Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

31.07.2023 позивач звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою, в якій просить стягнути з Держави України через Казначейську службу за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 24 400,00 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 13 400,00 грн у відшкодування моральної шкоди, та витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн., загалом 47 800,00 грн. В обґрунтування позовних вимог, зокрема, вказано, що 08.07.2022 о 09 год. 08 хв. Відносно позивача працівниками Управління патрульної поліції в м. Львові (далі відповідач 2) було складено протокол серії ААД № 076012 без належних та допустимих доказів, які підтверджують скоєння такого правопорушення, про начебто вчинення адміністративного правопорушення позивачем. Згідно протоколу позивач керував транспортним засобом "Форд Транзит" д.н.з. [NUMBER] по площі Кропивницького, з начебто ознаками наркотичного сп`яніння. Позивач, у вчиненні адміністративного правопорушення винним себе не визнав, протокол складено безпідставно з численними правопорушеннями, адже згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП протоколи про адміністративне правопорушення складаються на осіб, які керують транспортним засобом в стані алкогольного або наркотичного сп`яніння та/або відмовляються проходити медичний огляд на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Під час зупинки відповідачем 2 позивача 08.07.2022 о 09 год. 08 хв. У останнього не було жодних ознак наркотичного сп`яніння, але працівники поліції не впевнилися у наявності позивача ознак наркотичного сп`яніння та безпідставно настояли на проведенні медичного огляду. Однак, так як позивач в момент керування транспортним засобом не перебував в стані наркотичного сп`яніння, він погодився проїхати в лабораторію разом з працівниками поліції для підтвердження цього факту. Позивач звертає увагу суд на обставину, що потім також була встановлена Галицьким районним судом м. Львова, яка підтверджує неправомірні дії працівників поліції, що в наслідок призвело до складання протоколу та притягнення до адміністративної відповідальності. На відеозаписі з нагрудної камери працівників поліції зафіксовано, що в медичному закладі позивач пройшов необхідні процедури дослідження (огляду), проте через відсутність фізіологічної потреби не зміг здати сечу на аналіз. Положеннями пунктів 12, 13, 15 та 16 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного наркотичного та іншого сп`яніння, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015, передбачено, що предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні гую, шкірного покриву обличчя і рук, може використовуватись кров. Як вбачається з дослідженого відеозапису нагрудної камери працівника поліції позивач, перебуваючи у медичному закладі разом з працівниками поліції, пропонував взяти у нього будь-який інший біологічний матеріал, однак йому було відмовлено, а у висновку 001574 від 08.07.2022 вказаного медичного закладу (висновок огляду) зазначили, що позивач відмовився від огляду, що на справді не відповідає дійсності. Позивач після цієї події одразу звернувся в іншу медичну лабораторію, результатами тесту якого наркотичних речовин не виявлено (факт відсутності наркотичного сп`яніння підтверджується результатами лабораторних досліджень від 08.07.2022 ТОВ "Медична лабораторія". Крім того, з метою доведення своєї невинуватості та встановлення факту відсутності наркотичного сп`яніння, позивачу довелося понести витрати на проходження тесту лабораторних досліджень в день складання протоколу, а саме 08.07.2022, які складають 700,00 грн., що підтверджується копією фіксального чеку від медичного центру ТОВ "Салютас" із призначенням платежу "тест на наявність 10 наркотичних речовин". Після всебічного та змістовного з`ясування обставин справи, постановою Галицького районного суду м. Львова від 26.09.2022 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, було закрито з огляду на відсутність належних та допустимих доказів, які б доводили факт вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення, що вказує на відсутність події і складу адміністративного правопорушення (справа №461/3570/22). Враховуючи викладене, очевидним стає факт протиправних дій та свавілля з боку співробітників поліції, що в свою чергу призвело до незаконного притягнення невинної особи до адміністративної відповідальності. За викладених обставин, враховуючи характер допущеної представниками органу державної влади (уповноваженими особами Управління патрульної поліції в м. Львові) протиправної дії у вигляді незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності, позивач зазнав душевних страждань та переживань, порушення нормальних життєвих зв`язків, що вплинуло на його звичний спосіб життя, необхідності відновлення своїх прав шляхом доказування неправомірності дій працівників поліції. Більш того, робота позивача нерозривно пов`язана із регулярним використання свого автомобіля в цілях отримання засобів для існування, і це є його єдиним джерелом доходів, а позбавлення права на керування транспортним засобом змусило б його лишитись заробітку та перебувати у злиднях. Звинувачення працівниками поліції в такому серйозному правопорушенні, санкція якого передбачає значне покарання, було приниженням його честі та гідності, як громадянина України, та вивело його з психологічної рівноваги. Тривалий час він відчував моральні страждання незаконним звинуваченням та повідомленням про сплату штрафу у значному розмірі, зокрема про позбавлення прав керування транспортними засобами. Позивач вважає, що працівники поліції нанесли позивачу психологічну травму, а моральні страждання посилюються ще й тим, що незаконні дії суб`єкта владних повноважень, призвели до втрати віри в те, що поліція в своїй роботі дотримується Закону, та у справедливу її діяльність. Вважає, що такими діями, що виразилася у неправомірному притягненні до адміністративної відповідальності порушений нормальний хід його життя і йому заподіяна моральна шкода. У зв`язку з цим позивач звертається до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди з метою захисту своїх порушених прав, дотримання яких гарантовано державою. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення (незаконне притягнення особи до адміністративної відповідальності), глибини душевних переживань та ступеня порушення нормального способу життя, позивач вважає, що достатнім грошовим відшкодування завданої йому моральної шкоди є грошова сума у розмірі 13 400,00 грн. Ухвалою суду від 04.08.2023 р., відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі за адміністративним позовом [PERSON] до Департаменту патрульної поліції, управління патрульної поліції у Львівській області, Державної казначейської служби України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (немайнової) шкоди, внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності. Визначено відповідачу строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 162 КАС України, - 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 163 КАС України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі. Відповідно до ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь - яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. Положеннями ч. 5 ст. 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотання однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Згідно ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо стягнення грошових сум, які ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження та сума яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 21.08.2023 р. до суду від представника відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до яких представник ДПП вважає, що вимоги та твердження позивача про те, що дії інспектора поліції є протиправними, а постанова винесена з порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту і процедури складання є безпідставними та необґрунтованими, оскільки інспектор поліції, під час складання постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, діяв відповідно до покладених на нього повноважень, а також виконував процедуру притягнення до адміністративної відповідальності, яка передбачена КУпАП, а тому не має підстав для скасування постанови. Крім того, вказує, що інспектором поліції було законно винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП серії ААД № 076012 від 08.07.2022 р., з дотриманням положень діючого законодавства України. Вина позивача є повністю доведеною, а тому просить відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. Суд, заслухавши учасника процесу, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Судом під час розгляду справи по суті встановлено, що 08.07.2022 о 09 год. 08 хв. Відносно позивача працівниками Управління патрульної поліції в м. Львові (далі відповідач 2) було складено протокол серії ААД № 076012 Згідно протоколу позивач керував транспортним засобом "Форд Транзит" д.н.з. [NUMBER] по площі Кропивницького, з начебто ознаками наркотичного сп`яніння. Позивач, у вчиненні адміністративного правопорушення винним себе не визнав. Як зазаначає позивач в момент керування транспортним засобом він не перебував в стані наркотичного сп`яніння, він погодився проїхати в лабораторію разом з працівниками поліції для підтвердження цього факту. Позивач звертає увагу суд на обставину, що потім також була встановлена Галицьким районним судом м. Львова, яка підтверджує неправомірні дії працівників поліції, що в наслідок призвело до складання протоколу та притягнення до адміністративної відповідальності. На відеозаписі з нагрудної камери працівників поліції зафіксовано, що в медичному закладі позивач не пройшов необхідні процедури дослідження (огляду), проте через відсутність фізіологічної потреби не зміг здати сечу на аналіз. Положеннями пунктів 12, 13, 15 та 16 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного наркотичного та іншого сп`яніння, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015, передбачено, що предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні гую, шкірного покриву обличчя і рук, може використовуватись кров. Як вбачається з дослідженого відеозапису нагрудної камери працівника поліції позивач, перебуваючи у медичному закладі разом з працівниками поліції, пропонував взяти у нього будь-який інший біологічний матеріал, однак йому було відмовлено, а у висновку 001574 від 08.07.2022 вказаного медичного закладу (висновок огляду) зазначили, що позивач відмовився від огляду, що на справді не відповідає дійсності. Позивач після цієї події одразу звернувся в іншу медичну лабораторію, результатами тесту якого наркотичних речовин не виявлено (факт відсутності наркотичного сп`яніння підтверджується результатами лабораторних досліджень від 08.07.2022 ТОВ "Медична лабораторія". Крім того, з метою доведення своєї невинуватості та встановлення факту відсутності наркотичного сп`яніння, позивачу довелося понести витрати на проходження тесту лабораторних досліджень в день складання протоколу, а саме 08.07.2022, які складають 700,00 грн., що підтверджується копією фіксального чеку від медичного центру ТОВ "Салютас" із призначенням платежу "тест на наявність 10 наркотичних речовин". Постановою Галицького районного суду м. Львова від 26.09.2022 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, було закрито з огляду на відсутність належних та допустимих доказів, які б доводили факт вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення, що вказує на відсутність події і складу адміністративного правопорушення (справа №461/3570/22). Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Шкода, завдана фізичні особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У пункті 3 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлення чинною постановою суду порушення законного порядку притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, внаслідок чого йому були завдані душевні страждання. У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) зазначено, що: "статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 цього Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше)". Таким чином, такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, у цьому випадку застосуванню підлягає Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 532/1243/16-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 640/5211/17, від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17, від 26 лютого 2020 року у справі № 142/143/17, від 01 липня 2020 року у справі № 347/1977/17, від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18, від 02 вересня 2020 року у справі № 591/1001/17, від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20, від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20, від 07 вересня 2022 року у справі № 289/2110/21. Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом (частина сьома статті 1176 ЦК України). Таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (далі - Закон № 266/94 ВР). Статтею 1 Закону № 266/94 ВР передбачено, що відповідно до положень цього закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. У наведених у статті 1 Закону № 266/94 ВР випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України від 01 грудня 1994 року № 266/94 ВР, виникає, зокрема, у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення (пункт 4 частина перша стаття 2 цього Закону). У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 зроблено висновок, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Статтею 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Зазначена норма Закону встановлює найнижчу межу розміру відшкодування моральної шкоди. Тобто розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом може бути визначений у сумі більшій, ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Така правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2203цс15 від 02 грудня 2015 року, від якої не відступила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18). Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: на 2023 рік - 6 700,00 грн. Розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Протокол про вчинення адміністративного правопорушення щодо [PERSON] складено 08 липня 2022 року, що підтверджується протоколом серії серія ААД № 076012 від 08 липня 2022 року. Рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення прийнято 26 вересня 2022 року. Таким чином, строк перебування [PERSON] під судом (строк протягом якого [PERSON] піддано до адміністративної відповідальності) станом на час прийняття Галицьким районним судом м. Львів постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за частиною першою статті 130 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення становить 2 місяці та 11 днів. Позивач визначив мінімальний розмір моральної шкоди, згідно Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" становить 6 700,00 грн. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Такі висновки узгоджуються із сталою практикою Верховного Суду, зокрема такий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 428/3277/20, від 19 травня 2021 року у справі № 210/1295/15-ц. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення). Отже, відповідачем у справі є держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16. Таким чином слід зробити висновок про те, що кошти у відшкодування моральної шкоди підлягають стягненню з Державного бюджету. Щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої транспортуванням (евакуацією) та зберіганням транспортного засобу: Відповідно до п.2 статті 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт п.2 ч.1 ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". Згідно з вимогами ч.1 статті 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Майно, зазначене в пункті 2 статті 3 цього Закону, повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно. Вартість жилих будинків, квартир, інших споруд відшкодовується лише у разі, якщо зазначене майно не збереглося в натурі і громадянин відмовився від надання йому рівноцінного жилого приміщення з безоплатною передачею у його власність або у разі згоди на це громадянина. Вартість втраченого житла відшкодовується виходячи з ринкових цін, що діють на момент звернення громадянина про відшкодування шкоди ч.2 ст. 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів ч.1 ст. 1173 ЦК України. Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду ч.1 ст. 1176 ЦК України. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом ч.2 ст. 1176 ЦК України. Позивачем долучено до матеріалів справи: - копія квитанції до прибуткового касового ордеру № 2 від 14.07.2022 про сплату 3 700,00 грн. адвокату Гулько Ж.В. на підставі договору про надання правової допомоги № 14/1 від 14.07.2022 та додатку № 1 до даного договору; копія квитанції до прибуткового касового ордеру № 5 від 27.09.2022 про сплату 20 000,00 грн. адвокату Гулько Ж.В. на підставі договору про надання правової допомоги № 14/1 від 14.07.2022 та додатку № 1 до даного договору; копію фіскального чеку від медичного центру ТОВ "Салютас" із призначенням платежу "тест на наявність 10 наркотичних речовин" - на 700,00 грн. Приймаючи до уваги те, що постановою Галицького районного суду м. Львів 26.09.2022 у справі № 461/3570/22 закрито провадження у справі про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення та те, що позивачем доведено розмір заподіяння йому матеріальної шкоди, суд вважає за доцільне задоволити в повному обсязі позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок евакуації та зберігання транспортного засобу позивача. Щодо витрат на професійну правничу допомогу: Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та у постанові Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 17 березня 2020 року у справі № 520/8309/18. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`заних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивач надав до позовної заяви (в засвідчених належним чином копіях) договір про надання правничої (правової) № 14/1 від 14 липня 2022 року; додаток № 1 до вказаного договору від 14 липня 2022 року; акт приймання-передачі виконаних робіт; детальний опис робіт (наданих послуг) на підставі договору № 14/1 від 14 липня 2022 року; квитанцію до прибуткового касового ордеру №11 від 28 липня 2023 року про прийняття адвокатом від [PERSON] грошових коштів в розмірі 10 000,00 грн. За таких обставин суд вважає, що позивачем доведено розмір понесених ним витрат на правничу допомогу при розгляді справи про адміністративне правопорушення, провадження у якій відносно нього було закрито постановою Галицького районного суду м. Львів 26 вересня 2022 року за нереабілітуючими підставами. Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із частиною другою статі 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи , а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вказані норми процесуального права вказують на необхідність доведення стороною, що звернулась до суду, належними та допустимими доказами вимог, що нею заявлені. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що за надання адвокатських послуг, з урахуванням положень ст.137, 141 ЦПК України підлягає стягненню 10 000,00 грн. Суд не бере до уваги твердження відповідача, викладені у відзиві, щодо відсутності елементів складу цивільного правопорушення, зокрема протиправності дій поліції, так як вказані протиправні дії фактично встановлені постановою Галицького районного суду м. Львів від 26 вересня 2022 року при прийнятті рішення про закриття справи через відсутність в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення у зв`язку з тим, що обставини, викладені працівниками поліції у протоколі не відповідають фактичним обставинам справи, складенням протоколу з порушенням ст. 256, 266 КУпАП. На підставі викладеного,

Outcome: approved