Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Посилається на те, що з відповідачем уклали шлюб 20.09.2008 року зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №1 Харківського міського управління юстиції за актовим записом № 2028. Від даного шлюбу сторони мають неповноліттю дочку [PERSON] [INFO] . З початком повномасштабної війни в Україні позивачка разом з дочкою переселилися з м. Харкова до Закарпатської області, відповідач залишився за місцем їхнього спільного, на той час, проживання. Від того часу спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують, мають різний світогляд та життєві цінності, а також між ними відсутнє кохання, як між чоловіком та жінкою. Кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування, дитина проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку майже не надає матеріальну допомогу на утримання дочки.\~ Подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Просить шлюб між нею та [PERSON] зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №1 Харківського міського управління юстиції за актовим записом № 2028 - розірвати, після реєстрації розірвання шлюбу змінити її прізвище на дошлюбне - « [PERSON] », та стягнути з [PERSON] аліменти\~ на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 26 липня 2023, і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247\~ ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20.09.2008 року, що стверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 2028, зареєстрованого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №1 Харківського міського управління юстиції. /а.с.15/ З копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 02.02.2013 року вбачається, що [INFO] народилася [PERSON] , її батьками записані батько [PERSON] , мати [PERSON] . /а.с16/ Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.24СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.56СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 3 ст. 105СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.110СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст.112СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. У відповідності до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу сторін та порушує їх особисті інтереси, що мають істотне значення, що суперечить ч.1 ст.51Конституції України про добровільну згоду жінки та чоловіка на перебування в шлюбі. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що в сторін різний світогляд\~ на життєві цінності, подружні відносини не підтримують. Сім`я розпалася та існує лише формально. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім`ї сторін неможливе, тому суд приходить до переконання, що їх шлюб слід розірвати. Після розірвання шлюбу відновити позивачці дошлюбне прізвище. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст.180СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положеньст.141СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначено у ч. 2ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» визначено прожитковий мінімум для\~ дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. Відповідно до ч.3ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України,суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Судом встановлено з матеріалів справи, що дитина проживає разом з матір`ю. Згідно доданої до матеріалів справи довідки\~ ТОВ « Геліон-Електрон», відповідач працює директор ТОВ «Геліон-Електрон» та має постійний дохід у розмірі 6800 гривень. При визначенні розміру аліментів суд враховує вік дитини, те, що дитина проживає з матір`ю, що відповідач є особою працездатного віку, на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних батьків немає, а також визнання відповідачем позову, про що зазначив у поданій до суду заяві від 30.10.2023 року. /а.с.21/ Виходячи з наведеного,

Outcome: approved