Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із вищевказаною заявою, з урахуванням уточненої заяви посилається на те, що є корінною українкою, яка народилася в м. Дніпрі (свідоцтво про народження від 15 січня 1957 року на ім`я « [PERSON] [PERSON] »), а її батьки, рідні сестри теж є українцями, і вона теж мала паспорт громадянки України (серії [NUMBER] , виданий Управлінням МВС України в Дніпропетровській області від 10 березня 2000 року). Вказує на те, що в 2020 році вона звернулася до територіального відділу ДМС Новокодацького відділу ДМС, але інспектор при ній знищила її паспорт громадянки України, надавши роз`яснення, що на теперішній час фото до паспорту не вклеюють, а видають ID-картку, у зв`язку з чим вона сплатила послугу з його виготовлення і чекала один місяць, та прийшовши за ID-карткою начальник Новокодацького відділу ДМС Теленик Є.В. зазначив про помилкову видачу її попереднього паспорту і він вважається недійсним, і тепер треба отримати паспорт громадянина Росії в посольстві РФ в м. Харкові, а потім вже паспорт громадянина України, і 24 травня 2021 року вона отримала паспорт громадянина РФ, після чого, 25 травня 2021 року звернулась до Новокодацького відділу ДМС для заміни його на український паспорт, але заступник керівника Новокодацького відділу ДМС Хижняк М.В. запропонувала зробити запит до РФ на підтвердження її дівочого прізвища. Зазначає, що до теперішнього часу їй надходять величезні адміністративні штрафи за незаконне перебування на території України з посиланням на ч. ч. 1, 3 ст. 3, ст. 9 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», і єдиним шляхом є отримання судового рішення щодо встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки це необхідно їй для отримання паспорта громадянина України, а законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема набуття громадянства України за територіальним походженням особи (місцем народження). У зв`язку з вищевикладеним просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме: визначити (встановити) її належність до громадянства України за територіальним походженням та надати їй право на буття громадянства України за місцем народження. 21 березня 2023 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження. Представником заінтересованої особи [PERSON] було направлено до суду письмові пояснення, в яких зазначено, що встановлення належності до громадянства України відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про громадянство» стосується осіб, які перебували у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки прописку, що підтверджує факт постійного проживання на зазначену дату, подає судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року. Посилається, що з наданих заявником документів не вбачається належність до громадянства України відповідно до ст. 3 ЗУ «Про громадянство», а відповідно до ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» може бути визнано громадянином України та документовано паспортом громадянина України: за ч. ч. 1, 2, 3 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» при підтвердженні фактів: перебування його у громадянстві колишнього СРСР; постійного проживання станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року на території України та (або) внесення запису «громадянин України» у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України, та за ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України», якщо він набув громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України, і заявником вищевикладених фактів не підтверджено. Вказує, що [PERSON] документувалася паспортом громадянина України без зазначення належності до громадянства України під час загального обімну паспортів громадянина колишнього СРСР зразка 1994 року на паспорт громадянина України у період з травня 1995 року по вересень 2002 року. Зазначає, що громадянка Російської Федерації [PERSON] у встановленому законодавством порядку з питання оформлення набуття громадянства України до Новокодацького відділу у місті Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області зверталась, але їй було повідомлено у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану та відповідно до постанови КМУ №165 «Про зупинення строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру». Ухвалою Ленінського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~23\~травня 2023\~року задоволено\~клопотання [PERSON] \~про виклик\~та допит\~свідків у судове засідання. 14 вересня 2023 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська задоволено клопотання представника заявника [PERSON] про витребування копій документів у: ПАТ «Дніпровський металургійний завод» особистої архівної справи (карточки) працюючого [PERSON] , яка працювала з 19 червня 1997 року по 30 квітня 2010 року; ГУ\~ПФУ в\~Дніпропетровській області пенсійної справи [PERSON] , яка є пенсіонером з 2012 року; Амур-Нижньодніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) витягу щодо актового запису про народження [PERSON] ; обласного адресного бюро інформації щодо реєстрації (переміщення) [PERSON] з 1960 року по теперішній час; ГУ ДМС у Дніпропетровській області інформаційної довідки щодо підстав видачі [PERSON] паспорта громадянки України серії [NUMBER] , виданого Управлінням МВС України в Дніпропетровській області від 10 березня 2000 року. Представник заявника надала суду заяву в якій зазначила, що не заперечує проти розгляду без участі сторін, без фіксації процесу і за наявними матеріалами справи. Представник заінтересованої особи повідомлялись належним чином про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, будь-яких клопотань про відкладення чи розгляд справи без її участі не надала. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, покази свідків, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом встановлено, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] у м. Дніпропетровську народилась донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Амур-Нижньодніпровським районним ЗАГС м. Дніпропетровська, про що зроблено відповідний запис №89 (а. с. 9). Матеріалами справи підтверджено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу Серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] 15 жовтня 1977 року зареєстрували шлюб, про що зроблено запис №347, а прізвище дружини після одруження стало « [PERSON] » (а. с. 11). Крім того, з наявного в матеріалах справи витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00031701132, який сформовано 17 липня 2021 року, судом встановлено, що 24 січня 1998 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №37, де після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », який 17 листопада 1998 року було розірвано, про що складено актовий запис №731, і зазначені відомості також підтверджуються довідкою №476/03-89 від 14 вересня 2004 року відділу реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська Міністерства юстиції України та свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] (а. с. 12, 120-121). З наявної в матеріалах справи копії паспорта громадянина України Серії [NUMBER] встановлено, що 10 березня 2000 року [PERSON] було видано паспорт Управлінням МВС в Дніпропетровській області, а в паспорті зазначено, її місце народження: Україна, м. Дніпропетровськ та адресу її прописки: [ADDRESS] , з 22 травня 1997 року (а. с. 6). Наявний в матеріалах справи дублікат картки фізичної особи платника податків [PERSON] містить у собі відомості про його дату видачі 20 вересня 2004 року (а. с. 7). Також судом встановлено, що [PERSON] з 19 червня 1997 року по 30 квітня 2010 року працювала у ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод», що підтверджується копіями: трудової книжки [NUMBER] , архівною довідкою ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» №16.4/110 від 21 липня 2023 року та особистої архівної справи (карточки) працюючої [PERSON] (а. с. 14-18, 118, 148-149). В матеріалах справи також міститься висновок службової перевірки №210/21 щодо оформлення паспорта громадянина України серії [NUMBER] з порушенням вимог чинного законодавства за підписом начальника Новокодацького РВ у місті Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Євгена Теленика від 26 липня 2021 року та 30 серпня 2021 року затвердженим директором Департаменту з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції ГУ ДМС України Марією Гарник, було встановлено, що паспорт громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] оформлено з порушенням вимог чинного законодавства України, є недійсним, підлягає вилученню, анулюванню та знищенню (а. с. 103-109). Окрім того, в матеріалах справи наявна копія паспорта Російської Федерації [NUMBER] , який видано 24 травня 2021 року, з якого вбачається, що [PERSON] є громадянкою Російської Федерації (а. с. 8). Також допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] підтвердили обставини викладені у заяві щодо її повернення в Україну та трудової діяльності. Статтею 3 ЗУ «Про громадянство України» (№2235-ІІІ від 18 січня 2001 року) громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Згідно із пп. «а» п. 7, п. 8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року №215/2001, в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року №588/2006 встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 ЗУ «Про громадянство України» (№2235-ІІІ від 18 січня 2001 року) особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Відповідно до п. 9 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 ЗУ «Про громадянство України» (№2235-ІІІ від 18 січня 2001 року) особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Крім того, п. 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. За змістом п. 3 ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про громадянство України» безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Листом Верховного суду України від 01 січня 2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів - постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Враховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» (№2235-ІІІ від 18 січня 2001 року) і може пов`язуватися із фактом проживання або постійного проживання на території України в певний час і такий факт може бути встановлено на підставі судового рішення. Разом із тим від встановлення належності до громадянства України необхідно відрізняти процедуру набуття громадянства України за територіальним походженням іноземцями або особами без громадянства. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про громадянство України» (№2235-ІІІ від 18 січня 2001 року) особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням. Отже, з метою набуття громадянства України іноземцями або особами без громадянства за територіальним походженням суд може встановлювати, зокрема і факт постійного проживання чи народження особи до [INFO] на території, яка стала територією України відповідно до ЗУ «Про правонаступництво України» (п. 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень). Залежно від обставин юридичні факти за критерієм їх правових наслідків розрізняють на: правовиникаючі, правозмінюючі, правопризупиняючі, правовідновлюючі, правоприпиняючі. Факти, що підлягають встановленню судом, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи матиме він правові наслідки. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №320/948/18 від 10 квітня 2019 року. Системний аналіз положень ЗУ «Про громадянство України» та Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень свідчить, що: для встановлення належності до громадянства України юридичне значення можуть мати факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або факт проживання в Україні на момент набрання чинності Законом №1636-XII (13 листопада 1991 року). Так, [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення належності до громадянства України за територіальним походженням та надання їй права набуття громадянства України, що вбачається зі змісту заяви, її пояснень, показів свідків, які були надані у судовому засіданні. При цьому, належність до громадянства України встановлюється на підставі ст. 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Разом з тим, для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 293 ЦПК України та ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, а тому заявлені вимоги не можуть бути задоволені судом, оскільки встановлення вказаного заявником факту не матиме юридичного значення для набуття громадянства України та отримання паспорта громадянина України, як зазначає заявник у своїй заяві, і за викладених підстав така вимога заявника задоволенню не підлягає. Також витребувані судом за клопотанням представника заявника документи та покази свідків не приймаються судом до уваги, оскільки заявником обраний неналежний спосіб захисту. Стосовно вимоги заявника про надання їй права на набуття громадянства України за місцем народження, суд зазначає наступне. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 2 статті 256 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Правовий зміст громадянства, підстави і порядок його набуття та припинення регулюються ЗУ «Про громадянство України». Відповідно до ЗУ «Про громадянство України» питання щодо розгляду заяв про прийняття до громадянства України віднесені до компетенції комісії при Президентові України з питань громадянства, а прийняття рішень про оформлення набуття громадянства України за підставами, передбаченими п. п. 1, 2, 4-10 ст. 6 ЗУ «Про громадянство України» віднесено до компетенції Міністерства закордонних справ України. Таким чином, питання набуття, втрати та зміни громадянства, як і підтвердження громадянства певної особи не входять до компетенції судових органів, тобто, існує інший, встановлений законом порядок набуття громадянства, а тому вимога [PERSON] про надання їй права на набуття громадянства України за місцем народження у судовому порядку задоволенню не підлягає. Згідно із ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи вимоги процесуального закону, судові витрати при розгляді справ окремого провадження не відшкодовуються.

Outcome: dismissed