Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

Представник АТ «Кредобанк» - адвокат Вус А.П. звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 215 063,88 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 148 620,59 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 65 867,13 грн., донараховані відсотки за період з 01.05.2023 по 05.05.2023 : 576,16 грн., та покласти на відповідача судові витрати у розмірі 3 225,96 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30 грудня 2020 року був укладений кредитний договір № CL-297575, за який вона отримала кредитні кошти в розмірі 170 000,00 грн. на поточні потреби на умовах строковості, платності та поворотності. Натомість [PERSON] зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі, в строк та на умовах, визначених кредитним договором. Позичальником [PERSON] зобов`язання за кредитним договором порушувались, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 05.05.2023 року за договором в загальному розмірі 215 063,88 грн. На даний момент відповідачем борг не погашений, саме тому позивач був змушений звернутися з вказаним позовом до суду. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 31.05.2023 року провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У відповідності до\~ст. 178 ЦПК України\~відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався. Від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у відповідності із ч. 5\~ст.\~279 ЦПК України\~за наявними у справі матеріалами. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, не з`явилася в судове засідання, причини неявки суду не повідомила. Від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову, та просив розглянути можливість пропорцій або розстрочки за кредитним договором, враховуючи військовий стан та факт працевлаштування [PERSON] тільки з 20.10.2023 після прибуття з-за кордону з початку війського стану. Зважаючи на те, що ніхто із сторін не з`явився, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 07.11.2023 року призначено провести заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. 29.12.2020. року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] підписано анкету-заяву № CL-297575 фізичної особи на отримання готівкового кредиту. ( а.с.11) 30.12.2023 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] підписано кредитний договір № CL-297575.(а.с.5-7) Між АТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № CL-297575 від 30 грудня 2020 року (далі - Кредитний договір), за умовами якого відповідачу був наданий кредит в сумі 170 000,00 грн. на поточні потреби із строком користування 54 місяці, до 27 червня 2025 року, з оплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи зі ставки 35% річних.(а.с.5-7) Відповідно до укладеного договору від 30.12.2020 року, [PERSON] отримала кредит у розмірі 57 700,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 041009 від 30.12.2023 року (а.с. 22), 56 114,35 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 041009 від 30.12.2023 року (а.с. 23), 31 185,65 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 041009 від 30.12.2023 року (а.с. 24), 25 000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 041009 від 30.12.2023 року (а.с. 25). Позивач свої обов`язки виконав в повному обсязі, шляхом надання відповідачу можливості розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором. Відповідно до п. 2.3. Договору встановлено термін кредитування. Повернення суми кредиту, здійснюється щомісячно разом із нарахованими процентами, відповідно до п. 6.2 Договору. Згідно з п. 4.5. вказаного договору, відповідач зобов`язався сплачувати 41,19% річних за користування кредитом. Пунктом 4.3. Договору передбачено, що відповідач щомісячно сплачує комісію за управління кредитом відповідно до графіку платежів. Пунктом 6.1. Договору, відповідач зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни передбачені цим Договором. [PERSON] умови кредитного договору не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 05.05.2023 року становить 215 063,88 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 148 620,59 коп.; заборгованість по відсоткам 65 867,13грн., донараховані відсотки за період з 01.05.2023 по 05.05.2023 : 576,16 грн. Наявність заборгованості у зазначеному розмірі підтверджується розрахунками заборгованості (а.с.14-21). 29.03.2023 року на адресу відповідача позивачем направлено повідомлення- вимогу № 85-13098301/23 про добровільне погашення заборгованості. Однак вимоги зазначені в листі в 30-денний строк не виконані, заборгованість відповідачем добровільно не погашена. Згідно з ст.610ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 1 ст.625ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. ст.526,1054ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цьогоКодексу; за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. \~ \~ \~ \~ Згідно з ч. 2 ст.1050ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.\~Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно зі\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 525 ЦК України\~передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, що має відображення в розрахунку заборгованості за договором, що свідчить про порушення відповідачем умов кредитного договору № CL-297575 від 30.12.2020 року, а також про невиконання відповідачем зобов`язання за договором. Суд погоджується з розрахунком заборгованості, який надано позивачем, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № CL-297575 від 30.12.2020 року у розмірі 215 063,88 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 148 620,59 грн., заборгованості за відсотками 65 867,13 грн, донараховані відсотки за період з 01.05.2023 по 05.05.2023 : 576,16 грн. Щодо заяви представника відповідача про відстрочку оплату кредиту, посилаючись на тяжке матеріальне становище [PERSON] через втрату роботи під час воєнних дій в Україні, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може надати відстрочення або розстрочення виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно положень чч. 1, 3 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Відповідно до ч. 4 ст. 435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка виконання рішення суду - це розподіл виконання рішення на частини, що підлягають виконанню протягом певного періоду часу або через певні періоди часу, що призводять до перенесення строку виконання рішення на пізніші періоди, зокрема, полягає в розподілі належних до сплати сум платежу на певні частини із встановленням конкретного строку для виконання кожної з визначених частин рішення. При розгляді заяв щодо розстрочки виконання рішення суд виходить з міркувань доцільності та об`єктивності необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання такого додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання строку для розстрочки виконання рішення суд не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, розстрочка має бути компромісом між заінтересованими сторонами. Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, як би національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Відповідно до ст. 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10 постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року № 8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконається частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду. Водночас відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа зобов`язань залишається незмінною. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом. Така правова позиція сформована Великою Палатою ВС у постанові від 04 06.2019 у справі №916/190/18. Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Наведені представником відповідача Червонолом С.О.обставини не є такими, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що клопотання представника відповідача про відстрочення виконання рішення суду, не підлягає задоволенню, оскільки представник відповідача не довів належними та допустимими доказами обставин, які мають характер особливих або виняткових та які б давали підстави для відстрочення виконання рішення суду. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 1 627,98грн., сплаченого при поданні позову. Решта 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору у сумі 1 627 грн. 98 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved