Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , зазначивши, що у 2021 році і 2022 році вона передала під розписку [PERSON] у борг грошову суму у розмірі 11\~900( одинадцять тисяч дев`ятсот ) доларів США сукупно, що станом на дату подачі позову за курсом Національного банку України складає ( чотириста тридцять п`ять тисяч сто вісімдесят три) грн. , що підтверджується розписками 07.06.2021 року на суму 2000 (дві тисячі) доларів США строком на два місяця, розпискою від 07.11.2021 року на 6000 (шість тисяч) доларів СШАстроком на 6 місяців та розпискою на суму 3900(три тисячі девятьсот) доларів США від 01.09.2022 року строком на 6 місяців. Після спливу\~строку у\~березні 2023\~року,\~ [PERSON] відмовилась\~повертати кошти. На момент звернення до суду [PERSON] гроші не повернула. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30.08.2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 07.08.2023 року. У зхвязку з неявкою відповідача розгляд справи було перенесено на 06.11.2023 року. 06.11.2023 року року відповідач надала суду заяву про відкладення судового засідання, через знаходження за кордоном , але не надала суду докази, що підтверджують вказані обставини. 06.11.2023 року сторони у судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач [PERSON] надала суду клопотання, у якому просила розглядати позовну заяву без її участі. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Враховуючи викладене, згідно з ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] року було складено три розписки, відповідно до якої остання отримала у борг грошові кошти в сумі 11900 (одинадцять тисяч дев`ятсот) доларів США. Відповідно до вказаних розписок, повернення суми позики має бути здійснено відповідно до умов, що зазначені у розписках. Сума 2000(дві тисячі) доларів США до 07 вересня 2021 року, сума 6000 (шість\~тисяч)\~доларів США\~до 07.06.2022\~року,\~сума \~ 3900(три\~тисячі девятьсот)\~до \~01.03.2023\~року.\~ На момент звернення позивача до суду, [PERSON] кошти не повернула, вимоги щодо повернення грошових коштів відповідач залишає без уваги. Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У разі отримання іноземної валюти фізична особа зобов`язана, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути іншій особі таку ж суму грошових коштів, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення статті 1212 ЦК України, належним виконанням зобов`язання зі сторони боржника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Правові висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Щодо можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, а також беручи до уваги визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума 11900,00 доларів США. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 4351,83 гривень

Outcome: approved