Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

[PERSON] \~03.05.2023\~звернулася до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] \~про позбавлення\~батьківських прав,\~призначення піклувальником\~та стягнення\~аліментів,\~обґрунтовуючи свої\~вимоги тим,\~що на\~підставі розпорядження\~голови Суботцівської\~сільської ради\~№142\~від 16.11.2022\~її онук\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~тимчасово влаштований\~в її\~сім`ю у\~зв`язку з\~тим,\~що її\~донька та,\~відповідно,\~мати дитини\~ [PERSON] \~померла [INFO] .\~Батько дитини\~ [PERSON] \~участі в\~житті та\~вихованні сина\~не приймає,\~не проживає\~з ним\~більше року,\~жодної матеріальної\~допомоги не\~надає,\~його розвитком,\~станом здоров`я\~та подальшою\~долею не\~цікавиться,\~з днем\~народження не\~вітає,\~подарунків не\~дарує.\~Оскільки відповідач\~своїми діями\~ухиляється від\~виконання своїх\~обов`язків по\~вихованню дитини,\~тому вона\~вимушена звернутися\~до суду\~з даним\~позовом,\~в якому\~просила позбавити\~відповідача батьківських\~прав стосовно\~його неповнолітнього\~сина[PERSON] , призначити її піклувальником над неповнолітнім онуком, а також стягнути з відповідача на її користь на утримання сина аліменти в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач в\~судовому засіданні\~позовні вимоги\~визнав частково,\~не заперечуючи\~проти позбавлення\~батьківських прав стосовно\~його неповнолітнього\~сина[PERSON] . В свою чергу, позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання сина не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, мотивуючи тим, що фінансово він постійно допомагав сину, на його утримання висилав гроші. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, однак подали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, відповідно до яких проти задоволення позову не заперечували. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження (виданого 14.10.2011 повторно) серії [NUMBER] неповнолітній [PERSON] народився [INFO] в с.Рябківка Чутівського району Полтавської області, про що Скибівською сільською радою Чутівського району Полтавської області 06.11.2006 зроблено відповідний актовий запис №3. Його батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] мати дитини [PERSON] померла [INFO] в м.Знам`янка Кропивницького району Кіровоградської області, про що Знам`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 05.04.2022 складено відповідний актовий запис №220. Позивачка є матір`ю померлої [PERSON] та, відповідно, бабою неповнолітнього [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] (виданим 28.08.2023 повторно) та актовим записом про її шлюб №2 від 15.10.2005, а також свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] та свідоцтвом про наступне укладення шлюбу позивачкою серії [NUMBER] . Батько дитини [PERSON] (відповідач у справі) проживає за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до розпорядження голови Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області №142о.д. від 16.11.2022, у зв`язку з тим, що мати дитини померла, а батько участі в житті та вихованні дитини не приймає, неповнолітнього [PERSON] тимчасово влаштовано в сім`ю баби [PERSON] (позивачки у справі). Згідно з довідкою №1184, виданою виконавчим комітетом Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, позивачка проживає по [ADDRESS] разом зі своїм неповнолітнім онуком [PERSON] . Житло розміщене на 1 поверсі одноповерхового будинку, складається з 2 кімнат, водопостачання та водовідведення відсутнє, опалення пічне, сім`я обробляє земельну ділянку та утримує підсобне господарство. Умови проживання задовільні, частково відповідають санітарно-гігієнічним нормам, продуктами харчування сім`я забезпечена. У дитини є окреме ліжко, телевізор, засоби гігієни, повноцінне харчування, місце для виконання уроків. Стосунки в сім`ї доброзичливі, побудовані на взаєморозумінні, ніхто, крім баби, не здійснює догляд за дитиною, неповнолітній [PERSON] проживає у неї у вільний від навчання час, батько участі в житті та вихованні дитини не приймає, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 10.04.2023. Відповідно до висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Скороходівської селищної ради Полтавського району Полтавської області №114 від 28.09.2023, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З наданого висновку судом також встановлено, що відповідач подав до служби у справах дітей Скороходівської селищної ради заяву від 07.09.2023, в якій зазначив, що згоден з тим, щоб його позбавили батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , оскільки він не має змоги утримувати дитину, довгий час з ним не спілкується і син не бажає підтримувати родинні стосунки з батьком. Крім того, відповідач має іншу сім`ю, в якій виховується малолітня дитина, на засіданні комісії присутній не був, однак в телефонному режимі підтвердив, що і надалі не бажає займатися вихованням свого неповнолітнього сина, не цікавиться його життям та здоров`ям, свідомо погоджується на позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині 1 ст.9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Забезпечення найкращих інтересів дитини це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст.141 СК України). Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені ст.150 СК України. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч.1 ст.155 СК України). Взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване зазначеним положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, ст.8 Конвенції вимагає, щоб органи влади встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Зокрема, п.2 ч.1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту п.2 ч.1 ст.164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька, так і для дитини (ст.166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі №686/16892/20, від 03.08.2022 у справі №306/7/20, від 07.12.2022 у справі №562/2695/20, від 11.01.2023 у справі №461/7447/17. Як встановлено судом, відповідач не вчиняв жодних належних дій, спрямованих на виховання свого неповнолітнього сина [PERSON] , піклування про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створення належних умов для розвитку його природних здібностей. Також відповідач і надалі не бажає брати участь у вихованні та утриманні сина, бажання налагодити з ним стосунки відсутнє, про що відповідач неодноразово заявляв як під час судового розгляду, так і під час спілкування з органами опіки та піклування. З наданих суду доказів судом встановлено, що відповідач повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо дитини, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться його життям та навчанням, станом здоров`я, не забезпечує необхідним одягом, харчуванням, не турбується про зовнішній вигляд, фізичний і духовний розвиток, не створив умови для належного проживання дитини. З огляду на викладене та враховуючи, що відповідач ухиляється від виховання та утримання свого неповнолітнього сина та свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, передбаченими ст.150 СК України, не вживає заходів для задоволення життєво важливих потреб дитини, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, згідно зі ст.243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦК України суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Згідно з вимогами ст.1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» діти, позбавлені батьківського піклування, це, зокрема, діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав. Відповідно до ч.ч.2, 3, 4 ст.63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою; опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Особисті якості позивачки відповідають вказаним у ст.63 ЦК України вимогам, що підтверджується матеріалами справи. Обставин, передбачених ст.64 ЦК України, з урахуванням яких позивачка не може бути піклувальником, судом не встановлено. Згідно з висновком комісії з питань захисту прав дитини, затвердженим рішенням виконавчого комітету Суботцівської сільської\~ради Кропивницького\~району Кіровоградської\~області №221\~від 26.09.2023,\~є доцільним\~призначити [PERSON] \~піклувальником над\~неповнолітнім онуком[PERSON] , [INFO] . Як вбачається з наданого висновку, за час проживання в с.Суботці позивачка зарекомендувала себе з позитивної сторони, серед мешканців села користується повагою, займається веденням домашнього господарства, шкідливих звичок не має, виховує онука [PERSON] з 4 років. З огляду на викладене та виходячи з інтересів дитини, суд вважає за можливе призначити позивачку піклувальником над неповнолітнім онуком [PERSON] , а тому вимоги позивачки і в цій частині підлягають задоволенню. Крім того, ч.2, 3\~ст.166 СК України\~передбачає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі\~ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із способів виконання батьками обов`язку утримувати дитину, відповідно до ч.3\~ст.181\~СК України є стягнення аліментів за рішенням суду. Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до\~ч.1 ст.182\~СК України \~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.\~\~\~ З огляду на викладене та враховуючи, що відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення ним повноліття, створювати необхідні умови для його розвитку та життя, тому суд визначає до стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, розпочавши стягнення з дати подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати на підставі ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved