Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідачки понесені ним судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 28.12.1994 року по 26.10.2021 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання у них народились спільні діти дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 26.10.2021 року в справі № 940/703/21 шлюб між сторонами розірвано. На даний час малолітній син [PERSON] проживає разом з позивачем, а відповідачка з червня 2021 року не проживає разом з дитиною, самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, взагалі не цікавиться життям сина, не приймає участі у його вихованні, навчанні, навіть не вітає на дні народження, новорічні свята, не цікавиться станом його здоров`я, не турбується про фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, не спілкується з ним та не надає жодної матеріальної допомоги на утримання сина. Позивач повністю матеріально забезпечує сина, так як має постійну роботу. Жодних перешкод у спілкуванні дитини з відповідачкою позивач не чинив. За таких обставин, позивач просить позбавити відповідачку батьківських прав стосовно їхнього малолітнього сина [PERSON] . Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 14.04.2023 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 03.08.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Неживок І.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не прибула, судова повістка, надіслана їй рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання, повернулася до суду не врученою за відсутністю адресата. Відповідно до постанови Верховного Суду від 27.07.2022 року у справі № 908/3468/13, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку, суду. Судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження (постанова Верховного Суду від 12.10.2022 року у справі № 727/5718/21), в даному випадку судова повістка [PERSON] вважається врученою 01.11.2023 року. Представник третьої особи виконавчого комітету Тетіївської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належний чином. Допитаний у судовому засіданні 18.10.2023 року в присутності психолога малолітній [PERSON] пояснив, що на даний час йому 7 років, він є учнем 2 класу, про нього постійно піклується батько та бабуся. Про існування матері [PERSON] він знає, але сказати про неї нічого не може, тому що вони дуже давно не спілкувались. Останній раз бачив її як був у першому класі, то вона приходила до школи. Мати з днем народження його не вітає та не телефонує йому. Психолог [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що дитина надавала пояснення у судовому засіданні добровільно, розуміла всі запитання, будь-якого впливу зі сторони суду, учасників процесу не було. Хлопчик любить маму та сумує за нею, але на даний час в сімейному просторі вона її не бачить, що, в свою чергу, травмує його. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 13.09.2023 року пояснила, що вона є матір`ю позивача та рідною бабою малолітнього [PERSON] . Внука виховує вона з 11 місяців, оскільки його мати [PERSON] поїхала на роботу до Києва. Більше двох років вона з [PERSON] не бачилась. Відтоді вона в житті свого сина [PERSON] не з`являється і не цікавиться ним. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 13.09.2023 року пояснила, що вона є рідною сестрою позивача та тіткою малолітнього [PERSON] . Дитина постійно проживає з батьком та бабою. Вона відвідує хлопчика дуже часто і допомагає у його вихованні. [PERSON] навіть називає її «мама [PERSON] ». Зазначила, що відповідачка [PERSON] до сина не виявляє жодного інтересу, не цікавиться його життям та навіть не відає з днем народження. Останній раз вона з [PERSON] бачилась більше двох років назад. Суд, враховуючи пояснення позивача, його представника, показання свідків, думку малолітньої дитини [PERSON] та психолога, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є сином позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.02.2016 року (а. с. 8). Рішеннями Тетіївського районного суду Київської області від 06.10.2021 року та від 26.10.2021 року шлюб між сторонами було розірвано та стягнуто аліменти з відповідачки на користь позивача на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 9-10). Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 85 від 28.03.2023 року, виданої П`ятигірським старостинським округом виконавчого комітету Тетіївської міської ради, малолітній [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїм батьком позивачем по справі [PERSON] (а. с. 12). Дана квартира належить на праві приватної спільної власності позивачу та його матері [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва на право власності на житло виданого 29.06.1993 року Дослідним господарством «Шевченківське» (а. с. 11). З копії акту обстеження № 64 від 10.04.2023 року, складеного комісією П`ятигірського старостинського округу виконавчого комітету Тетіївської міської ради, встановлено, що відповідачка [PERSON] дійсно з червня 2021 року не проживає за адресою: [ADDRESS] (а. с. 13). Згідно довідки № 35 від 28.03.2023 року та характеристики № 36 від 29.03.2023 року, виданих Державним підприємством «Дослідне господарство «Шевченківське» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України» встановлено, що позивач [PERSON] дійсно працює в Одайпільському відділку господарства з 19.05.1997 року по даний час на посаді тракторист-машиніст сільськогосподарського (лісогосподарського) виробництва. За період роботи зарекомендував себе з позитивної сторони, добропорядний, старанно відноситься до виконання своїх обов`язків. Трудової дисципліни не порушував. За роки роботи на підприємстві стягнень не мав (а. с. 14-15). Згідно характеристики виданої П`ятигірським ліцеєм Тетіївської міської ради Київської області від 28.03.2023 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , навчається у ліцеї з 01.09.2022 року. Проживає разом з батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] . Дитина постійно відвідує навчальний заклад, а під час дистанційного навчання з допомогою батька виконував всі завдання. Хлопчик забезпечений усіма необхідними для навчання підручниками, зошитами, навчальним приладдям. Батько цікавиться навчанням сина, оплачує харчування та відвідує батьківські збори (а. с. 16). Як вбачається із висновку про доцільність позбавлення батьківських прав № 141 від 19.06.2023 року, виконавчий комітет Тетіївської міської ради, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а. с. 58-60). Так, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Згідно роз`яснень, викладених в п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», із змінами та доповненнями, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав суду необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір`ю обов`язків по вихованню дітей, а також встановити, що матір ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, не виконує свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, яка застосована може бути лише коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Як зазначив Верховний суд у Постановах від 24.04.2019 р. у справі № 331/5427/17, від 06.05.2020 р. у справі № 753/2025/19, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК), тому він підлягає застосуванню тільки тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Більш того, ВС зазначив, що небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю (батьком) від виконання батьківських обов`язків, оскільки ці обставини зумовлені не її (його) волею. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та ті, на яких ґрунтується висновок виконавчого комітету Тетіївської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав № 141 від 19.06.2023 року, суд вважає останній достатньо обґрунтованим та таким, що містить в собі переконливі аргументи, які вказують на те, що відповідачка саме ухиляється від виконання батьківських обов`язків. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищенаведені норми права, розглянувши справу в межах заявлених вимог, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування такого виняткового заходу, як позбавлення батьківських прав відповідачки, оскільки позивачем доведено та судом встановлено наявність такого обов`язкового елементу як винності в умисному ухиленні матері [PERSON] від виконання її батьківських обов`язків. Разом з тим, відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як встановлено судом, позивачем понесені судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви в сумі 1073 грн. 60 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн., що підтверджується квитанцією 32528798800006701736 від 12.04.2023 року та додатком до договору про надання правової допомоги від 28.03.2023 року (а. с. 1, 21-22). Отже, понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 1073 грн. 60 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позову. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу ст. 169 СК України, яка передбачає, що відповідач має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо перестануть існувати обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Outcome: approved