Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

В серпні 2023 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 22.07.2005 позивачка уклала шлюб з відповідачем. У шлюбі народилося четверо дітей, з яких двоє неповнолітні: [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з позивачкою. Шлюб між сторонами не розірвано, проте вони проживають окремо. Позивачка пенсіонер, однак, у зв`язку з тяжким матеріальним становищем змушена була влаштуватися на роботу листоношею. Позивачка не може забезпечити належний рівень життя дітям. Крім того, на утриманні позивачки знаходиться дочка [PERSON] , [INFO] , яка хоча і повнолітня, однак, є інвалідом з дитинства довічно. Вважає, що відповідач, який здоровий та працездатний, зможе сплачувати аліменти на рівні 5000 грн, на кожну дитину, оскільки займається підприємницькою діяльністю у сфері транспорту. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд стягувати з [PERSON] в її користь аліменти на утримання неповнолітніх дочок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5000 гривень щомісячно на кожну дитину починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до повноліття дітей. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13.09.2023 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження на 13.10.2023. 13.10.2023 в судовому засіданні оголошено перерву за клопотанням представника відповідача. 27.10.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначила, що позовні вимоги відповідач визнає частково, просить суд стягнути аліменти в розмірі 1500 грн на кожну дитину. Відповідач надає, по мірі можливості, матеріальну допомогу своїм донькам. Крім того, на даний час на його утриманні знаходиться спільний з позивачкою син, [PERSON] , який на даний час являється студентом четвертого курсу денного відділення ВСП «Ковельського промислово-економічного фахового коледжу Луцького національного технічного університету». Також представник відповідача у відзиві зазначила, що відповідач хворіє, стан його здоров`я значно погіршився, йому необхідне оперативне втручання, тому його дохід невеликий та носить періодичний характер. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, просили суд стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі 1500 грн. Відповідач суду пояснив, що займається підприємницькою діяльність у сфері автомобільного транспорту, проте на даний час доходи зменшились у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я. Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебувають у шлюбі з 22.07.2005, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис №279. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , яке видане 27.08.2007 Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, та [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , яке видане 09.04.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області. Згідно копії довідки РЖКП №1 від 14.07.2023, [PERSON] , 2005 року народження, [PERSON] , 2007 року народження, [PERSON] , 2012 року народження, проживають з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З довідки про доходи від 13.07.2023 №17 вбачається, що [PERSON] працює на посаді «Листоноша» в Волинській дирекції АТ «УКРПОШТА». Згідно витягу з Реєстру платників єдиного податку від 05.04.2016 № 1799 вбачається, що [PERSON] є суб`єктом господарювання та займається господарською діяльність згідно з КВЕД: вантажний автомобільний транспорт, інша допоміжна діяльність у сфері транспорту. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3). Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Відповідно до статей 51 Конституції України, ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішення суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями\~\~ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Нормами ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України: 1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин, які б унеможливлювали сплату\~\~відповідачем аліментів, у передбаченому ст.ст.12,81 ЦПК України порядку, відповідач суду не надав. Відповідач є працездатною особою, є суб`єктом господарювання та займається господарською діяльність згідно з КВЕД: вантажний автомобільний транспорт, інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, доказів на підтвердження того, що відповідач має статус безробітного і не може працевлаштуватись з метою виконання своїх батьківських обов`язків, суду надано не було. Посилання відповідача на те, що він добровільно надає грошові кошти на утримання дітей, купує їм їжу, одяг, не були доведеними належними та допустимими доказами. Загальновідомою є та обставина, що економіко-фінансова обстановка у державі є нестабільною, та такою де постійно має місце підвищення вартості життя. Хоч держава і визначила мінімально прожитковий мінімум, але такий за високих цін на товари споживання є далеко недостатнім для дитини відповідного віку. За цих обставин, суд вважає, що витрати позивачки на утримання дітей є вищими ніж вона їх може забезпечити (харчування, забезпечення одягом, житлом, лікуванням, забезпечення розумового, духовного, морального і соціального розвитку). Таким чином, дані обставини не підлягають доказуванню, так-як вони є природними потребами. Суд також враховує, що відповідно до загально доступної інформації Міністерства Фінансів, середній розмір заробітної плати\~\~по Волинській області (в регіоні де проживає відповідач) станом на\~січень\~2022\~року становила\~11\~735\~грн. Згідно загально доступної інформації Пенсійного Фонду України, показник середньої заробітної плати\~\~по Україні станом на\~червень\~2023 року становив\~16012.38грн. Відповідно до\~загально доступної інформації\~Державної служби статистики України, середньомісячна заробітна плата штатних працівників в галузі наземного транспорту станом на січень 2022 року становила 14 692 грн. З огляду на те, що відповідач в судовому засіданні визнав, що він час від часу займається автоперевезеннями, проте, останній не довів, що він в нинішніх реаліях не може маючи професію водія та автомобіль для здійснення вантажних перевезень не має можливості заробити кошти на виконання свого обов`язку по утриманню своїх неповнолітніх дітей. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує стан здоров`я дітей та відповідача, який немає захворювань, які б перешкоджали йому працювати та заробляти достатньо коштів для забезпечення своїх дітей всім необхідним. На думку суду, відповідач, який зобов`язаний утримувати своїх дітей, має можливість працевлаштуватись та заробляти кошти в достатньому розмірі, щоб сплачувати на утримання кожної дитини 2500грн. Стягнення аліментів в меншому розмірі призведе до порушення прав неповнолітніх дітей та не буде відповідати їх найкращим інтересам. Доводи відповідача, що він не має доходу, застосовуючи загальні принципи цивільного судочинства: розумності та справедливості, суд виходячи з найкращих інтересів дітей не вбачає підстав для стягнення розміру аліментів у розмірі 1500грн. на кожну дитину, оскільки в такому разі відповідач буде звільнений від обов`язку утримувати дітей, а весь тягар їх утримання буде нести позивач. Крім того, відповідач не позбавлений права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану однієї з сторін, погіршення чи поліпшення здоров`я\~\~когось із них. Таким чином, зважаючи на особу платника аліментів, а також беручи до уваги інтереси дітей, які мають право на достатній рівень матеріального забезпечення, суд приходить до висновку, що сума аліментів у розмірі 2 500,00грн. на кожну дитину\~є необхідною та достатньою для забезпечення гармонійного розвитку дітей, оскільки такий розмір аліментів визначено у відповідності до фактичних обставин справи та узгоджується із вимогами закону. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць. Статтею 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов пред`явлено до суду 15.08.2023. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1073, 60 грн.

Outcome: partial