Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 11 червня 2016 року між ними було укладено шлюб, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; на даний час їх сімейні стосунки припинені через несумісність характерів, зникнення почуття взаємоповаги та взаєморозуміння, вони не\~проживають разом\~і не\~ведуть спільного\~господарства,їх шлюб\~носить формальний\~характер,\~що унеможливлює\~їх подальше\~спільне подружнє\~життя,\~а тому\~просить шлюб\~розірвати,залишивши їй дошлюбне прізвище [PERSON] . Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав; наполягає на винесенні рішення про розірвання шлюбу без надання часу для примирення, оскільки близько одного місяця чоловік проживає окремо від сім`ї, за час спільного подружнього життя вони зрозуміли, що не можуть бути разом, в зв`язку з чим подальше існування шлюбу не відповідатиме їх інтересам. Відповідач відзиву на позов не подав, в судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу, так як подальше спільне подружнє життя й збереження шлюбу неможливе. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка ; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом положень ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 11 червня 2016 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Борзнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області за актовим записом №20. Від даного шлюбу подружжя має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований й проживає з матір`ю. Близько одного місяця сторони разом не проживають, ведуть окреме\~господарство,спільних інтересів не мають, не піклуються одне про одного, між ними зникло почуття взаємоповаги та взаєморозуміння, примиритися не бажають, обоє категорично наполягають на припиненні подружніх відносин, шлюб між подружжям носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дитини, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи, що право вибору прізвища після припинення шлюбу є дискреційним правом самої позивачки, то після розірвання шлюбу позивачці за її клопотанням слід залишити дошлюбне прізвище [PERSON] . Понесені [PERSON] в справі судові витрати по сплаті судового збору за її клопотанням залишаються за позивачкою, що з огляду на засади диспозитивності цивільного судочинства не суперечить вимогам ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved