Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

ФОП [PERSON] звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 жовтня 2020 року по справі №703/1562/20 з відповідача на користь позивача стягнуто 82000,00 грн завданих збитків в порядку регресу, 840,80 грн. судового збору та 10757,60 грн. витрат на правничу допомогу, а всього 93598,40 грн. На даний час відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду, однак з моменту ухвалення рішення позивачу завдані збитки компенсовані не були Оскільки [PERSON] до 11.09.2023 не виконав рішення суду, ФОП [PERSON] просив стягнути з нього 41226,87 грн. інфляційних втрат за період часу з 20.10.2020 по 11.09.2023 та 3% річних у сумі 7892,15 грн. за цей же період. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 вересня 2023 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило. Відповідач у встановлений судом строк відзиву до суду подав, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання відзиву у встановлений судом строк від відповідача не надходило. Частиною 8 статті 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву, зважаючи на те, що позивач у поданій до суду заяві не висловила своїх заперечень проти заочного розгляду справи, розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого гл. 11 ЦПК України, про що судом постановлено ухвалу. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. 20 жовтня 2020 року Смілянський міськрайонний суд Черкаський області ухвалив заочне рішення по справі №703/1562/20, яком стягнув солідарно із [PERSON] та [PERSON] на користь ФОП « [PERSON] » завдану майнову шкоду в порядку регресу в розмірі 82000,00 грн, сплачений судовий збір у сумі 840,80 грн та витрати на правничу допомогу у сумі 10757,60 грн, а всього 93598,40 грн. Як вбачається з рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 листопада 2021 року по справі № 703/1562/20 заочне рішення від 20 жовтня 2020 року було скасовано та ухвалено нове, яким стягнуто із [PERSON] на користь\~ ФОП « [PERSON] » завдану майнову шкоду в порядку регресу в розмірі 82000,00 грн, сплачений судовий збір у сумі 840,80 грн та витрати на правничу допомогу у сумі 10757,60 грн, а всього 93598,40 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рушень вказане рішення набрало законної сили 04.01.2022 Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Отже, відповідач мав грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням суду, на суму 93598,40 грн. Відповідач доказів на підтвердження виконання (повного чи часткового) покладеного на нього рішенням суду обов`язку по відшкодування шкоди не надав, викладені позивачем обставини не спростував.\~\~ Спірні правовідносини між учасниками справи виникли із захисту прав кредитора у грошовому зобов`язанні та регулюються ч. 2 ст. 625 ЦК України. За змістом статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума інфляційних втрат та 3% річних від несплаченої (неповернутої) суми попередньої оплати є відповідальністю сторони за допущене нею правопорушення. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц (провадження №14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18). Правовідношення, в якому у зв`язку із набранням рішенням про стягнення коштів законної сили (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3% річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу (пункт 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19). Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Акти цивільного законодавства передбачають, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання (ст. 129 1 Конституції України). Суд погоджується із доводами позивача щодо того, що відповідач повинен сплатити на користь позивача суму на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Разом з тим, суд не погоджується із доводами позивача щодо періоду, з настанням якого на відповідача має бути покладений такий обов`язок. Так, за твердженням позивача період нарахування передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідальності становить з 20 жовтня 2020 року по 11 вересня 2023 року. Водночас, як встановлено в ході розгляду справи, судове рішення, яким стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти, набрало законної сили 04.01.2022. Відтак, саме з 04.01.2022, виходячи з наведених вище правових норм, починається період, з якого судове рішення підлягає виконанню боржником. Відповідно, право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат виникло у позивача саме з цієї дати. Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Згідно зі статтею 1 вказаного Закону індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси за відповідні періоди перемножити між собою. У випадках, коли відшкодуванню підлягає сума, яка складається із внесків, зроблених в різні періоди часу, кожний внесок збільшується на величину індексу відповідного періоду і результати сумуються. Під час застосування індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а у середньому на місяць. Тому, умовно слід рахувати, що сума, яку внесли за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця червня (рекомендація про порядок застосування індексів інфляції при розгляді справи викладена в листі Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року № 62-97). Враховуючи період нарахування інфляційних втрат, суд розраховує індекс інфляції із 04 січня 2022 року по 11 вересня 2023 року включно. При цьому, суд зазначає, що останнім днем, по який позивач просить стягнути інфляційні втрати та 3%річних,\~ ним визначено 11 вересня 2023 року, відповідно, вказані нарахування необхідно обраховувати по серпень 2023 року включно. Сукупний індекс інфляції за період з січня\~ 2022 року по серпень 2023 року включно становить 129,765% (шляхом множення індексів інфляції за вказаний період, тобто 51 місяць: 101,30% х 101,60% х 104,50% х 103,10% х 102,70% х 103,10% х 100,70% х 101,10% х 101,90% х 102,50% х 100,70% х 100,70% х 100,80% х 100,70% х 101,50% х 100,20% х 100,50% х 100,80% х 99,40% х 98,60%). Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 04 січня 2022 року по 11 вересня 2023 року: 93598,40 грн. х 129,765% /100 = 121457,96 грн. Інфляційні втрати за період з 04 січня 2022 року по 11 вересня 2023 року: 121457,96 грн. (сума боргу з урахуванням індексу інфляції за вказаний період) 93598,40 грн (сума боргу) = 27859,56 грн. Таким чином, інфляційні втрати за період з 04 січня 2022 року по 11 вересня 2023 року на суму 93598,40 грн. становлять 27859,56 грн. Визначаючи розмір 3 % річних від суми майнової шкоди суд враховує висновки Верховного Суду. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зроблено висновок, що передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Таким чином, на відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Розрахунок 3% річних за період з 04 січня 2022 року по 11 вересня 2023 року: 93598,40 грн. х 3% /365 х 616 = 4738,89 грн. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 32598,45 грн, з яких інфляційні втрати за період з 04 січня 2022 року по 11 вересня 2023 року становлять 27859,56 грн та 3% річних за цей же період\~ - 4738,89 грн. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. За змістом ч.1,2 наведеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до квитанції від 11.09.2023 позивач сплатив 1073 грн. 60 коп. судового збору за звернення до суду з наведеним позовом. Крім того, судом установлено, що згідно договору про надання правової (правничої) допомоги №1818 від 25.05.2021 та квитанції до прибуткового касового ордеру №1818-1 від 09.09.2023 позивач сплатив адвокату 11917,50 грн за надання правничих послуг. Отже, судом встановлено документальне підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 11917,50 грн. При цьому, суд враховує, що дані витрати пов`язані з розглядом справи і клопотань про зменшення витрат на правничу допомогу від відповідача не надходило. Таким чином, судові витрати в справі складаються із сплаченого судового збору в розмірі 1073 грн. 60 коп. та витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката в сумі 11917,50 грн. 00 коп., які позивач просить стягнути з відповідача. Враховуючи, що позов підлягає до часткового задоволення з відповідача на користь позивача належить стягнути 712,50 грн. судового збору та 7909,19 грн. витрат на правничу допомогу пропорційно до задоволеної частини вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial