Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

Позивач, ТОВ «Агентство комплексної безпеки охоронна фірма Фрегат», в особі представника адвоката Жупинського М.А., який діє на підставі договору про надання правової допомоги, звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача заборгованість по договору про надання послуг в розмірі 3250,00 грн. та пеню в розмірі 936,27 грн., а також витрати по сплаті судового збору 2684,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2940,00 грн.. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 31.10.2017 між позивачем (ТОВ «АКБ-ОФ ФРЕГАТ») та [PERSON] був укладений договір 31/10/17-ГР про надання послуг охорони, за умовами якого позивач прийняв на себе зобов`язання здійснювати послугу охорони, а саме: приймати під реагування на ПЦС "Об`єкт" відповідача та приймати під спостереження засоби сигналізації та спостерігати за їх технічним станом. Вартість наданих послуг в місяць за один «Об`єкт» складає 250 грн.00 коп., оплата за послуги здійснюється відповідачем щомісячно до 10 числа поточного місяця за такий місяць надання послуг, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позивача. Позивач зазначив, що за січень-лютий 2022 відповідачем послуги охорони сплачені повністю, в березні-квітні 2022 року оплата за послуги охорони відповідачу не нараховувалась у зв`язку з активними бойовими діями в місті Харкові та Харківській області. Починаючи з 01.05.2022 відповідач припинив виконувати свої договірні зобов`язання щодо оплати наданих послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 01.05.2023 по 31.05.2023 яка складається з суми основного боргу за договором 3250 грн. 00 коп., пеня у розмірі 936 грн. 27 коп. яку відповідач добровільно сплачувати не бажає. На день звернення до суду з позовом, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «АКБ-ОФ ФРЕГАТ» за договором 31/10/17-ГР не погашена. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.07.2023 справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не прибув, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не надійшло. Відповідно до ч. 2 ст.191ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Беручи до уваги ч. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи, що у справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст.223ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст.247ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 31.10.2017 між позивачем (далі - ТОВ «АКБ-ОФ ФРЕГАТ») та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання послуг за № 31/10/17-ГР. На виконання якого, виконавець надає Замовнику послуги охорони, а саме приймає під реагування на ПЦС «Об`єкт» відповідача та приймає під спостереження засоби сигналізації та спостерігає за їх технічним станом. (а.с. 10-11). У відповідності до п. 2.2 Договору та Додатку № 1 до Договору позивач надає відповідачу послуги охорони Об`єкту, що розташований за адресою: м. Харків, пр-т Тракторобудівників, 79. Відповідно до ст. 978 ЦК України, за договором охорони охоронець, який є суб`єктом підприємницької діяльності, зобов`язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов`язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату. Як вбачається з матеріалів справи, п. 3.1. Договору визначено, що вартість наданих послуг в місяць за один «Об`єкт» складає 250 грн. 00 коп. Згідно п. 3.2. Договору оплата за послуги позивача здійснюється відповідачем щомісячно не пізніше 10-го числа кожного поточного місяця за такий місяць надання послуг, шляхом перерахування грошових коштів на банківських рахунок позивача. Також, п. 8.1. Договору визначено, що цей Договір набуває чинності з дати його підписання Сторонами і укладається до 31.12.2017 включно. У разі, якщо за один місяць до закінчення строку дії договору жодна зі Сторін не вимагатиме його припинення, то Договір вважається продовженим Сторонами на тих же умовах на кожні наступні роки. Сторони мають право достроково розірвати Договір за додатковою угодою між собою. Згідно із положеннями ст. ст. 525, 526ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.530ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст.903ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст.612ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до договору, замовник за несвоєчасну оплату або неналежне виконання своїх обов`язків щодо оплати наданих виконавцем послуг, замовник нараховує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний прострочений день на суму невиконаних зобов`язань. Згідно ч. ч. 1, 2 ст.549ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно розрахунку, який міститься в матеріалах справи за період з 01.05.2022 по 01.05.2022 заборгованість відповідача [PERSON] за договором 31/10/17-ГР від 31.10.2017 становить 3250 грн. 00 коп. Відповідно до договору, замовник за несвоєчасну оплату або неналежне виконання своїх обов`язків щодо оплати наданих відповідачем послуг, замовник нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний прострочений день на суму невиконаних зобов`язань. Згідно розрахунку пені за несвоєчасно виконання грошового зобов`язання, сума пені у вигляді подвійної ставки НБУ становить 936 грн. 27 коп. Позивачем на адресу відповідача 13.03.2023 та 05.05.2023 направлено претензії про неналежне виконання зобов`язань за договором, про направлення актів наданих послуг та про сплату грошових коштів. Вказаною претензією відповідач був повідомлений про необхідність сплати наявної заборгованості протягом 07 календарних днів з моменту отримання самої вимоги. Однак, дана претензія залишилась не виконаною, примірники актів наданих послуг на адресу позивача не повернулись, що і змусило позивача звернутись до суду за захистом порушеного права. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за надані послуги з охорони об`єкту за адресою: [ADDRESS] у добровільному порядку, а також будь-яких заперечень з приводу наявності зазначеної заборгованості та здійснених позивачем розрахунків заборгованості. Відповідно доч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, тому суд при ухваленні рішення приймає до уваги докази надані позивачем. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Таким чином, оскільки відповідачем не здійснено оплату послуг за договором, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Агентство Комплексної безпеки- Охоронна фірма Фрегат» про стягнення заборгованості за послуги охорони та нарахованої пені. Судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду у розмірі 2684 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача. Стосовно стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 2940 грн. 00 коп. суд зазначає наступне. Приписами ч. 1 ст. 26 ЗУ від 05.07.2012 року за № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (ТОВ «АКБ-ОФ ФРЕГАТ») та адвокатом Жупинським М.А. 25.01.2023 укладено договір про надання правової допомоги (а.с. 20-22). Цей договір про надання правових послуг по своїй формі і змісту відповідає також вимогам ст. 27 ЗУ від 05.07.2012 року № 5076-УІ, а також в цілому діючому законодавству України. Згідно із ст. 30 Закону України від 05.07.2012 року за № 5076-УІ гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Як передбачено ст. 15 ЦПК України - учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України), та становлять одну із складових судових витрат (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 5 ст. 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування. Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 року за № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. Як вбачається з матеріалів справи позивач сплатив адвокату Жупинському М.А. грошові кошти у сумі 2940 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №24/01 від 24.01.2023 року. (а.с. 23). На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник позивача надав: копію договору про надання правової допомоги, копію акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), копію поштової квитанції про надсилання відповідачу рекомендованим листом доказів понесених витрат на правову допомогу. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку що стягненню підлягають документально підтверджені обґрунтовані витрати на професійну правничу допомогу. З врахуванням вище зазначеного, суд вважає, що представником позивача надано до суду належні докази понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача в розмірі 2940 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved