Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

14 вересня 2023 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовними вимогами до товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Приватні інвестиції», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тараса Володимировича та приватного виконавця виконавчого округу міста Дніпро Селезньова Максима Олександровича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у якій позивач просить визнати виконавчий напис, який вчинено приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем №1383, виданого 15.06.2020 року таким, що не підлягає виконанню. За результатами автоматизованого розподілу справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Косіциній В.В. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2023 року провадження у справі було відкрито, призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб. 20 вересня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява про забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2023 року задоволено заяву про забезпечення позову. Стягнення на підставі виконавчого напису було зупинене. 10 жовтня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов відзив, у якому відповідач просив залишити позовну заяву без руху у зв`язку з несплатою судового збору, а також відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2023 року, було прийнято відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» на позовну заяву [PERSON] , а також відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без руху. Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Тому, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів у справі. На підставі матеріалів, наявних у справ, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 29 травня 2018 року між [PERSON] та ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» було укладено кредитний договір № МФ-1461800000516, за яким [PERSON] було передано у користування грошові кошти у розмірі 5\~000,00 гривень. Зі змісту копії договору вбачається, що він не є нотаріально посвідченим (а.с.33). 15 червня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем було вчинено виконавчий напис у зв`язку із боргом [PERSON] за кредитним договором № МФ-1461800000516 від 29.05.2018 року, право вимоги за яким згідно договору відступлення прав вимоги №2 від 18.09.2018 року перейшло до ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» на суму 14\~094,39 грн. (а.с.34). На підставі зазначеного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим Максимом Олександровичем було відкрито виконавче провадження №62733145 від 05.08.2020 року, що підтверджується копією постанови про відкриття провадження (а.с.7). Вирішуючи спір суд виходив з наступного. У ч.1 ст.15 ЦК України вказано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно статті 18 ЦК України, Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, дана норма відсилає нас до змісту Закону України «Про нотаріат». Виходячи зі змісту статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до змісту статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. У статті 89 Закону України «Про нотаріат» зазначається, що у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Щодо порядку виконання виконавчого напису, то у статті 90 зазначено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подається: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно п.3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. У постанові ВП ВС від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 вказано, що кредитний договір,\~який не\~є нотаріально\~посвідченим,\~не входить\~до переліку\~документів,\~за якими\~може бути\~здійснено стягнення\~заборгованості у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчого напису\~нотаріуса. Виконавчий напис, вчинений на підставі не посвідченого нотаріально кредитного договору, є таким, що не підлягає виконанню (у правовідносинах із 22 лютого 2017 року). Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Суд звертає увагу на Постанову КЦС ВС від 21.12.2022 у справі № 461/10686/20, де вказано, що підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду в справі № 826/20084/14. З зазначеного випливає, що в разі, якщо кредитний договір був укладений після 22 лютого 2017 року та не був при цьому нотаріально посвідчений, то він не може входити до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зі змісту статті 74 ЦПК України випливає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Враховуючи, що укладений між фінансовою компанією та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, то суд вважає, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Outcome: approved