Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

30\~жовтня\~2023\~року\~до\~Ладижинського міського\~суду\~Вінницької\~області надійшла\~заява [PERSON] ,\~заінтересована\~особа\~-\~ Тростянецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту народження дитини, у якій заявник просить встановити юридичний факт, народження [PERSON] , [INFO] у м. Макіївка, Донецької області, Україна, батьками якого є - батько [PERSON] , [INFO] , громадянин України, проживаючий за адресою: [ADDRESS] та мати [PERSON] , [INFO] , громадянка України, проживаюча за адресою: [ADDRESS] та допустити негайне виконання рішення у справі. Заяву обґрунтовує тим, що він є батьком [PERSON] , який з 07 липня 2016 року перебуває у шлюбі з [PERSON] [INFO] в міській лікарні № 6 м. Макіївка, Донецької області у них народився хлопчик, якому батьки надали ім`я [PERSON] , [PERSON] . При народженні дитини міською лікарнею №6 м. Макіївка, Донецької області було видане медичне свідоцтво про народження №212023000121. Однак, цей документ не відповідає вимогам законодавства України, оскільки він був виданий на тимчасово окупованій території України, визначений відповідно до ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», постанови ВРУ «Про визнання окремих районів. Міст селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями». У зв`язку з цим наявний документ не може бути прийнятим відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження відповідно до ст. 13 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення факту народження дитини необхідно йому для реєстрації дитини у Тростянецькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального управління міністерства юстиції (м. Київ) та отримати свідоцтва про народження. Заявник [PERSON] ,у судове засідання не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, у заяві зазначив, що заяву підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити з підстав викладених у ній. Представник Тростянецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального управління міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про причини не явки суду не повідомив. У відповідності до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до вимог ч.5\~ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутністю учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши докази по справі, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно\~ст.144 Сімейного Кодексу України, п.1 ст.7 Конвенції про права дитини дитина, яка з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, повинна бути зареєстрована одразу ж після народження в державному органі реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Відповідно до ч.2\~ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини згідно ч.4\~ст. 13 цього закону\~та п.2 Глави 1 Розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених\~наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року №52/5, є медичне свідоцтво про народження, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024, що видається закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи, медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу або висновок про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я за встановленою формою. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану відповідно до п.4 ч.4 ст.13 Закону є рішення суду про встановлення факту народження. Згідно ст.1\~Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. З Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за №1668/39004 (зі змінами), вбачається, що\~територія Донецького району Донецької області, до якої входить Макіївської міська громада, з 07.04.2014 перебуває в тимчасовій окупації Російської Федерації. Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті на окупованій території України визначено\~статтею 317 ЦПК України, за правилами якої заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України. Як встановлено в судовому засіданні, заявник [PERSON] є громадянином України, що встановлено відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 12 грудня 1996 року Ладижинським МВМ УМВС України у Вінницькій області (а.с.12-16). Заявник [PERSON] \~є батьком\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~народження серії [NUMBER] , виданого 04 травня 1989 (а.с.18). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 07 липня 2016 року Ладижинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, громадянин України [PERSON] , [INFO] , 07 липня 2016 року уклав шлюб з громадянкою України [PERSON] , [INFO] , якій після укладення шлюбу присвоєні прізвище « [PERSON] » (а.с.17). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03 жовтня 2023 року Міським відділом РАЦС Макіївського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, від вказаного шлюбу народилась дитина [PERSON] , [INFO] , місце народження зазначено: м. Макіївка, Центрально-Міський район РФ ДНР, в графі батько записаний « [PERSON] », в графі мати записана « [PERSON] » (а.с. 20). На підтвердження народження дитини заявницею надано медичне свідоцтво про народження № [NUMBER] від 26 вересня 2023 року (з пологового будинку), виданий ДБУ «Міська лікарня №6 м. Макіївки», згідно якого [PERSON] ? [INFO] , 26 вересня 2023 року о 11 год. 30 хв. у акушерському відділенні ДБУ «Міська лікарня №6 м. Макіївки», народила хлопчика вагою 4 300 грам (а.с.19). У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України\~№64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Відповідно до ч.4 ст.13\~Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Згідно пункту 1 глави 1 розділу III Правил державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Згідно ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] ? [INFO] , народила хлопчика, ім`я якої визначено відповідно до положень ст.ст.145-147 СК України, [PERSON] . Шлюб батьків [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 07 липня 2016 року Ладижинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, згідно свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] , виданого 07 липня 2016 року Ладижинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області,\~про що\~складено запис\~акту про\~реєстрацію шлюбу\~№94\~(а.с.17). Відповідно до ст.ст.3,8,9 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих медичними закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини. Приймаючи до уваги вищенаведене, а також практику Європейського суду з прав людини при захисті ключових інтересів дитини і її батьків, суд вважає за необхідне вимоги заявника про встановлення факту народження дитини задовольнити. Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved