Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить розірвати договір №409/49/03-06 від 03.06.2022 року про надання послуг з підбору авто на аукціонах США, організації його доставки і розмитнення, укладений між [PERSON] та Приватним підприємством «Південний шлях», стягнути з відповідача на його користь завдані збитки у розмірі 35860 грн, моральну шкоду у розмірі 3000 грн, судові витрати на правову допомогу 5000 грн. При цьому позивач посилається на те, що 03.06.2022 року між сторонами був укладений договір про надання послуг з підбору авто на аукціонах США, організації його доставки і розмитнення, однак відповідачем договір не виконується, послуга не надається, підбір авто не здійснюється, з поведінки відповідача вбачається недобросовісність у виконанні умов договору, що призводить до порушення прав позивача, а тому [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою від 05.05.2023 року провадження у справі відкрито. До судового засідання сторони не з`явились. Матеріали справи містять заяву представника позивача адвоката Кабенок Ю.В. щодо розгляду справи за її відсутності, в якому також зазначено, що представник не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач представник ПП «Південний шлях» до судового засідання не з`явився, повідомлявся, про причини неявки до судового засідання не сповістив, правом на надання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, будь-яких письмових заяв та клопотань до суду з приводу розгляду справи не надав. Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 03.06.2022 року між [PERSON] та Приватним підприємством «Південний шлях» укладено Договір №\~409/49/03-06 про надання послуг з підбору авто на аукціонах США, організації його доставки і розмитнення. За цим Договором позивач є Замовником, а відповідач Виконавцем. Згідно статті 1 Предмет договору: 1.1. Виконавець зобов`язується власними силами і засобами надавати Замовнику інформаційно-консультаційні послуги з пошуку та підбору транспортного засобу на ринку Сполучених Штатів Америки, а замовник зобов`язується своєчасно сплатити оговорені послуги. 1.2. Виконавець зобов`язується надавати супровід кабінету та своєчасне реагування на запити Замовника щодо роботи з ним. 1.3. Після прибуття транспортного засобу на майданчик компанії Autorider в США Виконавець зобов`язується зробити юридичну та документальну перевірку транспортного засобу. 1.4. Виконавець зобов`язується надавати Замовнику інформацію Транспортно-експедиційної компанії-партнеру Autorider (США) (далі компанія Autorider), яка здійснює супровід послуг з придбання транспортного засобу в США у третіх осіб і його транспортуванні в Україні. За умовами Договору, зокрема пунктом 5.1., у день підписання цього Договору Замовник вносить Виконавцю гарантійний платіж в розмірі, що дорівнює еквіваленту 1000 (одна тисяча) доларів USD за курсом валюти, який зазначено на момент підписання договору на обмінному ресурсі https://tables.finance.ua/ru/currency/cash. Відповідно до пункту 5.2. Договору виплата гарантійного платежу проводиться в готівковій або безготівковій формі на розрахунковий рахунок [PERSON] . За умовами Договору №\~409/49/03-06, зокрема пункту 7.2., дія цього Договору може бути достроково припинена на вимогу однієї зі Сторін в порядку та за умов, що Сторони не мають взаємних претензій. Згідно пункту 7.5. Договору №\~409/49/03-06 дія цього Договору може бути достроково припинена Замовником в односторонньому порядку до моменту, коли зроблена ставка на аукціоні. При цьому Виконавець повертає замовнику внесений гарантійний платіж, зазначений у п. 5.1. даного Договору, в повному розмірі. Пунктом 7.1. Договору №\~409/49/03-06 визначено, що він діє до підписання Замовником акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг). Судом встановлено, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] є одночасно директором та єдиним засновником відповідача. 04.06.2023 року на виконання пункту 5.1. Договору №\~409/49/03-06 позивачем сплачено гарантійний платіж у розмірі 35\~860 гривень на рахунок директора Приватного підприємства «Південний шлях» [PERSON] , який вказано в Договорі, 5375414133222892, що підтверджується наданою суду копією квитанції № МЕ27-Р8РВ-6ЕВК-РВ24 від 04.06.2022. Однак, послуги, що передбачені Договором №\~409/49/03-06 фактично надані не були, інформація про стан виконання зазначеного Договору також не надавалася, в зв`язку із чим у листопаді 2022 року [PERSON] повідомив ПП «Південний шлях» про те, що хоче розірвати Договір та повернути попередньо сплачений гарантійний платіж. Спілкування з директором ПП «Південний шлях» [PERSON] відбувалося за номером телефону, який вказано в Договорі №\~409/49/03-06 і підтверджується скріншотами з месенджера Телеграм. 13.02.2023 року [PERSON] направив письмове Повідомлення-вимогу на адресу відповідача про розірвання Договору №\~409/49/03-06 про надання послуг з підбору авто на аукціонах США, організації його доставки і розмитнення від 03.06.2022 року та повернення гарантійного платежу, з вимогою повернути гарантійний платіж у повному обсязі у семиденний строк з дня отримання Повідомлення-вимоги, проте воно повернуто з підстав закінчення терміну зберігання. Відповідно до ст. 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про захист прав споживачів» законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на захист своїх прав державою. Виходячи з правовідносин, що виникли при укладенні Договору №\~409/49/03-06 вбачається, що відносини, які виникли між його сторонами, є споживчими правовідносинами, а саме позивач є споживачем, права якого порушили та договір не виконали. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. За приписами ч. 2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Згідно ч. 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 09.12.2020 у справі № 199/3846/19 навів критерії, які необхідно враховувати при оцінці істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання: 1) значущість шкоди від порушення; 2) фактор неможливості або ускладненості покладання відповідальності за збитки на боржника; 3) значущість порушення як такого; 4) втрату кредитором інтересу у виконанні договору; 5) втрату довіри до боржника; 6) фактор передбачуваних негативних наслідків порушення; 7) принциповість суворого дотримання умов договору; 8) інтерес боржника у збереженні договору; 9) ступінь виконання договору до моменту його розірвання; 10) відсутність інтересу боржника у збереженні договору; 11) не оспорювання боржником здійсненої кредитором односторонньої відмови протягом розумного строку; 12) звільнення боржника від відповідальності за допущене порушення; 13) недобросовісність боржника; 14) врахування вини кредитора і його добросовісності; 15) неодноразовість порушення (визначення істотності порушення за сукупністю); 16) публічний характер порушеного договору; 17) неусунення боржником порушення в додатковий термін; 18) ненадання боржникові можливості усунути порушення; 19) готовність боржника усунути порушення, виражена у вигляді відповідного запиту; 20) об`єктивну неможливість усунення порушення; 21) можливість легкого виправлення порушення силами кредитора або залучених ним осіб. При таких обставинах суд вважає, вимоги [PERSON] про розірвання договору та стягнення збитків підлягають задоволенню. Щодо відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Згідно з частинами першою та другою ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема ст.ст. 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Висновки аналогічного характеру висловлені у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року по справі № 755/3509/18. Отже, враховуючи матеріали та обставини справи, суд вважає вимоги позивача про стягнення моральної шкоди також підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст.\~22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивача звільнено від сплати судового збору. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на правничу допомогу. Відповідно до приписів частини восьмої ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За змістом частини четвертої ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись\~главою 52 Цивільного кодексу України. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Нормами чинного законодавства визначено право сторін договору про надання правової допомоги визначати вартість наданих/отриманих послуг на власний розсуд чи фіксованою сумою чи обрахунком з урахуванням вартості однієї години роботи та кількості потрачених годин. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 ст. 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20). Позивачем укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги № 1/02-23 від 12.02.2023 р. з адвокатом Кабенок Ю.В., відповідно до якого розмір гонорару адвоката становить 5 000 (п`ять тисяч) грн. Надання послуг за Договором про надання правової (правничої) допомоги № 1/02-23 від 12.02.2023\~р. підтверджується актом виконаних робіт № 1-04/23 від 13.04.2023р. Таким чином, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, та зважаючи на підставу та предмет позову, зміст позовної заяви, обсяг наданих послуг адвокатом, зважаючи на принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, суд\~дійшов висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 5\~000 грн.

Outcome: approved