Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

Позивач, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість заборгованість за Договором зберігання №246 від 13.08.2019 року в розмірі 31 978,80 грн. (тридцять одна тисяча дев`ятсот сімдесят вісім гривень, 80 копійок), 3% річних в розмірі 1 800,45 грн. (одна тисяча вісімсот гривень, 45 копійок), інфляційні втрати в розмірі 11 102,15 грн. (одинадцять тисяч сто дві гривні, 15 копійок) та пеню в розмірі 21 651,54 грн. (двадцять одна тисяча шістсот п`ятдесят одна гривня, 54 копійки), та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову посилається на те, що 13 серпня 2019 року між Державним підприємством «Національна кінематека України» та фізичною особою, громадянином України [PERSON] укладено Договір зберігання №246. В період з березня 2021 року по грудень 2021 року, Зберігачем ДП «Національна кінематека України» було надано Поклажодавцеві [PERSON] послуги зі зберігання майна на суму 35 532,00 грн. Проте Поклажодавцем не було виконане зобов`язання з внесення плати за зберігання майна за місяці квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад та грудень 2021 року. Таким чином, виникла заборгованість [PERSON] із сплати коштів за послуги, надані ДП «Національна кінематека України» згідно відповідних Актів надання послуг до Договору зберігання №246 від 13.08.2019 року. Станом на тепер основна сума боргу [PERSON] за Договором зберігання №246 від 13.08.2019 року становить 31 978,80 грн. А також підлягають стягненню 3% річних в розмірі 1 800,45 грн., інфляційні втрати в розмірі 11 102,15 грн. та пеня в розмірі 21 651,54 грн., за не виконання умов Договору зберігання №246 від 13.08.2019 року. 14 липня 2023 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін. Копію вказаної ухвали позивачем було отримано. У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. Конверт з ухвалою про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками, що направлявся за адресою останнього відомого місця проживання відповідача, повернувся до суду не врученим з відміткою Укрпошти про причини повернення - «За закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що сторона позивача не заперечувала щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, про що свідчить прохальна частини позову, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до статей 280-283 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. В судовому засіданні встановлено, що 13 серпня 2019 року між Державним підприємством «Національна кінематека України» та фізичною особою, громадянином України [PERSON] укладено Договір зберігання №246. Відповідно до п. 1.1. Договору, В порядку та на умовах, визначених цим Договорм, Поклажодавець передає, а Зберігай приймає за плату на відповідальне зберігання особисте майно останнього на території Зберігана за адресою: [ADDRESS] у вільних приміщеннях та зобов`язується повернути його Поклажодавцю в обумовлений договором строк у цілості і схоронності. Відповідно до п. 2.1. Договору, В порядку та на умовах, визначених цим Договором, Поклажодавець передає, а Зберігай приймає на зберігання протягом строку цього Договору МАЙНО, що визначене у акті приймання передачі майна, що є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до п. 2.2. Договору, 3 моменту підписання Акта приймання-передачі майно вважається переданим на зберігання. Відповідно до п. 2.9. Договору, У разі наявності заборгованості Поклажодавця, зокрема з плати за зберігання майна, непередбачувані (надзвичайні витрати) та вартість спожитої електроенергії, Поклажодавець зобов`язаний сплатити суму боргу до підписання Сторонами Акту повернення-приймання майна з урахуванням усіх поточних нарахувань Крім того, 23 листопада 2019 року між Державним підприємством «Національна кінематека України» та фізичною особою, громадянином України [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до Договір зберігання №246 від 13 серпня 2019 року. 30 березня 2020 року між Державним підприємством «Національна кінематека України» та фізичною особою, громадянином України [PERSON] укладено додаткову угоду №2 до Договір зберігання №246 від 13 серпня 2019 року. 30 листопада 2020 року між Державним підприємством «Національна кінематека України» та фізичною особою, громадянином України [PERSON] укладено додаткову угоду №3 до Договір зберігання №246 від 13 серпня 2019 року. 31 березня 2021 року між Державним підприємством «Національна кінематека України» та фізичною особою, громадянином України [PERSON] укладено додаткову угоду №4 до Договір зберігання №246 від 13 серпня 2019 року. 30 червня 2021 року між Державним підприємством «Національна кінематека України» та фізичною особою, громадянином України [PERSON] укладено додаткову угоду №5 до Договір зберігання №246 від 13 серпня 2019 року. 29 вересня 2021 року між Державним підприємством «Національна кінематека України» та фізичною особою, громадянином України [PERSON] укладено додаткову угоду №6 до Договір зберігання №246 від 13 серпня 2019 року. 13 серпня 2019 року Поклажодавець і Зберігач уклали Акт приймання-передачі майна на зберігання відповідно до Договору зберігання №246 від 13 серпня 2019 року (Додаток № 1 до Договору зберігання №246 від 13 серпня 2019 р.). Згідно зазначеного акту комісія у складі Поклажодавця та представників Зберігача встановила, що майно передане на зберігання. 31 березня 2021 року між сторонами Договору був складений Акт надання послуг №268 до Договору №246 від 13.08.2019 року. Відповідно до зазначеного Акту, Виконавцем були надані послуги по зберіганню майна за березень 2021 року на суму 3553,20 грн. з ПДВ. 30квітня 2021 року між сторонами Договору був складений Акт надання послуг №428 до Договору №246 від 13.08.2019 року. Відповідно до зазначеного Акту, Виконавцем були надані послуги по зберіганню майна за квітень 2021 року на суму 3553,20 грн. з ПДВ. 31травня 2021 року між сторонами Договору був складений Акт надання послуг №495 до Договору №246 від 13.08.2019 року. Відповідно до зазначеного Акту, Виконавцем були надані послуги по зберіганню майна за травень 2021 року на суму 3553,20 грн. з ПДВ. 31 червня 2021 року між сторонами Договору був складений Акт надання послуг №615 до Договору №246 від 13.08.2019 року. Відповідно до зазначеного Акту, Виконавцем були надані послуги по зберіганню майна за червень 2021 року на суму 3553,20 грн. з ПДВ. 31 липня 2021 року між сторонами Договору був складений Акт надання послуг №772 до Договору №246 від 13.08.2019 року. Відповідно до зазначеного Акту, Виконавцем були надані послуги по зберіганню майна за липень 2021 року на суму 3553,20 грн. з ПДВ. 31 серпня 2021 року між сторонами Договору був складений Акт надання послуг №849 до Договору №246 від 13.08.2019 року. Відповідно до зазначеного Акту, Виконавцем були надані послуги по зберіганню майна за серпень 2021 року на суму 3553,20 грн. з ПДВ. 30вересня 2021 року між сторонами Договору був складений Акт надання послуг №966 до Договору №246 від 13.08.2019 року. Відповідно до зазначеного Акту, Виконавцем були надані послуги по зберіганню майна за вересень 2021 року на суму 3553,20 грн. з ПДВ. 31жовтня 2021 року між сторонами Договору був складений Акт надання послуг №1082 до Договору №246 від 13.08.2019 року. Відповідно до зазначеного Акту, Виконавцем були надані послуги по зберіганню майна за жовтень 2021 року на суму 3553,20 грн. з ПДВ. 30листопада 2021 року між сторонами Договору був складений Акт надання послуг №1256 до Договору №246 від 13.08.2019 року. Відповідно до зазначеного Акту, Виконавцем були надані послуги по зберіганню майна за листопад 2021 року на суму 3553,20 грн. з ПДВ. 31грудня 2021 року між сторонами Договору був складений Акт надання послуг №1380 до Договору №246 від 13.08.2019 року. Відповідно до зазначеного Акту, Виконавцем були надані послуги по зберіганню майна за грудень 2021 року на суму 3553,20 грн. з ПДВ. Таким чином, в період з березня 2021 року по грудень 2021 року, Зберігачем ДП «Національна кінематека України» було надано Поклажодавцеві [PERSON] послуги зі зберігання майна на суму 35 532,00 грн. Проте Поклажодавцем не було виконане зобов`язання з внесення плати за зберігання майна за місяці квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад та грудень 2021 року. Таким чином, виникла заборгованість [PERSON] із сплати коштів за послуги, надані ДП «Національна кінематека України» згідно відповідних Актів надання послуг до Договору зберігання №246 від 13.08.2019 року. Станом на тепер основна сума боргу [PERSON] за Договором зберігання №246 від 13.08.2019 року становить 31 978,80 грн., що підтверджується матеріалами справи. За змістом статей 12, 16, 20, 43 ЦК України особа здійснює свої цивільні права, в тому числі право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права, на власний розсуд. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частинами першою, третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. ст. 936, 937, 938, 946, 947 ЦК України, 1. За договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. 2. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. 3. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування. 1. Договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. 2. Прийняття речі на зберігання при пожежі, повені, раптовому захворюванні або за інших надзвичайних обставин може підтверджуватися свідченням свідків. 3. Прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання. 1. Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. 2. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. 3. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк. 1. Плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. 2. Якщо зберігання припинилося достроково через обставини, за які зберігач не відповідає, він має право на пропорційну частину плати. 3. Якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання. 4. Установчим документом юридичної особи або договором може бути передбачено безоплатне зберігання речі. 1. Витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання. 2. Витрати, які сторони не могли передбачити при укладенні договору зберігання (надзвичайні витрати), відшкодовуються понад плату, яка належить зберігачеві. 3. При безоплатному зберіганні поклажодавець зобов`язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стпттею 536 ЦК України визначено за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплатити проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Згідно із частин першої, третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У зв`язку з не належним виконанням умов договору зберігання позивачем розраховано 3% річних в розмірі 1 800,45 грн. (одна тисяча вісімсот гривень, 45 копійок), інфляційні втрати в розмірі 11 102,15 грн. (одинадцять тисяч сто дві гривні, 15 копійок) та пеню в розмірі 21 651,54 грн. (двадцять одна тисяча шістсот п`ятдесят одна гривня, 54 копійки), що підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи вимоги діючого законодавства та встановлені по справі обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки відповідач тривалий час не виконує свої зобов`язання за договором, не здійснює платежів у рахунок погашення суми зберігання майна, чим порушує прийняті на себе договірні зобов`язання, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову Державного підприємства «Національна Кінематека України» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання послуг. В порядку ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2 147,20 грн., який був сплачений при зверненні до суду з даним позовом. Враховуючи наведене та

Outcome: approved