Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. У позові зазначає, що 10 червня 1995 року між позивачем та відповідачкою укладений шлюб, який зареєстрований у Юрковецькій сільській раді Могилів-Подільського району Вінницької області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №6. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Також вказує, що їх шлюб на даний час розпався через відсутність взаєморозуміння, поваги один до одного, що призвело до остаточного припинення сімейних відносин та з початку січня 2023 року позивач з відповідачкою фактично припинили шлюбні відносини. В подальшому збереження шлюбу між відповідачем та позивачем на думку останнього не можливе, так як вказане суперечить його особистим інтересам, у зв`язку з чим позивач вирішив звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. Після припинення подружніх відносин, позивач з відповідачем досягли взаємної згоди відносно проживання і прийняття участі в матеріальному забезпеченні та вихованні, духовному розвитку їх неповнолітнього сина, на підставі чого сторони вирішили, що після розірвання шлюбу [PERSON] залишиться проживати з батьком. Рішенням Христинівського районного суду від 02.06.2023 шлюб між позивачем та відповідачкою розірваний, місце проживання [PERSON] визначене з батьком - позивачем.На час розгляду справи про розірвання шлюбу, позивач пішов на зустріч відповідачці та повірив у її добросовісність, щодо виконання нею своїх материнських обов`язків. Однак, як виявилось, на протязі двох місяців останньою не зроблено нічого для підтримання материнського зв`язку з дитиною, піклується лише про себе та ставить на перше місце свої інтереси, а не інтереси їх сина.При вирішенні питання про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з батьком, добросовісне виконання батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення його усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, згоду матері на проживання малолітньої дитини з батьком, доходить висновку про обґрунтованість позову та визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком - [PERSON] . При цьому визначення місця проживання дитини разом із батьком не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з дитиною та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки матір дитини у разі визначення місця проживання останньої з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні. Так як позивач розраховував, що визначенням місця проживання сина за місцем свого фактичного проживання станом на день розлучення, а саме в с. Юрківці, Могилів-Подільського району Вінницької області, змінить погляди на життя та на процес виховання сина, але результати такого кроку стали ще гіршими. Відповідачка не спілкується із сином, не займається його вихованням, не проявляє до нього материнської любові та уваги, яка необхідна дитині відповідного віку. З причин ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків з виховання їх сина, було прийнято рішення, ще на початку року забрати його до Вінницької області в Могилів-подільський район с. Юрківка на навчання, де він на даний час і перебуває. Таке змушене рішення було прийняте з важкістю, однак в інтересах дитини позивач не мав іншого вибору. Згідно з довідкою виданою Яришівською сільською радою Могилів-Поділського району Вінницької області №2-25/71 від 11.04.2023 [PERSON] , [INFO] проживає без реєстрації в [ADDRESS] . Довідкою Юрковецького ліцею Яришівської сільської ради Могилів-Поділського району Вінницької області №01-16/37 від 12.04.2023 підтверджується, що [PERSON] дійсно навчається в 9-му класі Юрковецького ліцею. А довідкою Юрковецького ліцею Яришівської сільської ради Могилів-Поділського району Вінницької області №01-16/38 від 12.04.2023 підтверджується факт невиконання [PERSON] своїх обов`язів матері перед дитиною. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітнього. Також зазначив,що врахувавши відповідно до ч.1 ст.182 СК України обставини, що мають істотне значення, вважає за необхідне, ставити вимогу про стягнення з відповідачки аліментів в твердій грошовій сумі, в розмірі 1500 гривень на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення сином сторін повноліття. Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 16.08.2023 року відкрито провадження у справі призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Позивач [PERSON] та його представник у судове засідання не з`явились, від представника позивача - адвоката Маргаряна А.Д. до суду надійшла заява, в якій він просить суд розгляд справи проводити без його участі та участі позивача, у заяві також зазначив, що вони позовні вимоги підтримують повністю та просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Попередньо до суду надійшла заява, у якій відповідач зазначила, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно сина - [PERSON] та стягнення аліментів, оскільки син дійсно проживає у сестри її бувшого чоловіка. Представник третьої особи служби у справах дітейХристинівської міської ради Піддубняк Н.В. в судове засідання не з`явилась, проте до від неї суду надійшло письмове клопотання, у якому просить суд справу слухати у відсутність представника органу опіки та піклування, та зазначила, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, та врахувавши позицію сторін вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 10.06.1995 по 01.06.2023перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Христинівського районного суду від 02.06.2023 шлюб між позивачем та відповідачкою розірваний, місце проживання сина [PERSON] визначене з батьком - [PERSON] . Також судом встановлено, що відповідач стала ухилятись від виконання батьківських обов`язків, вона не спілкується із сином, не займається його вихованням, не проявляє до нього материнської любові та уваги, яка необхідна дитині відповідного віку. Згідно з довідкою виданою Яришівською сільською радою Могилів-Поділського району Вінницької області №2-25/71 від 11.04.2023 [PERSON] , [INFO] проживає без реєстрації в [ADDRESS] . Відповідно до довідки Юрковецького ліцею Яришівської сільської ради Могилів-Поділського району Вінницької області №01-16/37 від 12.04.2023 [PERSON] навчається в 9-му класі Юрковецького ліцею. Згідно довідки Юрковецького ліцею Яришівської сільської ради Могилів-Поділського району Вінницької області №01-16/38 від 12.04.2023 зазначено, що за час навчання [PERSON] в Юрковецькому ліцеї мати [PERSON] не приділяла уваги сину, не цікавилась його навчанням і поведінкою, не спілкувалася з учителями та класним керівником щодо дитини. Відповідач [PERSON] у своїй заяві підтвердила той факт, що вона не виконує батьківських обов`язків відносно свого сина [PERSON] . Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Згідно вимог статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позбавлення батьків батьківських прав не припиняє їхнього аліментного обов`язку щодо дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК ( 2947-14 ). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 164 СК України батьківські права тривають до повноліття дитини, позбавлення батьківських прав після його настання закон не допускає. Тобто, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцять років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Отже, умовами застосування такої міри відповідальності як позбавлення батьківських прав є: 1) здійснення батьком (матір`ю) правопорушення, передбаченого ст. 164 СК; 2) наявність вини в діях батька (матері); 3) батько (мати) володіють повною цивільною дієздатністю; 4) дитина не досягла повноліття. Зазначені умови для позбавлення батьківських прав мають існувати одночасно. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Відповідно до ст. 165 СК України правом на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Таким чином, після повно, всебічно та об`єктивно встановлених обставин справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, та враховуючи, що відповідач не заперечувала щодо задоволення позовних вимог щодо позбавлення її батьківських прав відносно сина, що свідчить про її небажання в подальшому виконувати батьківські обов`язки по його виховання, не цікавиться життям та розвитком дитини, не виконує обов`язки по утриманню дитини, його матеріальному забезпеченню, не вчиняє будь-яких дій спрямованих на забезпечення фізичного і духовного розвитку дитини, його навчання, підготовки до самостійного життя, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, суд вважає необхідним позбавити відповідача батьківських прав щодо її сина. Суду також не надано будь-яких доказів на підтвердження здійснення перешкод відповідачу у реалізації батьківських прав та обов`язків щодо дитини. При цьому, суд приймає до уваги висновок від 10.10.2023 органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки, на думку суду, він складений з урахуванням усіх конкретних обставин справи та не суперечить інтересам дитини. Суд роз`яснює, що згідно ч.1 ст.166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Виходячи з вищевикладених положень процесуального закону, суд взяв до уваги, що позовні вимоги були визнані відповідачем в повному обсязі. Визнання позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав і інтересів інших осіб, а тому суд вважає, що позов в частині позбавлення батьківських прав - підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. У відповідності зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч.ч.1, 2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За наслідками розгляду справи встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, позовні вимоги визнала повністю, визнання позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав і інтересів інших осіб, а тому, враховуючи об`єктивні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов у частині стягнення аліментів підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до положень ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн. на користь держави у зв`язку з задоволенням позовних вимог позивача.

Outcome: approved