Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. Позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Агрон», а саме працював водієм та був звільненим за власним бажанням з 29.03.2021 р. У день звільнення позивач звернувся до керівництва щодо отримання остаточного розрахунку при звільненні та оформленої трудової книжки. Проте, було повідомлено, що у зв`язку із перебуванням [PERSON] у відпустці за власний рахунок з 01.03.2021 р. по 29.03.2023 р. жодних коштів йому до виплати не належить. В отриманні трудової книжки в день звільнення позивачеві також було відмовлено за наявності невідомої заборгованості. Протягом тривалого часу [PERSON] приїздив до офісу з метою отримання трудової книжки і відповідь що разу була негативною. В березні 2023 р. позивачу запропонували достойну роботу, знадобилась трудова книжка і [PERSON] звернувся за правовою допомогою. Трудову книжку позивач отримав 04.04.2023 р. та йому повідомили про необхідність отримати грошові кошти згідно відомості на виплату готівки № 23 за березень 2021 р. в розмірі 224,20 грн. Зважаючи на те, що за листопад 2020 р. позивачу нарахована заробітна плата у розмірі 5 299,70 грн., а за грудень 2020 р. 5 406,00 грн., його середня плата за один робочий день складає 248,97 грн. За таких обставин на підставі норм КЗпП України представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку 30.03.2023 р. у сумі 127 223,67 грн. та середній заробіток за час вимушеного прогулу за період затримки видачі трудової книжки 04.04.2023 р. у розмірі 127 970,58 грн. Провадження у справі відкрито 05.07.2023 р., вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом0 сторін. Представник позивача подав відзив на позов, де зазначив наступне. Відповідно до поданої заяви 01.03.2021 р. згідно наказу № 25-К позивачу надано відпустку з 01.03.2021 р. по 29.03.2021 р. В подальшому, 26.03.2021 р. позивачем подано заяву про звільнення за власним бажанням з 29.03.2021 р. З 29.03.2021 р. не приходив за отриманням трудової книжки та остаточним розрахунком. 08.03.2023 р. представник позивача направив адвокатський запит з вимогою про причини не видачі трудової книжки та докази проведення розрахунку. 23.03.2023 р. відповідачем направлено копію наказу про звільнення, копію відомості на виплату готівки. 24.03.2023 р. позивачем направлено заяву про направлення трудової книжки поштовим зв`язком, 27.03.2023 р. прохання [PERSON] виконано та 30.03.2023 р. відповідачем перераховано 224,20 грн. Основною підставою накладення на роботодавця санкцій передбачених ст. 117 КЗпП України є вина роботодавця. Разом з тим, в день звільнення 29.03.2021 і до 08.03. 2023 р. (направлення адвокатського запиту) позивач не звертався до відповідача. Враховуючи подання позивачем заяви 24.03.2023 р. та сплату коштів 30.03.2023 р. фактичний час затримки розрахунку становить 5 днів. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки - діє нова редакція закону, якою скасовано обов`язок видачі трудової книжки. Крім того, за вимогами позивача сплив встановлений ст. 233 КЗпП України строк для звернення до суду, що є підставою для відмови в позові. У відповіді на відзив представник [PERSON] вказав на вину роботодавця щодо неповідомлення працівника про наявність заборгованості на день звільнення та не проведення розрахунку взагалі. Нові ж акти законодавства застосовуються до правовідносин. Які виникли після набрання ним чинності. Крім того, перебіг строку позовної давності у позивача розпочався з дня наступного від здійснення розрахунків та повернення трудової книжки. В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача пояснив в судовому засіданні про те, що необхідно врахувати добросовісну поведінку ТОВ «Агрон», а також ігнорування позивачем свого права, а тому вважає справедливим розміром відшкодування 248,97 грн. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надавши належну оцінку наявні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Встановлено, і не заперечується сторонами, що [PERSON] перебував у трудових стосунках з Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрон», працював на посаді водія та був звільнений 29.03.2021 р. за власним бажанням, згідно ст. 39 КЗпП України (наказ № 29-К від 29.03.2021 р.). За положеннями ст. 116 КЗпП України (в редакції, яка діяла на час звільнення позивача) при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Представник позивача зазначає, що в день звільнення з [PERSON] не було проведено належного розрахунку, та не видано належним чином оформлену трудову книжку. Відповідно до ст. 48 КЗпП України (в редакції, яка діяла на час звільнення позивача) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок оформлення трудових книжок передбачений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою спільним наказом Міністерства праці України, міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України 29.07.93 р. за № 58. У п. 4.1. Інструкції вказано, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Так, як свідчать матеріали справи, остаточний розрахунок проведено з позивачем 30.03.2023 р. - перераховано суму у розмірі 224,20 грн., трудову книжку направлено засобами поштового зв`язку 27.03.2023 р. та отримано позивачем 04.04.2023 р. Представник відповідача вказує, що заява із зазначенням реквізитів рахунку і вимогою про проведення розрахунку, направлення трудової книжки поштовим зв`язком подано позивачем 24.03.2023 р. Зазначена обставина не заперечується представником позивача, проте, на його думку, порушення норм трудового законодавства триває з моменту звільнення- 29.03.2021 р. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 01.03.2021 р. ТОВ «Агрон» видано наказ № 25-К «Про надання відпустки без збереження заробітної плати», відповідно до якого [PERSON] на підставі заяви останнього, надано за згодою сторін на період карантину з 01.03.2021 р. до 29.03.2021 р. 26.03.2021 р. позивачем подано заяву про звільнення за власним бажанням з 29.03.2021 р. Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про перебування [PERSON] на робочому місці 29.03.2021 р. При цьому, як свідчать матеріали справи, за відомість на виплату готівки за березень 2021 р. № 23 [PERSON] нараховано до виплати сума у розмірі 224,20 грн. Також не було отримано докази, які б свідчили про те, що до 24.03.2023 р. позивач звертався до відповідача з вимогами про здійснення остаточного розрахунку та видачу належним чином оформленої трудової книжки. Таким чином, з огляду на положення ст. 116 КЗпП України такий обов`язок виник у ТОВ «Агрон» 24.03.2023 р. Відповідно до приписів ст. 117 КЗпП України (в редакції, яка діяла станом на 20.03.2021 р.) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою спільним наказом Міністерства праці України, міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України 29.07.93 р. за № 58, при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. З огляду на те, що 30.03.2021 р. відповідачем перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 224,20 грн., а трудова книжка [PERSON] за відповідним запитом отримана поштою 04.04.2023 р., період затримки розрахунку становить 6 днів, видачі трудової книжки - 11 днів. При обчисленні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд виходить з положень п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою , та на підставі довідки № 38, виданої відповідачем 22.08.2022 щодо розміру заробітної плати позивача. Так, за розрахунком представника позивач, з огляду на довідку про доходи [PERSON] , надану ТОВ «Агрон», і це не заперечувалось представником відповідача, середньоденна заробітна плата позивача становила 248,97 грн. Таким чином, середній заробіток [PERSON] за час затримки розрахунку при звільненні у становить 1 493 грн. 82 коп., середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки - 2 738 грн. 67 коп. Так, за положеннями ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Разом з тим, КЗпП України доповнено главою XIX - Прикінцеві положення згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020, відповідно до якої під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. 11 березня 2020 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", відповідно до якої, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року установлено карантин на усій території України з 12 березня 2020 року. У подальшому дія карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року, безперервно продовжувалася. Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року (з урахуванням останніх внесених до неї змін згідно з постановою Кабінету Міністрів України "№1423 від 23.12.2022), дія карантину на усій території України, встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року, була продовжена до 30 квітня 2023 року. Так, Кабінетом Міністрів України прийнято 27.06.2023 р. постанову «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відповідно до якої з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінено. За таких обставин, зважаючи на те, що позов подано 03.07.2023 р. підстави для відмови у задоволенні позову у зв`язку із недотримання положень ст. 233 КЗпП України відсутні. Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення позову частково та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 1 493 грн. 82 коп., середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 2 738 грн. 67 коп., а всього 4232 грн. 49 коп. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial