Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на його користь борг у розмірі 146274,40 грн., що еквівалентно 4000 доларів США та 3 % річних у розмірі 2440,58 грн., всього 148714,98 грн. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до Розписки від 01 березня 2007 року, яка написана на російській мові, [PERSON] , яка проживає у с. Степове, Близнюківського району Харківської області, паспорт [NUMBER] , виданий Близнюківським РВ УМВС України в Харківській області 11 червня 2002 року, позичила у впозивача [PERSON] гроші в сумі 20000\~(двадцять\~тисяч гривень)\~за курсом\~долара 5\~гривень за\~1\~долар, в чому і розписалася. Відповідно до Розписки строки повернення позики не вказано. Цю Розписку [PERSON] в оригіналі передала на підтвердження свого боргу позивачу. 07 листопада 2022 року позивач направив рекомендованим листом [PERSON] заяву відповідно до якої, нагадав, що вона у нього взяла в\~позику грошові кошти в розмірі 20000 (двадцять тисяч гривень) по курусу долара 5 гривень за 1 долар, що становили 4000 (чотири тисяч) доларів США, про що нею було власноручно складено та підписано Розписку. Оскільки у Розписці не встановлено строк виконання обов`язку, на підставі ч. 2 ст. 530 ЦК України позивач пред`явив вимогу [PERSON] повернути йому у семиденний строк від дня отримання нею цієї Заяви грошові кошти у розмірі 4000 доларів США у гривнях по курсу долара на день повернення нею грошових коштів. Оскільки,\~його дружина\~ [PERSON] мала\~грошові вимоги\~до [PERSON] \~позивач,\~разом із\~дружиною склали\~відповідні заяви\~на ім`я\~ [PERSON] та\~надіслали рекомендованим\~листом у\~одному конверті\~в якому\~відправником зазначили\~ [PERSON] .\~ [PERSON] отримала\~ці заяви\~відповідно до\~Рекомендованого повідомлення\~про вручення\~поштового відправлення\~.виплату\~поштового переказу\~30листопада 2022 року. Отримання [PERSON] від позивача Заяви про повернення позики (боргу) від 07 листопада 2022 року, підтверджується Відзивом на позовну заяву від 09 травня 2023р., який надала до Близнюківського районного суду Харківської області у справі № 612/123/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно одержаних коштів, до якого додала копію цієї Заяви. Розпискою від 01 березня 2007 року [PERSON] підтвердила, що отримала від позивача в позику 20000 (двадцять тисяч гривень) за курсом долара 5 гривень за 1 долар. З моменту отримання [PERSON] Заяви від 07 листопада 2022 року, з вимогою повернути позику , пройшло більше передбачених ч. 2 ст. 1049 ЦК України, тридцяти днів, але [PERSON] грошові кошти, які позичала у позивача не повернула, а з її Відзиву на позовну заяву від 09 травня 2023 року, вбачається, що вона не визнає свій борг. Оскільки позивач передав відповідачу позику 20000 (двадцять тисяч гривень) за курсом долара 5 гривень за 1 долар, що еквівалентно 4000 (чотири тисячі) доларів США до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч. 2 ст. 533 ЦК України, оскільки грошове зобов`язання триває, офіційний курс гривні до долара США станом на 21 червня 2023 року змінився та становить 36,5686 грн. за 1 долар, сума боргу станом на 21 червня 2023року, еквівалентна за курсом Національного банку України на день складання позову 4000 (чотири тисячі) доларів США, становить 146274,40\~гривень ( Сто сорок шість тисяч двісті сімдесят чотири гривні 40 копійок) = 4000 х 36,5686. 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 146274,40 гривень, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим ч. 2 ст. 1049 ЦК України, для його виконання, а саме з 01 грудня 2022 року до дня ухвалення судового рішення, розрахунок здійснюється на день складання позову - 20 червня 2023 року, що становить 202 дня помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Тобто, 146 274,40грн. х 203 дня х 3 : 100 : 365 = 2 440,58грн. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач у судове засідання, повторно не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Ухвалою судді від 07.08.2023 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 08.11.2023 відзив на позов, в якому відповідач фактично заперечувала проти задоволення позову, залишено без розгляду. Суд, вислухавши позивача та його представника, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, оглянувши оригінал розписки, дійшов наступних висновків. Судом встановлено,\~що [PERSON] \~01.03.2007\~написала розписку,\~в якій\~зазначено,\~що вона\~взяла в\~борг у\~ [PERSON] гроші\~в сумі\~20000\~(двадцять\~тисяч)\~гривень по курсу доллара 5 грн. за 1 доллар. [PERSON] 07.11.2022 на ім`я [PERSON] було направлено заяву в якій він просив у семиденний строк від дня отримання цієї заяви повернути йому грошові кошти у розмірі 4000 долларів США у гривнях, по курсу доллара на день повернення грошових коштів. Відповідно до Рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №6460206767149, [PERSON] отримала вищезазначену заяву 20.11.2022. Також, до матеріалів справи долучена копія Відзиву на позовну заяву [PERSON] по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно одержаних коштів та процентів за користування чужими коштами, індексу інфляції, згідно якого відповідач не визнає факт отриманн грошей не від [PERSON] , не від її чоловіка [PERSON] . Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого, є договори та інші правочини. Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18) та від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18). Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови, договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей. Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії. При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним. Такий правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц (провадження № 61-22477св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 205/5292/15-ц (провадження № 61-3741св19). Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Позивачем не надано суду будь-яких доказів, окрім самої розписки, які б підтверджували саме отримання відповідачем грошей у розмірі 20000 грн. по курсу 5 грн. за 1 долар, тому договір позики є неукладеним. При цьому, суд зазначає, що текст розписки [PERSON] від 01.03.2007 не засвідчує факту отримання грошей у [PERSON] , отже у відповідача не виник обов`язок перед позивачем щодо повернення спірних коштів. Враховуючи те, що позивачем не доведено факту передання грошей відповідачу, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача борг у розмірі 146274,40 грн., що еквівалентно 4000 доларів США. За таких обставин також відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення 3 % річних, що є похідними від основної вимоги. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed