Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

19 червня 2023 року [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Алексійчук Олександр Миколайович, звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ "Онур Конструкціон Інтернешнл" у якому просив стягнути кошти в сумі 99028,04 грн в рахунок вартості відновлювального ремонту, в сумі 2000 грн витрат на проведення оцінки та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 12.07.2021 року близько 15 год. 35 хв. на автодорозі Перечин-Свалява, неподалік с. Плоске, водій [PERSON] , керуючи екскаватором марки HIDROMEK HMK 140W, під час проведення дорожніх робіт, не вжив заходів та допустив випадіння каменів з ковша екскаватора на автомобіль марки «LEXUS GX 460», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до механічного пошкодження даного транспортного засобу. Постановою Свалявського районного суду Закарпатської області від 4 серпня 2021 року у справі № 306/1084/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення. Екскаватор марки HIDROMEK HMK 140W, яким керував [PERSON] , належить ТОВ "Онур Конструкціон Інтернешнл. Відповідно до звіту № 308 про оцінку автомобіля «LEXUS GX», д.н.з. [NUMBER] , вартість матеріального збитку визначена з урахуванням фізичного зносу ТЗ. Вартість відновлювального ремонту даного автомобіля в результаті його пошкодження в ДТП, з урахуванням ПДВ 20% на запасні частини, складає 99028,04 грн. Крім того, витрати на проведення оцінки становлять 2000 грн. Отже розмір матеріального збитку, який підлягає стягненню з відповідача, становить 101 028,04 грн. 26 червня 2023 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 32). У судовому засіданні сторони відсутні. Представник позивача - адвокат Алексійчук О.М. надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином. Відзив на позов не подав. Жодних клопотаннь до суду від останнього не надходило. Суд визнав за можливе розглянути справу в порядку передбаченому правилами ст. 280 ЦПК України, ухваливши заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. 12 липня 2021 року близько 15 год. 35 хв. на а/д Перечин-Свалява, неподалік с. Плоске, водій [PERSON] , оператор екскаватора ТОВ «Онур», керуючи екскаватором марки HIDROMEK HMK 140W, під час проведення дорожніх робіт, не вжив заходів та допустив випадіння каменів з ковша екскаватора на автомобіль марки «LEXUS GX 460», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до механічного пошкодження даного транспортного засобу. Своїми діями [PERSON] порушив п. 22.2 ПДР України. Указані обставини встановлені постановою Свалявського районного суду Закарпатської області від 04.08.2021 року у справі №306/1084/21, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 44). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Частиною 1 ст. 15 ЦК України установлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до приписів частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Так, судом встановлено, що внаслідок вказаної ДТП було завдано майнової шкоди автомобілю марки «LEXUS GX 460», д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER] (а.с. 41). Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження пошкодження автомобіля «LEXUS GX 460», д.н.з. [NUMBER] , позивачем були надані копії фотокарток цього автомобіля (а.с. 26-30), протокол огляду транспортного засобу № 308 від 30.07.2021 року, складений оцінювачем [PERSON] (а.с. 24), розрахунки ремонтної калькуляції (а.с. 19-23) та звіт № 308 про оцінку автомобіля від 09.08.2021 (а.с. 9-18). Згідно зі звітом № 308, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ЕКЛІС», оцінювач [PERSON] (діє на підставі свідоцтва ФДМ України МФ № 5871 свідоцтва про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 6449 від 07.05.2008 року, зробленим на підставі заяви позивача про визначення вартості матеріального збитку, завданого власникові автомобіля «LEXUS GX 460», д.н.з. [NUMBER] , матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП, з урахуванням ПДВ 20% на запасні запчастини, складає 70 477,86 грн. Вартість відновлювального ремонту, з урахуванням ПДВ 20% на запасні частини, відповідно до ремонтної калькуляції, складає 99 028,04 грн. Відповідно до квитанції № 02164 від 09.08.2021 року за звіт про оцінку «LEXUS GX 460», д.н.з. [NUMBER] на користь ТОВ «ЕКЛІС» сплачено 2000 грн (а.с. 8). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ст. ст. 509, 1187, 1188, 1192 Цивільного кодексу України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник). Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою. Тлумачення положень статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Вбачається та стороною відповідача не спростовано, що володільцем джерела підвищеної небезпеки екскаватора марки HIDROMEK HMK 140W є ТОВ "Онур Конструкціон Інтернешнл. Зенгін Тайфун на момент ДТП був працівником цього товариства. Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності, тощо). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач є користувачем (володільцем) джерела підвищеної небезпеки, тому несе відповідальність за завдану злочином шкоду перед потерпілим. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судом враховано правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 13 березня 2018 року у справі №910/9396/17, у якій він зазначив, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять із фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Згідно з положеннями частини 3 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення незалежної оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів. З метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ, визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ під час проведення автотоварознавчих експертиз застосовується Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092. Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували фактичні витрати позивача щодо відновлювального ремонту автомобіля, зокрема рахунки фактури, акти виконаних робіт, квитанції, чеки, накладні, товарні чеки, тому судом враховується звіт № 308, відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «LEXUS GX 460», д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, з урахуванням ПДВ 20%, на запасні частини, складає 70 477,86 грн. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Витрати за послуги оцінювача за складання звіту у сумі 2000,00 грн підлягають стягненню у повному обсязі. В межах заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1073,60 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial