Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

04 липня 2023 року через систему «Електронний суд» представник [PERSON] - адвокат Бірюков Сергій Вікторович подав заяву про видачу обмежувального припису, в якому заявник просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , який, фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] на строк 6 (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборони [PERSON] наближатися на відстань ближче 300м. до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] та [PERSON] ; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] та [PERSON] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] та [PERSON] або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заява мотивована тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14.07.2023 шлюб між сторонами було розірвано. Спільне життя сторін не склалось, у тому числі, з підстав неадекватної поведінки [PERSON] , яка виражалася у проявах неконтрольованої агресії, неповаги до заявника та дитини, постійних сварках та переслідуваннях, погроз у тому числі із холодною зброєю у руках. Під час спільного проживання він постійно вдавався до фізичного, морального та економічного насилля (підіймав на заявницю руку, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав тілесних ушкоджень), внаслідок чого заявниця багаторазово вимушена була викликати поліцію, які реагували шляхом складання процесуальних документів (протоколів) та вилучали травматичну зброю у [PERSON] . Як вказує заявниця, навіть після розлучення [PERSON] не залишає заявника в спокої, а саме вдається до постійного переслідування, чинить психологічний, фізичний та економічний тиск, ходить до неї на роботу та інші місця, які вона відвідує, і постійно шантажує заявника тим, що відбере в неї дитину. У зв`язку із неправомірними діями [PERSON] заявник змушена постійно звертатись до правоохоронних органів із відповідними заявами на підставі яких Кривдника, постановами Дарницького районного суду міста Києва було, неодноразово притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а також видано терміновий заборонний припис стосовно Кривдника . Так постановою Дарницького районного суду м. Києва від 02.09.2022 справа № 753/8794/22 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності обмежившись усним зауваженням - а провадження відносно нього закрито. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 26.08.2022 справа № 753/8794/22 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладенго на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 н.м.д.г. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 17.03.2023 справа № 753/3420/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 н.м.д.г. Проте, як зазначає заявник, такі заходи впливу не є дієвими, бо [PERSON] , порушуючи такі приписи та неодноразові попередження продовжує вдаватись до вказаних вище неправомірних дій, продовжуючи знущатись над заявником, свідком чого є дитина, яка, спостерігаючи таку поведінку батька, лякається та страждає від такої неконтрольованої агресії батька та його знущань над мамою, що супроводжується з його боку криками та нецензурною лайкою у супроводі фізичного насилля. Таким чином, заявник є особою, яка зазнала домашнього насильства, і з метою забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо [PERSON] та [PERSON] , просить застосувати до [PERSON] обмежувальний припис. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 20 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку окремого позовного провадження та призначено розгляд справи. 30 жовтня 2023 року представник [PERSON] - адвокат Грибова О.О. подала заперечення на заяву, в яких просила відмовити у задоволені заяви про видачу обмежувального припису, з підстав недоведеності та процесуальних порушень щодо вимог складання такого виду заяв. Заперечення проти заяви мотивувала тим, що в прохальній частині заяви про видачу обмежувального припису зазначено про його видачу не тільки стосовно заявниці, а також і до дитини - [PERSON] , яка жодним чином не зазначена в заяві, не має відомостей щодо її проживання, перебування та іншої інформації, що є обов`язковою, згідно вимог ст. 350-4 ЦПК країни. Також не зазначено процесуальний статус особи, яка подає таку заяву, вразі, якщо така заява подана відносно дитини. Тому вважає, що сам зміст заяви про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] та [PERSON] не відповідає її прохальній частині та вимогам чинного законодавства. Представник [PERSON] зазначає, що на розгляді в Дніпровському районному суді м. Києва знаходиться цивільна справа №755/14418/23 за позовною заявою [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини, а тому, а думку представника, саме розгляд зазначеної справи спонукав [PERSON] заздалегідь створити підстави для формування негативної та спаплюженої репутації [PERSON] для можливості використати її як докази при розгляді справи. Стосовно доказів, яким обґрунтовується подана заява, адвокат Грибова О.О. зазначає, що термін дії термінових заборонних приписів вже минув, з тексту наданих судових рішень вбачається, що заявниця сама просила закрити матеріали справи відносно [PERSON] , оскільки підставою для їх складання є конфлікти незначного побутового характеру. На думку представника незначні побутові конфлікти між подружжям, що відбувались у минулому році, не є достатніми підставами для винесення обмежувального припису станом на 2023 рік, де підставою повинна бути є реальна загроза здоров`ю, життю та іншим видам насилля, що триває на момент подання такої заяви. Представник заявника зауважує, що [PERSON] жодного разу не порушував тимчасові приписи протягом часу їх дії. Таким чином, між подружжям дійсно виникали сварки та непорозуміння дрібного побутового характеру, але ствердження заявниці, що в діях [PERSON] є хоч якісь ознаки загрози її життю чи здоров`ю та інші прояви насильства, а тим паче по відношенню до їх спільної дитині не є правдивими. Адвокат вважає неналежними як докази зображення [PERSON] з тілесними пошкодженнями різного типу, оскільки не зрозуміло, де саме вони зроблені, який характер їх отримання та зауважує, що заявниця є керівником ГО «Всеукраїнської професіональної ліги кікбоксінгу» та керівником Компанії ФКУ «ВАКО», активно приймає учать у тренуваннях в цьому виді спорту, а тому присутність тілесних пошкоджень різного типу є постійним побічним явищем для спортсменів, що займаються такими видами спорту. Стосовно фото з пошкодженнями на нозі із виділенням крові, заінтересована зазначає, що характер цього ушкодження є побутовим та спричинений падінням відра зі сміттям, з якого випала скляна банка, та при розбитті уламки дійсно потрапили у ногу [PERSON] . Також заявниця з таких питань не зверталась до правоохоронних органів та не проходила фіксування тілесних пошкоджень через проходження судово медичної експертизи, хоча в інших випадках для звернення в поліцію їй достатньо було дрібного побутового конфлікту. Окремо, представник заінтересованої особи зазначає, що 22.08.2023 [PERSON] без згоди батька дитини забрала спільну дитину з місця її постійного проживання, приватного будинку за адресою [ADDRESS] та виїхала у невідомому напрямку, заблокувала батька дитини у всіх менеджерах, не відповідає на телефонні дзвінки, не повідомляє про місце перебування дитини, перешкоджає батькові спілкуватися із дитиною, чим порушує права як дитини так і батька. [PERSON] вживає заходів щодо пошуку дитини, оскільки майже два місяці мати дитини приховує її місце перебування та не дає жодної можливості для спілкування, однак заходи щодо пошуку дитини [PERSON] здійснює виключно в правовому режимі без застосування будь-яких протиправних дій. У судовому засіданні 01 листопада 2023 року судом заслухано показання свідків [PERSON] та [PERSON] . Заслухавши учасників справи, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд встановив таке. [PERSON] та [PERSON] на час розгляду заяви перебувають у шлюбі. Від шлюбу у сторін є дитина - донька [PERSON] , [INFO] . До звернення до суду із цією заявою сторони проживали за адресою: [ADDRESS] . Як зазначає заявник та слідує з загальнодоступних відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Дарницького районного суду міста Києва від 26.08.2023 у справі № 753/8794/22 встановлено, що 13 серпня 2022 року о 14 год. 00 хв. [PERSON] , знаходячись за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини [PERSON] , а саме висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, в результаті чого могла бути заподіяна шкода психологічному здоров`ю потерпілої, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Вказаною [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 н.м.д.г., що становить 170 гривень. Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 20.09.2022 у справі № 753/8794/22 встановлено, що 13 серпня 2022 року о 14 год. 00 хв. [PERSON] знаходячись за адресою: [ADDRESS] вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини [PERSON] , а саме не впускав її до будинку, в результаті чого могла бути заподіяна шкода психологічному здоров`ю потерпілої, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Цією постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та звільнено його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 17.03.2023 у справі № 753/3420/23 встановлено, що 23 лютого 2023 року о 18 год. 00 хв. [PERSON] знаходячись за адресою: [ADDRESS] , умисно, в присутності малолітніх дітей вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини [PERSON] , в ході чого виражався в адрес останньої нецензурною лайкою, кидався у бійку, псував речі та вимагав сплачувати комунальні платежі, в результаті чого могла бути заподіяна шкода психологічному та фізичному здоров`ю потерпілої, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Цією постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 н.м.д.г. Постановою Київського апеляційного суду від 10.04.2023 постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 17 березня 2023 року щодо [PERSON] за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП скасовано, на підставі ст.22 КУпАП звільнено його від адміністративної відповідальності за скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення та оголошено [PERSON] усне зауваження. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 18.04.2023 у справі № 753/3847/23 встановлено, що 05.03.2023 о 14-й годині за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] умисно вчинив дії психологічного та фізичного характеру у відношенні своєї дружини [PERSON] , а саме виражався нецензурною лайкою, забирав насильно малолітню дитину з кімнати останньої та вдарив по голові малолітню дитину з метою виховання, як зазначив кривдник, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Цією постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та звільнено його від адміністративної відповідальності за ст. ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку з малозначністю, провадження у справі закрито та обмежившись усним зауваженням. 