Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 03 серпня 2012р. між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Крисовицькою сільською радою Мостиського району Львівської області, про що зроблено актовий запис №07. Зазначає, що за час спільного подружнього життя у них (сторін) народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , котрі проживають разом із нею (позивачкою) та перебувають на її утриманні. Покликається на те, що починаючи з грудня 2022року вони (сторони) проживають окремо та відповідач перестав надавати необхідну допомогу на утримання дітей. Вказує, що шлюб між ними (сторонами) не розірвано, але вона (позивачка) подала до суду заяву про розірвання шлюбу. Вказує що дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини та такий у будь-якому розмірі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Покликається на те, що вона самостійно не зможе забезпечити такий рівень, оскільки діти постійно потребують шкільного приладдя, нового одягу, хочуть ходити на різні гуртки та додаткові заняття, розвиватися разом з однолітками, харчуватися в школі та вдома. Стверджує, що відповідач [PERSON] отримує систематичний заробіток, в тому числі і з поїздок за кордон та має фінансову можливість сплачувати аліменти. З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 2833 гривні щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття, а у випадку передбаченому ст.199 Сімейного кодексу, до досягнення двадцяти трьох років. Відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, у якому такий зазначає, що позовні вимоги [PERSON] визнає частково, покликаючись на наступні обставини: він (відповідач) добровільно в міру своїх можливостей забезпечує усім необхідним своїх малолітніх дітей, також його (відповідача) матір, яка є бабусею [PERSON] та [PERSON] купує дітям усе необхідне: одяг, взуття, шкільне приладдя, тощо; позивачка жодним чином не намагалася домовитись із ним (відповідачем) про сплату аліментів добровільно, шляхом укладення відповідної угоди; він (відповідач) ніде не працює, є інвалідом ІІІ групи, отримує лише пенсію по інвалідності, що підтверджується довідками про отримання соціальної допомоги інвалідам ІІІ групи та інших доходів, в тому числі з-за кордону не має; обов`язок по утриманню дитини є рівномірним обов`язком як матері, так і батька та позивачка по справі є працездатною особою, працевлаштована і отримує дохід; він спроможний сплачувати аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі розмірі по 1000 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 13.10.2023р. відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, так як згідно з вимогами п.3 ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст.274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно з ч.4 ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні вказала, що підтримує позовні вимоги, зокрема просить стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (по 2833 гривні) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Покликалася на те, що хоче справедливості, щоб батько брав участь у вихованні дітей та розуміє, що останній згідно своїх офіційних доходів може платити аліменти в меншому розмірі, однак такий має неофіційний дохід, а саме регулярно їздить за кордон. Просила суд звернути увагу на те, що лише витрати у стоматологічному кабінеті на лікування зубів у дітей вона витратила понад 5000 гривень. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Борисенко В.В. в судовому засіданні зазначив, що підтримує доводи і позицію, які викладені ними у відзиві на позовну заяву та просить суд позовні вимоги задовольнити частково, зокрема стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі розмірі по 1000 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дітьми повноліття. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи сторони відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони з 03 серпня 2012 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя в сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з матір`ю [PERSON] , позивачкою по справі та перебувають на її утриманні. Відповідач [PERSON] проживає окремо. Відповідач [PERSON] є інвалідом ІІІ групи, отримує пенсію по інвалідності та такий офіційно не є працевлаштованим. Відповідач [PERSON] добровільно не надає коштів на утримання дітей, не піклується про їх матеріальне забезпечення. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем не підтверджено, зокрема не подано належних і допустимих доказів на підтвердження прийняття ним постійної участі в утриманні та вихованні дітей, зокрема доказів на підтвердження придбання ним підручників та інших речей для відвідування школи, оплати ним додаткових занять вчителів і витрат на придбання продуктів харчування та інших необхідний речей, на що він (відповідач) покликався у відзиві на позовну заяву. Сторони не дійшли добровільної згоди щодо розміру аліментів, які має сплачувати відповідач як батько на утримання дітей. Вказані обставини підтверджуються такими доказами по справі, зокрема: копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 03.08.2021р.; копіями свідоцтв про народження дітей; копією паспорта позивачки [PERSON] ; копією паспорта відповідача [PERSON] ; копією пенсійного посвідчення серії [NUMBER] - відповідач [PERSON] є інвалідом ІІІ групи; довідками Яворівського управління соціального захисту населення №2625 та №2626 від 26.10.2023р.; іншими матеріалами справи. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття; сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Частинами 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Змістом ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Згідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У ст.182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» з 01.01.2023р. розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить - 2272 гривні, а для дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. Стягнення з особи аліментів на утримання дитини у розмірі меншому за мінімальний розмір, встановлений статтею 182 СК України, призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення. Крім того, батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини. Статтями 183 та 184 СК України передбачено способи стягнення аліментів: у частці від заробітку або у твердій грошовій сумі та підстави стягнення аліментів одним із таких способів. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом враховано матеріальне становище позивачки [PERSON] , зокрема, що така є офіційно працевлаштованою, стан здоров`я та матеріальний стан дітей, ті обставини, що діти сторін проживають разом з позивачкою [PERSON] , остання несе витрати по утриманню дітей, забезпечує їх лікуванням в разі потреби, займається їх вихованням, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль, а відповідач [PERSON] ухиляється від утримання дітей, а також те, що відповідач є інвалідом ІІІ групи, однак останній не є непрацездатним, так як встановлення відповідачеві інвалідності 3 групи не позбавляє його права й можливості працевлаштуватися та отримувати відповідні доходи, оскільки особа, віднесена до ІІІ групи інвалідності, не повинна вважатись непрацездатною по інвалідності, бо не втратила працездатності, а лише обмежена в такій, також він може навчатися та провадити певні види трудової діяльності, не має на утриманні інших осіб, отримує державну соціальну допомогу та такий частково визнав даний позов. Окрім цього, враховано необхідний та розумний обсяг матеріальних витрат на утримання дітей, що буде забезпечувати їх нормальний розвиток, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та інші обставини, що мають істотне значення, а також рівність обов`язку матері та батька по утриманню дітей. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Беручи до уваги усі наведені обставини та враховуючи заяву одержувача аліментів про визначення розміру аліментів на утримання дітей саме в твердій грошовій сумі, враховуючи найкращі інтереси дітей, необхідність захисту права дітей на належне утримання, з урахуванням їх віку, стану здоров`я та потреб,

Outcome: partial