Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 06 жовтня 2012 року між ними було укладено шлюб, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; на даний час їх сімейні стосунки припинені. Причиною розпаду сім`ї є те, що вони не зійшлися характерами, між ними зникло почуття взаємоповаги та взаєморозуміння. Вони проживають разом, проте спільних інтересів, крім сина, не мають. Їх шлюб носить формальний характер. В подальшому їх спільне проживання є неможливим і тому вони змушені розірвати шлюб. Позивачка в судове засідання не з`явилась, про день та час проведення судового засідання повідомлялась, надала заяву про можливість розгляду справи без її участі. Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи через розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку, передбаченому ч. 11 ст.128 ЦПК України, та шляхом надіслання судової повістки, яку відповідач особисто отримав за місцем фактичного проживання, але у встановлений законом строк відзиву на позов не подав, своїм правом на участь в судовому засіданні не скористався. У цій справі суд звертає увагу на те, що місце реєстрації відповідача не встановлено. Так, за відомостями позивача, місцем реєстрації відповідача є [ADDRESS] . У Єдиному державному демографічному реєстрі відомості щодо відповідача відсутні. З відповіді Воловецької селищної ради Мукачівського району Закарпатської області № 277 від 28.09.2023 року убачається, що інформація про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] , у реєстрі територіальної громади та переданої картотеки Воловецьким РС ГУДМС України відсутня. Згідно письмової заяви позивача від 22.09.2023 року, фактичним місцем проживання відповідача є [ADDRESS] . Як убачається з рекомендованого повідомлення про вручення судової повістки, 24 жовтня 2023 року відповідачу було особисто вручено судову повістку в даній справі за адресою: [ADDRESS] . Частина 2 ст. 28 ЦПК передбачає, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. Як убачається з довідки, виданої Красносільським старостинським округом Комарівської сільської ради за № 2/199 від 04.08.2023р., [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] і склад її сім`ї слідуючий: [PERSON] , 2013 р.н., - син; [PERSON] , 1960 р.н., - мати. Таким чином, справа підсудна Борзнянському районному суду Чернігівської області. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 06\~жовтня 2012 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції за актовим записом № 377. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка , примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом положень ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 5 Протоколу № 7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд, вирішуючи справу про розірвання шлюбу, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач з запереченнями стосовно позовних вимог до суду не звертався. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто, на тому, що є моральною основою шлюбу, однак позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. На переконання суду, у даному конкретному випадку, причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. На думку суду, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Обмірковуючи питання щодо надання сторонам строку для примирення, суд виходить з того, що сторонами не надано суду жодних заяв, як-то про примирення чи збереження шлюбу, а позивач, в свою чергу, наполягає на розірванні шлюбу. Крім того, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. Наведений висновок суду також узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 30 травня 2019 року по справі № 442/6319/16-ц. Відповідно до ч. 2\~ст. 114 Сімейного кодексу України\~-\~\~ у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе, чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. З огляду на те, що у позовній заяві позивачка заявила вимогу про залишення свого прізвища [PERSON] , у рішенні суду має бути зазначено про вибір позивачем прізвища після розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved