Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

Заявники звернулись до суду з вище вказаною заявою в якій просили розірвати шлюб між ними та встановити факт самостійного виховання та утримання батьком [PERSON] неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Обґрунтовуючи заявлені вимоги вказували, що 18.06.2010 року між заявниками [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Третім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції за актовим записом №166. Від спільного шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Починаючи з 2022 року заявниця [PERSON] систематично почала їздити за кордон на роботу. З того часу і по теперішній час вона фактично не бере участі у вихованні їхнього спільного сина, матеріально не забезпечує та спільно з ним не проживає. За цих обставин, починаючи з 2022 року шлюб між ними було припинено, [PERSON] почала проживати окремо, а дитина фактично до теперішнього часу зареєстрована та проживає з заявником [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . У вересні 2023 року [PERSON] повідомила [PERSON] про те, що подальше її перебування зі ним в зареєстрованому шлюбі суперечить її інтересам, оскільки зустріла іншого чоловіка, з яким хоче створити нову сім`ю, а тому хоче розірвати з ним шлюб. З метою добровільного вирішення питання щодо розірвання шлюбу, у жовтні 2023 року заявники досягли між собою згоди щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання їхнього спільного сина, про що уклали нотаріально посвідчений договір, яким було встановлено місце проживання дитини з батьком за місцем його реєстрації за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] самоусунулась від участі у вирішенні питань життя дитини, весь тягар виховання, утримання та піклування про нього покладено на заявника [PERSON] .. Починаючи з 2022 року і по теперішній час [PERSON] самостійно займається вихованням та матеріальним утриманням сина, добросовісно виконує свої батьківські обов`язки, створює для дитини необхідні умови для проживання та розвитку, забезпечує його усім необхідним. Заявник [PERSON] приділяє достатньо часу для розвитку сина, сприяючи його інтелектуальному та духовному зростанню: слідкую за його навчанням, додатково займається з сином, що безперечно сприяє покращенню його успішності в навчанні та подальшому розвитку. Згідно характеристики за підписом керівника Чернівецького ліцею для особливо обдарованих дітей, де навчається син заявника, зі змісту якої вбачається, що він, як батько [PERSON] тісно підтримую контакт з ліцеєм, цікавиться успішністю дитини, систематично спілкується з вчителями та постійно відвідую батьківські збори. Окрім цього, заявник [PERSON] безпосередньо турбується про стан здоров`я дитини: забезпечую здорове харчування, використовуючи натуральні та корисні продукти, багато часу приділяє загартуванню сина, забезпечує своєчасне проходження дитиною профілактичних оглядів лікарями. При цьому, за умови його позитивного ставлення до дитини, [PERSON] не заперечує проти встановлення факту самостійного виховання заявником [PERSON] їхнього спільного сина [PERSON] , оскільки це відповідає його інтересам, з огляду на те, що вона не має фізичної можливості піклуватися про дитину. Враховуючи, що їхній син [PERSON] знаходяться на утриманні батька, він самостійно виховує його та утримує, забезпечує достатній рівень життя та його розвиток, а заявник [PERSON] самоусунулась від виховання сина, не цікавиться його життям та розвитком, а примусити її до цього він не можу, оскільки такий захист чинним законодавством не передбачений. Окрім цього, факту самостійного виховання і утримання сина [PERSON] , як батьку необхідне для набуття статусу «одинокий батько», що згідно норм Податкового Кодексу України дасть мені підстави для отримання допомоги на утримання сина в розмірі 150% від соціальної пільги, змінити місце проживання дитини та після закінчення воєнного стану виїхати разом з ним за кордон без документального оформлення згоди матері, [PERSON] , право на додаткову відпустку. В інший спосіб отримати статус «одинокий батько», а ніж встановлення судом даного факту, неможливо, адже законодавчого визначення цього терміну немає. Натомість, згідно усталеної практики Верховного Суду, статус «одинока матір» є тотожним статус, «одинокий батько», адже батьки, згідно норм чинного законодавства, рівні в своїх права: Таким чином для набуття статусу «одинокий батько» необхідні дві умови: 1) не перебування у шлюбі; 2) виховання та утримання дитини самим батьком, тобто без участі іншого подружжя у житті дитини. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Враховуючи викладене заявники просили розірвати укладений між ними шлюб в порядку ст.109 СК України. Просить встановити факт самостійного виховання та утримання заявником [PERSON] неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В судове засідання заявники [PERSON] та [PERSON] не з`явились, подали до суду спільну заяву про проведення судового засідання без їх присутності, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що подана сторонами заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з огляду на таке. Згідно ч.1\~ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою\~ст.4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог\~ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.\~Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що 18.06.2010 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстровано шлюб Третім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції за актовим записом №166. Під час шлюбу у заявників народився син: [PERSON] , [INFO] . Згідно ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами 3,4 ст.56\~СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 3\~ст.293 ЦПК України\~передбачено, що\~у порядку окремого провадження розглядаються справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Згідно ст.109 СК України,\~подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.\~Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК України) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що заявники з 2022 року не підтримують між собою\~шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство. Крім цього, заявниця [PERSON] має намір створити іншу сім`ю, а тому розірвання шлюбу дійсно відповідає волі сторін. Окрім цього судом встановлено, що розірвання шлюбу не буде порушувати права неповнолітньої дитини, оскільки\~згідно договору, укладеного 09.10.2023 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Дністровського районного нотаріального округу Шамброю В.А., заявники визначили з ким із них буде проживати дитина, яку участь у забезпеченні умов її життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ними права на особисте виховання дитини. Відповідно до ч.2 ст.315\~ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] з 2022 року повністю перебуває на самостійному вихованні та утриманні батька [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються копією витягу з Реєстру територіальної громади про місце реєстрації [PERSON] , актом обстеження сім`ї [PERSON] , посвідченого членами комісії та головою Новодністровської міської ради Цимбалюк Н. від 09.10.2023 року, довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб виданою начальником відділу ведення реєстру територіальної гроимади міста Новодністровськ [PERSON] від 09.10.2023 року за №1214, довідкою виданою директором комунально обласної спеціалізованої школи-інтернат ІІ-ІІІ ст. з поглибленням вивчення окремих предметів «Багатопрофільний ліцей для обдарованих дітей» Семанюк М. від 10.10.2023 року за №239 та визнаються сторонами. Враховуючи викладене, із врахуванням обґрунтування необхідності встановлення даного юридичного факту для заявника [PERSON] , суд вважає за необхідне задовольнити подану сторонами заяву в повному об`ємі.

Outcome: approved