Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

15.07.2022 року Позивач звернувся до Томаківського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про усунення перешкод батьку у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею. В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. З 19.03.2019 року сторони перебували у шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 17.05.2022 року розірвано. У шлюбі народилася донька [PERSON] , [INFO] . З моменту розірвання шлюбу Відповідач постійно чинить перешкоди Позивачу у спілкуванні з донькою, категорично заперечує проти того, щоб він брав участь у вихованні дитини. Позивач має велике бажання забезпечувати доньку та брати участь у її вихованні та неодноразово намагався досягнути згоди щодо способу участі батька у спілкуванні з донькою, однак Відповідач створила умови, які ускладнюють Позивачу таке спілкування, всі спроби побачитись з дитиною завершуються конфліктом. Тому позивач звернувся до суду та просить зобов`язати відповідача не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дочкою, визначити спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з донькою у присутності матері до трирічного віку дитини, а надалі без присутності матері у такий спосіб: -Перша та третя субота щомісячно з 09-00 до 13-00 з правом відвідування закладів дозвілля за віком дитини; -У святкові дні- в обсязі не меншому за 4 години як за місцем проживання батька так і в інших населених пунктах з правом прогулянок; -Один раз у квартал у вихідні (святкові) дні за умови дотримання режиму дня та харчування дитини за місцем проживання батька; -Десять днів влітку та сім днів взимку для сумісного відпочинку та оздоровлення дитини; - У разі виникнення обставини, що унеможливлюють зустріч вона підлягає перенесенню, з попередженням матір`ю дитини. Ухвалою судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 11.08.2022 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено справу до розгляду, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27.10.2022 року матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Вищетарасівська сільська рада Томаківського району Дніпропетровської області, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району про усунення перешкод батьку у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею передано на розгляд Ленінського районного суду м.Запоріжжя за підсудністю. Ухвалою судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 22.11.2022 року зазначену цивільну справу повернуто Томаківському районному суду Дніпропетровської області. Ухвалою судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 16.01.2023 року справу прийнято до провадження та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 31.03.2023 року на адресу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач частково заперечує проти позову. Відповідач не заперечує проти участі батька у вихованні та спілкування батька з дитиною згідно запропонованого нею графіку. 10.04.2023 року представником позивача подана відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої позивач підтримує доводи, викладені у позові, та заявлені вимоги у повному обсязі. Інших заяв по суті справи не надходило. Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21.04.2023 року матеріали справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод батьку у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею передано на розгляд до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя. 22.05.2023 року справа надійшла у провадження Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 26.05.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 21.06.2023 року залучено до участі у даній цивільній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району та зобов`язано надати висновок щодо доцільності участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] 06.09.2023 року на адресу суду від Органу опіки та піклування надійшов висновок про визначення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітньої [PERSON] . Ухвалою суду від 02.10.2023 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник позивача також подала заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, зазначила, що погоджується з висновком органу опіку та піклування. Представник Відповідача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача. При вирішення справи просить врахувати відзив на позов, поданий відповідачем та висновок комісії. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явились, подали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви та об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду заяви по суті, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За положенням п. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що сторони з 16.03.2019 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 17.05.2022 року. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони проживають окремо, дитина проживає разом з Відповідачем. Вирішуючи позовні вимоги, суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 2 СК України, сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання врегульовано Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 ЗУ "Про охорону дитинства" визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене. У відповідності до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно положень ст. 15 ЗУ "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною 6 статті 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. За змістом ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ст. ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції, дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Судом встановлено, що сторони не досягли домовленості щодо порядку участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, у зв`язку з чим Позивач звернувся до суду із даним позовом. В ході розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] виявляє бажання спілкуватись та зустрічатись із донькою, відповідачка чинить перешкоди у цьому, не забезпечивши вільне спілкування батька з дитиною. Так, про наявність спору з приводу зустрічей позивача з дочкою, його участі у її вихованні та спілкуванні з нею, свідчить листування сторін, а також звернення позивача до суду з вказаним позовом, що свідчить про наявність інтересу позивача до збереження зв`язку із дочкою. Таким чином, суд вважає встановленим та доведеним, що своїми діями відповідач перешкоджає позивачу в повній мірі реалізувати свої батьківські права, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] в частині зобов`язання відповідача усунути перешкоди позивачу у спілкуванні з дочкою підлягають задоволенню. При цьому відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів, які б свідчили про те, що батько дитини умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бажає спілкуватися з дочкою чи не зацікавлений у подальшому збереженні родинного зв`язку. Судом встановлено, що позивач офіційно працевлаштований, має постійне місце роботи протягом тривалого часу, за місцем роботи характеризується позитивно, сплачує аліменти на утримання дитини за рішенням суду. Позивач має житло, має задовільні умови проживання, для дитини створені необхідні умови для проживання та виховання. Під час розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати нормальному її розвитку, у зв`язку з чим, суд приходить до переконання, що спілкування батька із донькою буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості. Суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні дитини, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а, насамперед, буде повністю відповідати інтересам дитини. З урахуванням вищевикладеного, на підставі зібраних доказів, беручи до уваги те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування батька із дитиною, а також беручи до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, вік дитини, враховуючи те, що обоє батьків мають рівні права щодо спілкування з дитиною та участі у їх вихованні незалежно від того, з ким проживає дитина, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог щодо встановлення в судовому порядку способу участі батька у вихованні та спілкуванні із дитиною. Однак, суд вважає, що способи участі та графік спілкування батька із дитиною має бути визначений із врахуванням інтересів дитини та має бути таким, що не порушує режиму дня дитини, не відриватиме її від нормального, звичайного для неї середовища та не заважатиме нормальному її існуванню і, при цьому, не порушуватиме принципу рівності прав батьків при участі у вихованні дитини. Так, визначаючи способи та графік участі позивача у вихованні малолітньої доньки та визначаючи години спілкування, судом враховано вік дитини та те, що на даний час дитина втратила зв`язок зі своїм батьком, в зв`язку з чим потрібен час для відновлення стосунків між ними. З урахуванням того, що дитина має малий вік, постійно проживає з матір`ю, батько дитини проживає окремо від неї та між дитиною і батьком на даний час немає стійкого психологічного зв`язку, суд вважає за доцільне визначити, що побачення батька із дитиною має відбуватись у інший графік, аніж запропоновано позивачем, а саме відповідно до висновку органу опіки та піклування, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Крім того, суд роз`яснює, що сторони не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, з урахуванням вікових змін, розвитку та потреб дитини, що буде відповідати її інтересам.

Outcome: partial