Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

У липні 2023 року [PERSON] в особі представника засобами поштового зв`язку звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, відповідно до якої просила суд: розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем; дитину [PERSON] , [INFO] , залишити на проживанні з матір`ю; стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі по 3\~600 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з моменту пред`явлення позову до суду; судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що 15 серпня 2017 року Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, актовий запис № 595. Від цього шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося, через відсутність взаєморозуміння, розбіжності у поглядах на сімейні відносини та обов`язки. З березня 2022 року подружжя спільного господарства не веде та проживає окремо, шлюбно-сімені відносини припинено майже два роки тому. Шлюб існує формально. Подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки суперечить інтересам позивача. Від початку повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну позивач разом з сином вимушено поїхали на проживання закордон та на теперішній час проживають в орендованій квартирі в Чехії. Дитина перебуває на вихованні та утриманні матері. Витрати пов`язані з утриманням, вихованням, доглядом та розвитком сина постійно зростають. Орієнтовно у місяць на базові потреби сина позивач витрачає 5000 грн. Крім того, дитині необхідно ходити у дитячий садок, в якому навчання орієнтовно становить 3000 грн. Позивач неодноразово зверталася до відповідача у зв`язку з нестачею коштів, на що відповідач декілька разів перераховував гроші. Проте позивач не може бути впевненою у постійній регулярності таких платежів, яких не вистачає для нормального забезпечення та утримання дитини. Відповідач офіційно не працевлаштований, однак має дохід та у приватній власності два об`єкти нерухомого майна. Відповідач є працездатним та має змогу сплачувати аліменти, проблем зі здоров`ям та інших утриманців не має. Наведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 липня 2023 року, головуючим суддею у розгляду вказаної позовної заяви визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 28 липня 2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] та її представник, адвокат Романишина К.В., у судове засідання не з`явились, натомість на офіційну електронну пошту суду представник позивача подала заяву, відповідно до якої просить розглядати справу без участі позивача та її представника. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням. Причину неявки суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надавав. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст.\~280-282\~ЦПК\~України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що 15 серпня 2017 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] ») уклали шлюб, який зареєстровано Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про що складено відповідний актовий запис № 595, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 9). Від цього шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини є відповідач у справі, що підтверджено відповідним записом в графі «Батько» Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с.11). Також встановлено, що між сторонами фактично припинені шлюбні стосунки, сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, між ними примирення неможливе. На даний час між позивачем та відповідачем відсутній спір про поділ майна та місце проживання спільної малолітньої дитини, яка проживає разом з матір`ю. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини в добровільному порядку не надає, участі у вихованні дитини не приймає. З приводу позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд враховує, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не бажають поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення не приймають, доказів протилежного не надано, збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. Причиною розпаду сім`ї є протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивачем [PERSON] не заявлено клопотання про зміну прізвища після розірвання шлюбу, суд вважає необхідним після розірвання шлюбу прізвище позивача не змінювати. Таким чином, суд вважає, що сімейно-шлюбні відносини припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому суд дійшов висновку, що сім`я сторін розпалася остаточно та не може бути відновлена. Крім того, в позовні заяві позивач зазначила вимогу про залишення дитини на проживанні з матір`ю, тобто, вимогу про встановлення місця проживання малолітньої дитини позивач не заявляла. Проживання дитини з матір`ю не позбавляє батька приймати участь у вихованні та розвитку дитини. Згідно з частиною 1 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до статті 19 СК України,\~під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. А тому, в даному позові під час розгляду цієї справи не вирішувалось питання про визначення місця проживання дитини. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків буде проживати малолітній син [PERSON] , суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами станом на час ухвалення рішення. Відповідач не подавав до суду своїх заперечень щодо проживання спільної дитини разом із матір`ю, доказів наявності спору щодо питання про залишення проживання дитини з матір`ю також не містить. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15 січня 2020 року справа № 200/952/18 провадження № 61-14859св19. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частини 1 статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частин 1, 2 статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3 600 гривень щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Згідно з Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з 1 січня 2023 року становить 2 272 гривні. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищенаведені обставини, а також право дитини на достатній життєвий рівень, з метою захисту прав дитини та те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину, станом на дату подання позову, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням\~ст. 192 СК України, суд доходить висновку, що відповідач, будучи батьком [PERSON] , [INFO] , має передбачений законом обов`язок щодо його утримання, і не повинен покладати весь матеріальний тягар на позивача з утримання їхнього сина. З урахуванням наведеного, судом у даній справі вбачаються підстави для присудження аліментів у твердій грошовій сумі та при визначенні розміру суми аліментів, які підлягають сплаті, судом береться до уваги обов`язок участі обох батьків у матеріальному утриманні дитини, матеріальний стан та стан здоров`я дитини, матеріальний стан одержувача аліментів, відсутність документального підтвердження доходів відповідача та джерел їх отримання, чим визначається ризик їх мінливості й нерегулярності, відсутність на утриманні відповідача інших осіб, розмір необхідного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а також інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає можливим визначити розмір стягуваних аліментів на дитину [PERSON] , [INFO] , в сумі 3 600,00 (три тисячі шістсот) грн. щомісяця, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи стягнення з моменту подання позовної заяви, а саме з 25 липня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення суду підлягає обов`язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вирішуючи питання про судові витрати у справі суд керується вимогами ст.141 ЦПК України та ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1\~073,60 грн. та на користь держави судовий збір у розмірі 1\~073,60 грн., оскільки відповідно до Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, оскільки предметом розгляду було дві позовні вимоги, судовий збір за кожну з яких становить по 1\~073,60 грн.

Outcome: approved