Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до КП Міжнародний аеропорт «Київ» (Жуляни) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи вимоги тим, що 01.06.2013 позивач прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів служби спецтранспорту КП Міжнародний аеропорт «Київ» (Жуляни). Згідно Указу Президента України «Проведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року і по теперішній час на території України діють умови воєнного стану. Відповідно до наказу № 20 (по стройовій частині) від 24.02.2022 року позивача старшого солдата запасу призначено на посаду НОМЕРА ОБСЛУГИ МІНОМЕТНОГО ВЗВОДУ МІНОМЕТНОЇ БАТАРЕЇ військової частини [NUMBER] у зв`язку з призовом [INFO] . Згідно наказу від 19.07.2022 року позивачу було припинено нарахування середнього заробітку з 19.07.2022 року. На даний час позивач проходить військову службу у вищевказаній частині на посаді водія мінометного взводу мінометної батареї. Тобто з 24.02.2022 року по теперішній час позивач залучений до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації. Відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України за період з березня по червень 2022 року позивачу як працівнику призваному на військову службу за призовом під час мобілізації зберігався та виплачувався середній заробіток. Однак, у липні 2022 року позивачу було нарахована тільки частину заробітної плати (середній заробіток). На його усні запитання, щодо причини нарахування середнього заробітку відповідач пояснив, що у зв`язку зі змінами у законодавстві позивачу було припинено нарахування та виплата середнього заробітку. Відповідачем було надано копію наказу яким позивачу було припинено збереження середнього заробітку як мобілізованому працівнику та аргументовано припинення нарахування та виплати середнього заробітку тим, що у зв`язку із набранням 19.07.2022 чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яким внесено зміни до частини 3 статті 119 КЗпП України, згідно з якими за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації...., у яких вони працювали на час призову (у порівнянні з попередньою редакцією цієї норми виключено положення щодо збереження за відповідними працівниками середнього заробітку з 19.07.2022 припинити нарахування та виплати середнього заробітку працівникам. Позивач, вважає дії відповідача з приводу змін виплати середнього заробітку неправомірними, та такими, що порушують його права та інтереси. Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Позивача було призвано на військову службу 24.02.2022 року коли діяли норми щодо виплати середнього заробітку особам зазначених у ч. 3 ст. 119 КЗпП України, вказані зміни до статті 119 погіршують його становище, тобто не можуть бути застосовані до осіб визначених у ст. 119 до 19.07.2022 року. Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд визнати та скасувати наказ КП Міжнародний аеропорт «Київ» (Жуляни) № 37/п від 19.07.2022 щодо припинення нарахування та виплати середньої заробітної плати [PERSON] ; зобов`язати КП Міжнародний аеропорт «Київ» (Жуляни) здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити [PERSON] середній заробіток за липень 2022 року з урахуванням раніше виплаченої суми відповідно до ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю в редакції, яка була чинна станом на 24.02.2022; зобов`язати КП Міжнародний аеропорт «Київ» (Жуляни) нарахувати та виплачувати [PERSON] середній заробіток з серпня 2022 року по момент звільнення з військової служби відповідно до ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю в редакції, яка була чинна станом на 24.02.2022; стягнути з КП Міжнародний аеропорт «Київ» (Жуляни) на користь [PERSON] судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 гривень. 01\~червня 2023\~року провадження\~у справі\~було відкрито\~за правилами\~загального позовного\~провадження та\~призначено підготовче\~судове засідання,\~а також\~витребувано у\~відповідача - КП Міжнародний\~аеропорт «Київ»\~(Жуляни)довідку про нарахований і виплачений [PERSON] середній заробіток помісячно за період з лютого по липень 2022 року. 11.09.2023\~року відповідач\~подав відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~зазначив,\~що з24.02.2022\~у зв`язку\~з військовою\~агресією Російської\~Федерації проти\~України,\~на підставі\~Указу Президента\~України №64/2022\~«Про введення\~воєнного стану\~в Україні»\~та згідно\~Закону України\~«Про правовий\~режим воєнного\~стану» роботу\~Міжнародного аеропорту\~«Київ» зупинено. Згідно п.1.1. статті 8 «Заходи правового режиму воєнного стану», Закону України «Про правовий режим воєнного стану» військове командування разом із військовою адміністрацію з метою захисту столиці України та задля безпеки цивільного населення встановило охорону об`єкту державного значення національної транспортної системи України, яким є Підприємство та ввело особливий режим її роботи. З 24.02.2022 співробітники Підприємства не мають доступу до робочих місць. У зв`язку з закриттям повітряного простору з введенням військового стану в Україні, з 24.02.2022 Підприємство не здійснює ні авіаційної діяльності, ні будь-якої іншої прибуткової діяльності, не отримує будь-якого фінансування з бюджету і, на сьогодні, має вкрай критичне фінансове становище. Відповідно до Наказу №20 (по стройовій частині) позивача [INFO] було призвано на військову службу та призначено НОМЕРОМ ОБСЛУГИ МІНОМЕТНОГО ВЗВОДУ МІНОМЕТНОЇ БАТАРЕЇ військової частини [NUMBER] , а також встановлено посадовий оклад - 2730 грн. на місяць. З 24.02.2022 по 19.07.2022 відповідач добросовісно виплачував позивачу середню заробітну плату, а в березні і квітні 2022 (за наявності фінансової можливості Підприємства за рекомендацією Президента України) позивачу було нараховано та виплачено одноразові премії. У зв`язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-ІХ та внесенням змін до частини 3 статті 119 КЗпП України позивачу було припинено нарахування середнього заробітку з 19.07.2022. При цьому, дотримуючись норм чинного законодавства країни за працівником (Позивачем) було збережено робоче місце та посаду. Крім цього зазначили, що відповідач не є бюджетною організацією і до його компетенції не входить вирішення подібних питань (погіршення становища позивача), в тому числі і соціальний захист військовослужбовців. Ухвалою суду від 28.09.2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі та без участі його представника, позовні вимоги підтримує, просив її задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у відзиву на позов та просила відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Статтею 4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено,\~що згідно витягу з наказу №25/п від 01.06.2013 року Комунального підприємства Міжнародний аеропорт «Київ» (Жуляни) позивача [PERSON] прийнято на посаду водія автотранспортних засобів служби спецтранспорту з 01.06.2013 /а.с.23/. Відповідно до витягу з наказу №20 від 24.02.2022 року командира військової частини [NUMBER] [PERSON] старшого солдата запасу призначено на посаду НОМЕРА ОБСЛУГИ МІНОМЕТНОГО ВЗВОДУ, МІНОМЕТНОЇ БАТАРЕЇ військової частини [NUMBER] , призваного [INFO] /а.с.25/. Згідно витягу з наказу №37/п від 19.07.2022 року Комунального підприємства Міжнародний аеропорт «Київ» (Жуляни) позивачу [PERSON] припинено нарахування середнього заробітку з 19.07.2022, відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо оптимізації трудових відносин від 01.07.2022 №2352-ІХ та змін внесених до ч. 3 ст. 119 КЗпП України /а.с.24/. Відповідно до довідки Комунального підприємства Міжнародний аеропорт «Київ» ( [PERSON] з 01.02.2022 по 18.07.2022 була виплачена заробітна плата в розмірі 61 431,38 грн. В березні 2022 була нарахована одноразова премія в розмірі посадового окладу, яка не враховується до середнього заробітку /а.с.68/. В квітні 2022 була нарахована одноразова премія в розмірі 3 125 грн., яка не враховується до середнього заробітку /а.с.68/. Відповідно до п.1.3 Статуту КП Міжнародний аеропорт «Київ»(Жуляни) підприємство є юридичною особою, діє на засадах, госпрозрахунку, має власний баланс, а згідно п. 2.1 створено для задоволення суспільних потреб в обслуговуванні при перевезенні пасажирів, багажу, вантажу та пошти. Як вбачається з п.6.3 Статуту, основним узагальнюючим показником фінансових результатів господарської діяльності підприємства є прибуток. На підставі\~Указу Президента\~України №64/2022\~«Про введення\~воєнного стану\~в Україні»\~та згідно\~Закону України\~«Про правовий\~режим воєнного\~стану» роботу\~Міжнародного аеропорту\~«Київ» зупинено. Згідно п.1.1. статті 8 «Заходи правового режиму воєнного стану», Закону України «Про правовий режим воєнного стану» військове командування разом із військовою адміністрацію з метою захисту столиці України та задля безпеки цивільного населення встановило охорону об`єкту державного значення національної транспортної системи України, яким є Підприємство та ввело особливий режим її роботи. З 24.02.2022 співробітники Підприємства не мають доступу до робочих місць. Згідно наказу від 19.07.2022 р. № 01-07-23 «Про втрату чинності окремих положень наказів» у зв`язку зі змінами внесеними до ч. 3 ст.\~119\~КЗпП України та Закону України\~від 01.07.2022\~року №\~2352-IX\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України\~щодо оптимізації\~трудових відносин» з 19 липня 2022 року положення наказів, визначених у додатку 1 до даного наказу визнано такими, що втратили чинність в частині збереження за відповідними працівниками середнього заробітку. Відповідно до ст.\~19\~Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частин першої-третьої статті 1\~Закону України\~«Про військовий\~обов`язок\~і військову\~службу» від\~25.03.1992\~№ 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби. Статтею 2 Закону № 2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Відповідно до ч. 3 статті 119\~КЗпП України в редакції, чинній до 18.07.2022 включно, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Законом України\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України\~щодо оптимізації\~трудових відносин»\~від 01.07.2022\~№ 2352-IX (набрав чинності 19.07.2022) внесено зміни у частину третю статті 119 Кодексу законів про працю України, а саме слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада». Таким чином, з набранням даного закону чинності передбачено зупинення нарахування та виплати середнього заробітку працівникам, які увільнені від роботи на підставі частини 3 статті 119 Кодексу законів про працю України. На даний час Закон України\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України\~щодо оптимізації\~трудових відносин»\~від 01\~липня 2022\~року №2352-ІХ є чинним та обов`язковим до виконання. У зв`язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-ІХ та внесенням змін до частини 3 статті 119 КЗпП України [PERSON] було припинено нарахування середнього заробітку з 19.07.2022. При цьому, було дотримано норми чинного законодавства України в частині збереження за позивачем робочого місця та посаду. Відповідно до частини першої статті 58\~Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99 у справі № 1-7/99 констатовано, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення у рішенні Конституційного суду України від 05.04.2001 № 3-рп, в якому зазначено, що Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів. Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності ним законом або іншим нормативно-правовим актом. Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Зазначене також узгоджується з рішенням Конституційного суду України від 02.07.2002 № 13-рп, в якому зазначено, що суть положення статті 58\~Конституції України про незворотність дії законів та інших нормативно-правових актів у часі полягає в тому, що дія законів та інших нормативно-правових актів поширюється на ті відносини, які виникли після набуття ними чинності, і не поширюється на правовідносини, які виникли і закінчилися до набуття такої чинності. Таким чином, відповідні нормативно - правові акти регулюють відносини, які виникли після набрання ними чинності, та у жодному разі не можуть розповсюджуватися на правовідносини, котрі існували до їх прийняття (набрання чинності). Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини. З огляду на вищевикладене, підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] відсутні.

Outcome: dismissed