Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

1.Позиція позивача. У серпні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Позивач просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь позивача [PERSON] неустойку (пеню) за несплату та несвоєчасну сплату аліментів на утримання на утримання неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини усіх його доходів. В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено на те, що 07 травня 2015 року вона в Заводському районному суді отримала рішення суду про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини усіх його доходів. 16 вересня 2015 року шлюб між нею та [PERSON] було розірвано на підставі рішення суду. Оскільки Відповідач по справі не постійно та не в повному обсязі сплачував та сплачує аліменти на утримання дітей, вона в серпні 2023 року звернулася до Заводського ВДВС за довідкою розрахунку заборгованості зі сплати аліментів. 08 серпня 2023 року вона отримала розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 31 липня 2023 року в якій значилося що у [PERSON] станом на 31 липня 2023 року наявна заборгованість зі сплати аліментів, яка складає 56 683 грн. 87 коп. Загальна кількість днів прострочення зі сплати аліментів за період з 01.04.2021 по 01.08.2023 складає 852 днів. Загальна сума пені складає 251 587 грн. 62 коп., але враховуючи зміст ч. 1 ст. 196 СК України пеня за не сплату аліментів не може перевищувати 100 процентів заборгованості по аліментам, а тому оскільки заборгованість по аліментам складає 56 683 грн. 87 коп., тож і пеня буде складати 56 683 грн. 87 коп. 2. Позиція відповідача. Відповідач [PERSON] подав заяву, в якій зазначив, що позовну вимогу [PERSON] він не визнає, просить відмовити в задоволенні позову, в частині розміру стягнення вважає її необґрунтованою та безпідставною, оскільки знаходиться в тяжкому матеріальному становищі, так як він не має офіційної та постійної роботи, зараз має іншу сім`ю, яку необхідно також забезпечувати усим необхідним. В подальшому буде сплачувати аліменти та заборгованість з аліментів по мірі можливості. 3. Заяви, клопотання, процесуальні питання. 30 серпня 2023 року ухвалою судді прийнято позов до провадження суду і призначено розгляд справи в спрощеному порядку. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. 4. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, 16 вересня 2015 року шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, про що свідчить копія рішення суду. Від проживання під час шлюбу сторони мають двох неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти постійно проживають з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні, що підтверджується довідкою з місця проживання. Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 07 травня 2015 року з відповідача було стягнуто аліменти на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини усіх його доходів. Дане рішення примусово виконується державним виконавцем Заводського відділ) державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). 08 серпня 2023 року позивачка отримала розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 31 липня 2023 року, в якому значилося що у [PERSON] станом на 31 липня 2023 року наявна заборгованість зі сплати аліментів, яка складає 56 683 грн. 87 коп. Загальна заборгованість зі сплати аліментів розрахована за період з 01.04.2021 року до 01.08.2023 року. Що стосується наданого позивачкою до суду розрахунку розміру пені (неустойки) зі сплати аліментів, суд критично відноситься до них оскільки як позивач на думку суду невірно застосувала формулу розрахунку, яка до речі визначена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18). Ця правова позиція також підтверджена, відповідно до Постанови КЦС ВС від 09.11.2022 у справі № 754/4461/21 (№ в ЄДРСР 107251600) та Постанови КЦС ВС від 27.04.2022 у справі № 496/2457/19 (№ в ЄДРСР 104165180). При здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла\~у попередньому місяці\~(попередніх\~місяцях),\~починаючи з\~першого місяця\~її виникнення,\~а тільки\~згодом,\~у разі\~відсутності заборгованості,\~на погашення\~платежу за\~поточний місяць. Так, позивачем на думку суду невірно застосовано розрахунок пені за період з 01.04.2021 року по 01.08.2023 року, оскільки позивач не врахувала часткові сплати боргу з аліментів, а застосувала невірну кількість днів прострочення та не вирахувала з суми яка підлягає сплаті суму сплачених аліментів. З розрахунку суду, на користь позивача повинно бути стягнуто за 2021 рік суму пені з заборгованості з аліментів в розмірі 16046.99 грн., за 2022 рік підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 35227.61 грн., за період з 01.01.2023 року по 31.07.2023 року 16007.79 грн. Всього за період з 01.04.2021 року по 31.07.2023 року пеня з аліментів повинна складати 67\~282.39 грн. Однак, оскільки ч. 1 ст. 192 зазначено, що розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів становить 1% від суми заборгованості, але не більше 100 відсотків заборгованості, то таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума пені в розмірі 56 683 грн. 87 коп. 6. Норми права застосовані судом. Відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~195\~СК України,\~розмір заборгованості\~за аліментами\~обчислюється державним\~виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року). "В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини" (далі за текстом - Конвенція). Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції, Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів". Відповідно до ст.18 Конвенції, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Частиною 7 статті 7 СК України, передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією У країни. Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно ч. 1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) було визначено порядок розрахунку та суми пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів, а саме за формулою: р (А 1 х 1 %xQ1 )+(A2xl%xQ2)+(Anxl%xQn) де: р - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; А1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 7. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч.1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, встановивши всі фактичні обставини справи, всебічно дослідивши обставини справи, визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є обгрунтованим та таким що підлягає задоволенню в повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскільки позивач є звільненою від сплати судового збору за подання позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в доход держави повинен бути стягнутий судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved