Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду із позовом [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, в обґрунтування якого зазначив наступне. Концерн «МТМ» являється виконавцем послуг з централізованого опалення. За період з листопада 2019 по квітень 2021 р. позивач відпустив нежитловому приміщенню, розташованому за адресою: [ADDRESS] теплову енергію на загальну суму 3354,89 грн. За вказаний період відповідач здійснив часткову оплату у розмірі 149,94 грн. Заборгованість складає 3204,95 грн. З урахуванням зазначеного позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги у розмірі 3204,95 грн., судовий збір у розмірі 2684,00грн. Ухвалою суду від 21.09.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. Позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не подав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами із повідомленнями за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання. Відповідачем неодноразово надано до суду клопотання про відкладення розгляду справи проте відповідач не скористався можливістю передбаченою ст. 178 ЦПК України, відзив на позов суду не надав. Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача, шляхом постановлення заочного рішення. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, серед іншого, розумність строків розгляду справи судом (п. 10 ч. 3ст. 2 ЦПК України). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Враховуючи вищевказане, суд вважає, що відповідач відзив на позовну заяву не направив, про розгляд справи повідомлений належним чином, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.. У зв`язку з чим, на підставі ст.247,\~280,\~281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до\~ст.12ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що позивач Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі статуту. Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну. Правовідносини між сторонами підлягають регулюванню Законом України\~«Про тепло\~постачання» та Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03жовтня 2007року №1198\~та іншими нормативно-правовими актами України. Згідно з п. 4 Правил користування тепловою енергією (надалі - Правила), користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Згідно з реєстру прав власності на нерухоме майно нежиле приміщення за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] . Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Статтею 12\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону, споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Так, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови оплати таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору, то ці доводи не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Враховуючи зміни, внесені Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства віх 06.11.2007 року № 169 «Про затвердження змін до наказу Мінбуду від 22.11.2005 року № 4» «Про затверджена порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення те постачання гарячої води при відмові споживача від централізованого теплопостачання», відключенню від мереж централізованого опалення підлягають лише окремі житлові будинки. Відключення окремих приміщень житлового будинку не передбачено чинним законодавством. Факт надання послуг є безспірним та беззаперечним. Отже, фактично відносини між сторонами з приводу надання послуг з централізованого опалення централізованого постачання гарячої води між сторонами тривають. Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить на споживачеві і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення зі споживача на користь теплопостачальної організації вартості послуг з теплопостачання. Згідно з наданим позивачем розрахунком суми заборгованості позивач у період листопада 2019 по квітень 2021 відпустив теплову енергію у нежитлове приміщення, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] на загальну суму 3354,89 грн. що підтверджується актами приймання-передачі та розрахунками наявними в матеріалах справи. Заборгованість відповідача перед Теплопостачальною організацією по оплаті за відпущену теплову енергію складає 3204,95 грн, що підтверджується розрахунком, який надано позивачем. Надані позивачем докази про наявність заборгованості по отриманим послугам у зазначеному розмірі суд вважає належними, допустимими та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положеньст.525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом сума заборгованості за отримані послуги не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було здійснено заходи по погашенню заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved