Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Дружківського міського суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати договір оренди землі від 01 листопада 2007 року, укладений [PERSON] з Сільськогосподарським Товариством з обмеженою відповідальністю імені С.М. Кірова; стягнути з відповідача на її користь заборгованість по орендній платі в сумі 9256,59 грн, та судові витрати в сумі 1816 грн. Свої позовні вимогу обґрунтовує наступним. Вона є власником земельної ділянки площею 4,810 га, кадастровий номер 1425583100:02:000:0114, яка розташована на території Новобахмутівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину. 01 листопада 2007 року між колишнім власником земельної ділянки, [PERSON] та СТОВ імені С.М. Кірова був укладений договір оренди зазначеної земельної ділянки. Правонаступником цього товариства на даний час є СТОВ "Камос". Основна мета договору оренди земельної ділянки - своєчасне отримання орендодавцем орендної плати в установленому розмірі. Однак відповідач в порушення вимог діючого законодавства та договору оренди землі від 01 листопада 2007 року, не виплатив їй орендну плату за 2018-2020р.р., що є систематичністю несплати оренди. Вона була позбавлена доходу у вигляді отримання орендної плати за 2018-2020 роки в сумі 9256,59 грн. 16.11.2018 Позивачка зверталась до відповідача з вимогою про збільшення розміру орендної плати та внесення змін до п.9 договору оренди землі від 01.11.2007 року, але відповідач необґрунтовано відмовив їй у цьому. Ухвалою Дружківського міського суду від 01 березня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] , відкрито провадження у цивільній справі. Визначено розгляд справи проводити в спрощеному порядку позовного провадження. 21 травня 2021 року до Дружківського міського суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача, відповідно до якого він заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивачка та її представник самі перестали звертатись за орендною платою та саботували її отримання. З 2014-2017 роки позивачка перестала отримувати орендну плату самостійно, за неї її отримував [PERSON] - представник за довіреністю. В 2019 році товариству стало відомо, що існує інший договір оренди, який укладений між Позивачкою та [PERSON] , при наявному договорі оренди з СТОВ. Тому в липні 2019 року вони звертаються до суду з позовом про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним. Рішенням суду від 21 лютого 2020 року такий договір визнали недійсним. Після чого, Позивачка та її представник [PERSON] не зверталися за орендною платою та почали відмовлятися від її отримання. Наприкінці року всі орендодавці приходять до бухгалтерії товариства і отримують орендну плату. Товариство друкує оголошення в сільраді, яким повідомляють людей про необхідність отримання орендної плати. [PERSON] не приходила. ЇЇ представник не звертався за отриманням орендної плати. Реквізитів для перерахування орендної плати не надали. На його думку такі дії є умисними для створення ситуації невиплати їй орендної плати, щоб розірвати договір. Крім того має сумніви в тому, що сама позивачка знає про даний позов, тому просив викликати її особисто. Ухвалою від 24 травня 2021 року явку позивачки [PERSON] визнано обов`язковою. 22.06.2021 року від [PERSON] надійшли письмові пояснення підписані позивачкою власноручно, де вона вказує, що добровільно та особисто звернулась до суду з позовом, про розгляд справи проінформована. У судове засідання позивачка та її представник не з`явились, надали суду заяви з клопотанням розглядати справу у їх відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату час та місце проведення повідомлений, про причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши відповідні докази, вважає позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 01 листопада 2007р між [PERSON] та СТОВ ім. С.М. Кірова укладено договір оренди землі площею 4,810 га , яка знаходиться на території Новобахмутівської сільради Ясинуватського району Донецької області. Договір укладено на 15 років. (п.8); орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі або натуроплатою (за бажанням орендодавця) в розмірі 475,31грн (п.9); розмір орендної плати переглядається кожні три роки (п.13); дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом (п.36); за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно закону та цього договору (п.39) (а.с.12-13). Позивачка [PERSON] успадкувала зазначену земельну ділянку (кадастровий номер 1425583100:02:000:0114) після смерті [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщини за законом, зареєстрованого в реєстрі за №275.(а.с.11) СТОВ "Камос" є правонаступником СТОВ ім. С.М. Кірова. До 2018 року орендна плата за договором від 01 листопада 2007 року виплачена відповідачем і отримана Позивачкою. Ці обставини сторонами не оспорюються. За 2018-2020 роки орендна плата Позивачці не виплачена. За ствердженням відповідача Позивачка не зверталась умисно до бухгалтерії товариства за отриманням орендної плати, реквізитів для перерахування їй орендної плати товариству не надала. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 537 ЦК України передбачено, що боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори або на рахунок ескроу в разі: 1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; 2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку. Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі статтею 13 цього Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті «д» частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати. Разом з тим згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Системний аналіз зазначених положень законодавства та враховуючи врегулювання відносин, пов`язаних із орендою землі, зокрема, положеннями ЦК України, дає можливість дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно з якою необхідна наявність істотного порушення стороною договору. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 дійшов висновку, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вже зазначав суд, наявні три випадки невиплати відповідачем Позивачці орендної плати - за 2018 рік, 2019 рік та за 2020 рік. Сплата орендної плати є істотною умовою договору оренди. При таких обставинах суд вважає, є систематична несплата орендної плати, що є підставою для розірвання договору оренди землі у зв`язку із порушенням товариством свого обов`язку щодо систематичної виплати орендної за період з 2018-2020 років. Тому вимоги Позивачки щодо розірвання договору оренди від 01 листопада 2007р підлягають задоволенню. Доводи відповідача про відсутність систематичної несплати орендної плати, оскільки в 2018-2020 роках Позивачка відмовлялась від отримання орендної плати, а вони не знали куди відправляти кошти, є безпідставними, тому що товариство відповідно до вимог частини першої статті 537 ЦК України мало можливість сплатити орендну плату шляхом внесення грошових коштів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори, якщо не знало куди відправляти кошти на виконання договірного зобов`язання, та якщо орендодавець [PERSON] ухилявся від прийняття виконання договору. Щодо розрахунку заборгованості за 2018-2020 роки, то суд зазначає таке. З матеріалів справи вбачається, що розрахунок орендної плати за рік складає 3085,53 грн. Позивач просить стягнути з відповідача орендну плату в розмірі 9256,59 за період з 2018-2020 рік. Відповідачем у відзиві вказано, що за період з 2018-2020 рік позивачці було нараховано 15655,68 грн, що в середньому становить 5218,56 грн за один рік оренди землі. Суд виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст.13 ЦПК України, положень частини другої ст.264 ЦПК України, згідно якої при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, вважає, що на користь позивача підлягає стягненню кошти за орендну плату в розмірі 9256,59 грн (3085,53*3). Таким чином, з урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивачки [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: approved