Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, у якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 08.12.2021 у розмірі, еквівалентному 73 175,11 доларів США, що підлягає сплаті в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу (повернення позики); 95 539,25 грн - 3% річних; 594 710,20 грн інфляційних втрат. Судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги обґрунтував тим, що 08.12.2021 між сторонами було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим О. Г., зареєстровано в реєстрі за № 722. На виконання умов договору позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 2 000 000,00 грн, що на момент укладення договору було еквівалентно 73 175,11 доларів США, у строк повернення двома платежами до 31.12.2021 та до 31.03.2022. Факт передачі коштів підтверджується підписом позичальника. Проте позичальник грошові зобов`язання щодо повернення суми позики не виконує, позику не повернула, вимогу про повернення боргу проігнорувала. У зв`язку із зазначеним у позичальника згідно п. 9 Договору позики, окрім обов`язку повернути суму позики виник обов`язок по сплаті 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.06.2023 відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження за правилами ст.ст.274-279 ЦПК України без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Сторони повідомлялись належним чином про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, із заявами про розгляд справи за участю сторін або розгляд справи в порядку загального позовного провадження не звертались. Клопотання по суті спору та з процесуальних питань, а також відзивна позовну заяву відповідачем не подавалися. Враховуючи вищенаведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Судом встановлено, що 08.12.2021 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №722. Відповідно до п.1 договору [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняла у власність грошові кошти у розмірі 2 000 000, 00 грн, що є еквівалентом 73 175,11 доларів США за курсом продажу долару США, встановленим НБУ станом на 08.12.2021 з терміном повернення 25 000,00 грн до 31.12.2021 року, 1 750 000, 00 грн до 31.03.2022 року. За домовленістю сторін сума позики, на день її повернення має відповідати еквівалентові суми 73 175,11 доларів США за курсом продажу долару США встановленим НБУ на день повернення позики. Пунктом 2 Договору сторони визначили, що сума, вказана у п.1 цього договору передана позикодавцем та прийнята позичальником в повному обсязі до підписання цього договору. Підписання цього договору свідчить про те, що грошові кошти передані позикодавцем позичальнику в повному обсязі до нотаріального посвідчення цього договору. Судом встановлено, що відповідач не виконала умови договору позики у строки, встановлені сторонами у п. 1 Договору позики. Доказів на спростування зазначених обставин відповідачем суду не надано. Отже, з досліджених фактичних обставин справи судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу захисту позивачем свого права власності на грошові кошти, передані ним відповідачу у позику відповідно до договору позики. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до норми ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідач отримав від позивача грошові кошти як позику у сумі, визначеній у договорі позики. Вказана обставина доведена позивачем та не спростована стороною відповідача. Кінцева дата строку, у який мав повернути ці кошти відповідач - 250 000,00 грн до 31.12.2021 та 1 750 000,00 грн до 31.03.2022. У позові позивач визначає суму заборгованості за договором позики від 08.12.2021 у розмірі еквівалентному 73 175,11 доларів США, що підлягає сплаті в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу (повернення позики). Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу (ст. 526 ЦК України). Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як встановлено судом в ході розгляду справи, вказаної суми грошових коштів, отриманих в позику від позивача за договором від 08.12.2021, відповідачем не повернуто позивачу. Жодних доказів на спростування вищезазначених обставин, зокрема, доказів на підтвердження факту виконання відповідачем умов договору позики та про фактичне повернення нею суми грошових коштів, отриманих в позику від позивача, відповідачем суду не надано. Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 7 статті 81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики в сумі2 675 911,33 грн, що еквівалентно 73 175,11 дол. США. за офіційним курсом НБУ станом на день повернення позики. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що три проценти річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення, а тому при обрахунку трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Пунктом 9 Договору позики від 08.12.2021 сторони обумовили, що за прострочення виконання зобов`язань за цим Договором позичальник зобов`язаний сплатити сум боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також неустойку у розмірі 3% річних від простроченої суми. Оскільки [PERSON] взяла у позику у [PERSON] грошові кошти та не повернула їх у встановлений у договорі строк, згідно з наданим позивачем розрахунком, який перевірено судом, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних у розмірі 95 539,25 грн та 594 710,20 грн - інфляційні втрати. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору.

Outcome: approved