23.08.2023 винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 312220 у зв`язку з вчиненням [PERSON] за місцем проживання домашнього насильства відносно [PERSON] , а саме чинив психологічне насильство у вигляді погроз фізичною розправою та вбивством. [PERSON] зобов`язано залишити місце проживання постраждалої особи, заборонено вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи та заборонено у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 10 днів з 01:30 год. 23.08.2023 по 01:30 01.09.2023. Заявником також надано витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань про внесення до Реєстру відомостей про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 129, ч.1 ст. 193 КК України. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Як наголошено у пунктах 3, 6, 7, 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Верховний Суд у постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 531/352/22 зазначив, що відповідно до преамбули Закону про запобігання домашньому насильству його мета саме у запобіганні та протидії домашньому насильству. При цьому важливою є і встановлена послідовність двох зазначених завдань. Обмежувальний припис визначений у цьому законі як один з інструментів досягнення відповідних завдань. Його реалізація передбачена як в межах ЦПК України (частина восьма статті 26 цього Закону), так і в межах КПК України (частина десята статті 26 цього Закону). Метою реалізації обмежувального припису в межах ЦПК України є саме реалізація тимчасової перестороги, тимчасового заходу захисту на підставі оцінки ризиків здійснення домашнього насильства або його повторення. Це відповідає висновку, зробленому Верховним Судом у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19. У випадку застосування обмежувального припису в межах цивільного процесу суд, виходячи з принципу розумності, має оцінити лише підстави для висновку про наявність домашнього насильства, ризику його продовження чи повторного вчинення. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраниму справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З наданих суду пояснень учасників справи та письмових матеріалів, вбачається, що [PERSON] систематично вчиняє домашнє насильство психологічного характеру щодо дружини [PERSON] , тобто завдає шкоди її психологічному здоров`ю. Звернення заявника до правоохоронних органів та притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності не дали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав [PERSON] . Суд при цьому відхиляє заперечення [PERSON] щодо незначного побутового характеру конфліктів між сторонами та щодо закриття справи про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] за заявами самої заявниці, оскільки вказані доводи не спростовують сам факт вчинення ним домашнього насильства до заявниці та його неодноразове вчинення. Суд також критичного оцінює і доводи [PERSON] про те, що звернення із заявою про видачу обмежувального припису зумовлено бажанням [PERSON] створити підстави для формування негативної та спаплюженої репутації [PERSON] під час розгляду № 755/14418/23 за позовною заявою [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини, оскільки із таким позовом [PERSON] , як вбачається з інформації, розміщеної на вебсайті «Судова влада України», звернулася після подання заяви про видачу обмежувального припису та в обґрунтування заяви не посилалася на вчинення [PERSON] будь-який протиправних дій щодо дитини. За результатами розгляду справи суд дійшов до переконання, що [PERSON] , як особа, що постраждала від домашнього насильства, потребує невідкладного захисту, та з огляду на встановлені судом обставини, наявні обґрунтовані ризики подальшого вчинення заінтересованою особою домашнього насильства щодо заявниці Тому суд вважає видачу обмежувального припису належним і достатнім інструментом забезпечення ефективності захисту прав постраждалої особи, який повинен забезпечити дієвий, ефективний та невідкладний захист заявника від домашнього насильства та буде сприяти недопущенню повторних випадків такого насильства. Водночас щодо вимог заяви в частині вжиття таких заходів щодо дитини - [PERSON] , суд дійшов висновку, що з досліджених доказів в діях [PERSON] не встановлено ознак домашнього насильства щодо дитини, а відтак суд погоджується з доводами представника [PERSON] в цій частині та не вбачає підстав для видачі обмежувального припису щодо дитини. Крім цього зауважує, що за обставинам цієї справи вжиття таких заходів, про які просить заявник, унеможливлюватиме реалізацію батьком його прав на спілкування з дитиною та участь у її вихованні. При цьому суд вважає достатнім вжити заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] строком на 3 місяці шляхом заборони йому наближатися на відстань ближче 300 м. до місця проживання (перебування), навчання, роботи [PERSON] , за виключенням місць, пов`язаних із вирішеннями спорів між сторонами (зади судових засідань, правоохоронні органи, органи по захисту прав дітей); заборони [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому йому, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; та заборони [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто, за виключенням листування в порядку виконання процесуальних обов`язків у спорах між сторонами. Отже, заява [PERSON] про видачу обмежувального припису підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно з ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: partial