Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача: за договором № SAMDNWFD0070045008600 (рахунок № [NUMBER] ) пеню у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період часу з 18.12.2019 по 18.12.2020 у розмірі 555251,94 грн.; за договором № SAMDNWFD0070070423200 (рахунок № [NUMBER] ) пеню у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період часу з 18.12.2019 по 18.12.2020 у розмірі 221976,10 грн.; за договором № SAMDNWFD0070090602400 (рахунок № [NUMBER] ) пеню у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період часу з 18.12.2019 по 18.12.2020 у розмірі 438000,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що між позивачем та банком були укладені наступні договори: № SAMDNWFD0070045008600 (рахунок № [NUMBER] ), № SAMDNWFD0070070423200 (рахунок № [NUMBER] ), № [NUMBER] (рахунок № [NUMBER] ). Дані договори були укладені через систему «Приват24». Навесні 2014 року у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень ПАТ КБ «Приватбанк» на території АР Крим, рахунки позивача було безпідставно заблоковано відповідачем, нарахування відсотків припинено. З метою отримання належних позивачу коштів та нарахованих по ним відсотків, позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогами про розблокування рахунків, розірвання договорів та видачі коштів. 28.10.2015 в Головному офісі ПАТ КБ «Приватбанк» було зареєстровано заяву позивача про розірвання зазначених вище депозитних договорів, видачу коштів та нарахованих відсотків. Відповіддю № 20.1.0.0.0/7-20151028/2333 від 09.11.2015, відповідач безпідставно відмовив позивачу у його законному праві отримати належні йому кошти. Відповідно до довідки № RT6AP93SEA295KSU від 23.05.2018, станом на 31.12.2016 на рахунках [PERSON] в АТ КБ «Приватбанк», обчислювалося: на рахунку № [NUMBER] обліковувалося 20271,79 грн.; на рахунку № [NUMBER] обліковувалося 40000,00 грн.; на рахунку № [NUMBER] обліковувалося 50707,94 грн.; всього: 110979,73 грн. Станом на 18.12.2020, зазначена вище заява відповідачем безпідставно незадоволена. У зв`язку з цим, з метою спонукати відповідача якнайшвидше виконати зобов`язання перед [PERSON] , позивач вимушених звернутися із даним позовом до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2020 справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Писанцю В.А. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва під головуванням судді Писанця В.А. від 05.02.2021 в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», про захист прав споживачів та стягнення коштів, та призначено підготовче засідання у справі. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2021 на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду Ковалевської А.П. № 340 від 04.10.2021 справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Новаку Р.В. Ухвалою суду від 05.10.2021 в порядку загального позовного провадження прийнято до провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів, та призначено підготовче засідання у справі. 14.02.2022 на адресу суду від представника відповідача - Тузової В.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача проти позову заперечувала, оскільки, предметом розгляду в даній справі є три договори банківських вкладів, кошти за якими (депозити) були стягнуті з АТ КБ «Приватбанк» на підставі судового рішення Печерського районного суду м. Києва від 04.09.2019 (набрало законної сили 09.04.2021) у справі 757/38882/18-ц. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду від. 09.11.2021 у справі № 320/5117/17-ц, після ухвалення рішення про стягнення депозитного вкладу та набрання ним законної сили між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи ст. 625 ЦК України у разі його невиконання. 21.09.2022 на адресу суду від представника відповідача Тузової В.О. надійшли пояснення. Ухвалою судді Печерського районного суду Соколова О.М. від 24.10.2022 об`єднано в одне провадження цивільну справу № 757/452/21-ц за позовом [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів В позовній заяві [PERSON] просив суд стягнути з відповідача на користь позивача: за договором № SAMDNWFD0070045008600 (рахунок № [NUMBER] ) пеню у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період часу з 19.12.2020 по 31.01.2021 у розмірі 66934,48 грн.; за договором № SAMDNWFD0070070423200 (рахунок № [NUMBER] ) пеню у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період часу з 19.12.2020 по 31.01.2021 у розмірі 29398,76 грн.; за договором № SAMDNWFD0070090602400 (рахунок № [NUMBER] ) пеню у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період часу з 19.12.2020 по 31.01.2021 у розмірі 52800,00 грн. Об`єднаній справі присвоєно номер 757/56445/20-ц. 01.11.2022 представником позивача - адвокатом Дугіновим Д.А. на адресу суду були подані письмові пояснення по справі, в яких останній зазначим , що депозитні договори укладені між позивачем та відповідачем не були розірвані заявою 17.10.2015. 05.04.2023 представником позивача - адвокатом Дугіновим Д.А. на адресу суду були подані письмові пояснення по справі 13.04.2023 до суду від представника відповідача Тузової В.О. надійшли додаткові пояснення щодо відсутності підстав для стягнення пені. Ухвалою суду від 13.04.2023 закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», про захист прав споживачів та стягнення коштів, та справу призначено до розгляду по суті. 06.09.2023 на адресу суду від представника відповідача - Тузової В.О. надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи № 757/56445/20-ц документів, які свідчать про пов`язаність позивача з країною агресором. 07.09.2023 від представника позивача - адвоката Дугінова Л.А. надійшла заява, в якій останній зазначав, що російський паспорт, який примусово видала рф громадянам України в Криму варто сприймати як засіб для забезпечення необхідних умов проживання на період окупації. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою. Представник позивача у заяві від 02.11.2023 просив розглядати справу за його відсутності. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, а представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Суд встановив, що між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» через систему «Приват24» були укладені наступні договори: № SAMDNWFD0070045008600 (рахунок № [NUMBER] ), № [NUMBER] (рахунок № [NUMBER] ), № [NUMBER] (рахунок № [NUMBER] ). У зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень ПАТ КБ «Приватбанк» на території АР Крим та м. Севастополя у 2014 році, рахунки [PERSON] було заблоковано та припинено нарахування відсотків за депозитними договорами. 28.10.2015 позивач звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про розірвання депозитних договорів, яка не була задоволена банком. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04.09.2019 у справі № 757/38882/18-ц позов [PERSON] до ПАТ «КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, стягнення коштів, вкладів, процентів, штрафних санкцій та інфляційних втрат було задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] заборгованість за рахунком № [NUMBER] 20271,79 грн.; за рахунком № [NUMBER] 40000,00 грн.; за рахунком [NUMBER] 50707,94 грн.; вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Постановою Київського апеляційного суду від 09.04.2021 апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» залишено без задоволення, рішення Печерського районного суду м. Києва від 04.09.2019 залишено без змін. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Правовідносини з банківського вкладу врегульовані нормами ЦК України, Законами України від 12.07.2001 № 2664-ІІІ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», від 07.12.2000 № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність», від 12.05.1991 № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів», від 05.04.2001 № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Преамбула Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає метою цього Закону створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкуренто спроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України. Як визначено у п. 5 ч. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 ЦК України). У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.ст. 549, 551, 611 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. У статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 цієї статті); продукція - це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець- це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Отже, Законом України «Про захист прав споживачів» врегульовані договірні відносини за участі споживача. Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Якщо вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг. Отже, пеня, передбачена ч. 5 ст. 10 Закону «Про захист прав споживачів» застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) викладено правову позицію про те, що пеня, передбачена ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача, однак якщо між сторонами припинено правовідносини з договорів банківського вкладу, то з часу такого припинення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на спірні правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Тобто після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті ст.ст. 598, 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання. Після розірвання договору банківського вкладу між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, яке підтверджено судовим рішенням, застосовуються приписи ст. 625 ЦК України у разі його невиконання. Тобто, з моменту розірвання договору банківського вкладу пеня, відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», не нараховується. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16.06.2023 року у справі 757/37163/20-ц. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04.09.2019 та постановою Київського апеляційного суду від 09.04.2021 у справі № 757/38882/18-ц встановлено, та не заперечується сторонами, що [PERSON] 28.10.2015 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про розірвання депозитних договорів та повернення коштів. АТ КБ «ПриватБанк» отримало вказану заяву та, з урахуванням вимоги про повернення коштів, договори вважаються розірваними через 2 банківських дні після отримання заяви вкладника, що також відповідає вимогам ст. 651 ЦК України. Тобто 31.10.2015 між сторонами припинилися договірні правовідносини за депозитними договорами. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За вказаних обставин з 31.10.2015 пеня за вказаними депозитними договорами відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не нараховується. Позивач, звертаючись до суду з позовом, просив стягнути пеню на підставі ч. 5 ст. 10 Закону «Про захист прав споживачів», обчислену за періоди часу з 18.12.2019 по 18.12.2020 та з 19.12.2020 по 31.01.2021, тобто поза межами дії депозитних договорів. Ураховуючи те, що між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» припинено правовідносини з договорів банківського вкладу, то положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на спірні правовідносини. За таких обставин, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в позові відмовлено, а учасниками справи не надано доказів на підтвердження понесення судових витрат, то судові витрати, які підлягають розподілу між сторонами, відсутні. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed