Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3500 гривень щомісячно на кожну дитину, але менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 12.06.2014 їхній шлюб розірвано, дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю [PERSON] . Діти на даний час проживають з нею і тільки вона несе витрати на їх утримання. Однак вона перебуває у досить складному матеріальному становищі, оскільки не працює, так як доглядає за дітьми. Натомість їх батько тільки до певного період часу у незначній мірі допомагав їй виховувати та утримувати дітей, а згодом зовсім перестав ними цікавитись. На даний час він ухиляється від виконання свого обов`язку щодо утримання дітей, матеріально не допомогає, хоча зобов`язаний утримувати їх на рівні з нею, є здоровим, матеріально забезпечений. Позивачка в судове засідання не з`явився, подала заяву про розгляд справи в її відсутності, в якій позові вимоги підтримала, просила його задовольнити, не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 22.09.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено провести судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. 16 жовтня 2023 року на адресу суду поступила заява позивачки про розгляд справи в її відсутності, в якій вона позові вимоги підтримала, просила задовольнити, не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач відзиву, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивачки та будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань суду не подавав, хоча був повідомлений про розгляд даної справи за місцем своєї реєстрації, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с. 21, 22), а також шляхом здійснення телефонного дзвінка, на який він відповів, на що вказує телефонограма. Згідно із ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що відповідач у встановленому законом порядку повідомлявся про місце, день і час судового засідання, клопотань про відкладення судового засідання чи відзиву на позов не подавав, позивачка не заперечила проти заочного розгляду справи, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне здійснити судовий розгляд за відсутності останнього та ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Ухвалою суду від 07.11.2023 постановлено провести заочний розгляд даної справи. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: як вбачається зі свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 09.06.2011, [NUMBER] від 24.09.2012, у батьків [PERSON] та [PERSON] народилися відповідно [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 5, та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 10 (а.с. 4, 5). Заочним рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 12.06.2014 шлюб між сторонами розірвано, дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю [PERSON] (а.с. 3). Остання зареєстрована в [ADDRESS] , на що вказує відповідний витяг (а.с. 6). За твердженнями сторони позивачки, відповідач участі в забезпеченні дітей всім необхідним не бере, хоча зобов`язаний це робити, доказів протилежного [PERSON] суду не надав. Між сторонами виник спір щодо стягнення аліментів на дітей, які проживають разом з матір`ю. Оцінка суду: суд, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, приходить до такого висновку. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. У ч. 1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з [PERSON] та перебувають на її утриманні. Відповідач не бере участі в забезпеченні дітей всім необхідним, проти чого останній заперечень не подав, тому вона просить стягувати з нього аліменти, які забезпечать щомісячне утримання дітей, визначивши їх у твердій грошовій сумі. Однак, заявляючи вимогу про стягнення з відповідача аліментів у розмірі по 3500 грн щомісячно на кожну дитину, позивачка не обґрунтовує вказаний розмір та не надає доказів, які б підтверджували що саме така сума (з урахуванням рівності батьків в утриманні дітей) необхідна для їх належного утримання. Також стороною позивачки не надано доказів щодо можливості відповідача сплачувати аліменти саме в заявленому розмірі. Зазначаючи про те, що він матеріально забезпечений, до матеріалів справи не долучає жодного належного та допустимого доказу цієї обставини. Таким чином, враховуючи викладене, обставини, визначені ч. 1 ст. 182 СК України, зважаючи на недоведеність факту отримання відповідачем стабільного доходу, у зв`язку з чим завищений розмір аліментів може стати надмірним тягарем для останнього, необгрунтованість заявленого до стягнення розміру аліментів, суд приходить до переконання, що з [PERSON] на користь [PERSON] на неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , слід стягнути аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 гривень на кожну дитину щомісячно, а позовні вимоги задовольнити частково. Аліменти у вказаному розмірі є гарантованими, справедливими, розумними, оскільки є необхідними для забезпечення гармонійного їх розвитку, і не поставлять відповідача у скрутне матеріальне становище. При цьому суд звертає увагу на те, що законодавство України дає право батькам згодом змінити встановлений розмір аліментів в сторону його збільшення або зменшення у зв`язку зі зміною матеріального становища, сімейного стану, стану здоров`я платника або одержувача аліментів чи за наявності інших життєвих ситуацій, а також заявляти вимогу про участь у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дітей, їх хворобою, каліцтвом тощо), як і подати в подальшому позов про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Стягнення аліментів слід розпочати від дня пред`явлення позову, як це визначено ч. 1\~ст. 191 СК України, і проводити в такому розмірі до досягнення дітьми повноліття. Згідно із ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Щодо понесених сторонами судових витрат, суд зазначає таке: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1073,60 гривні. Щодо понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що основні положення про витрати на професійну правничу допомогу містяться у ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачка на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу надала такі документи: - договір про надання правничої допомоги від 29.08.2023, укладений між [PERSON] та адвокатом Керницьким В.М., відповідно до якого розмір гонорару обумовлюється сторонами і зазначається в додатковій угоді (п. 6 Договору) (а.с. 8); - ордер серії АТ № 1040566 на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] адвокатом Керницьким В.М. (а.с. 9); - квитанцію № 113 від 19.09.2023, відповідно до якої [PERSON] сплатила адвокату Керницькому В.М. 2000,00 грн (а.с. 7). Зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог про стягнення аліментів, відповідач заперечень щодо розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу не висловлював, тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути 1000,00 грн понесених нею витрат за надання професійної правничої допомоги, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного, ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 180, 181, 182, 184, 191 СК України, ст. 141, 430 ЦПК України,

Outcome: partial