При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї». Крім того, згідно з вимогами ч. 3 ст. 70 СК України «За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею ( з ним) проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування». \~\~\~\~\~ Відповідно до ч. 3 ст.368 ЦК УКраїни майно придбане подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрат її цільового призначення. Відповідач відмовляється добровільно поділити спірне майно. \~ Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України від\~21.12.2007\~року №\~11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.\~69-72\~СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. \~\~\~\~ Вирішуючи питання про поділ майна, яке є суб`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди, присудження грошової компенсації може мати з підстав, передбачених ст. 365 ЦК (435-15), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними, відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. За змістом п. 25 Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України від\~21.12.2007\~року №\~11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» якщо неподільні речі не можуть бути реально поділенні між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині поділу квартири, оскільки відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу належить їм на праві сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними, суд вважає за необхідне позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна\~подружжя задовольнити , визнавши за [PERSON] , право власності на частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню на користь позивача з відповідача підлягають судові витрати по оплаті судового збору, оскільки ці витрати належним чином підтверджені позивачем доданою до матеріалів справи платіжною інструкцією.

Outcome: approved