Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України в якому просить стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через державну казначейську службу України на свою користь моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн та матеріальні витрати понесені на правничу допомогу, що надавалася під час розгляду адміністративної справи № 755/15772/19 відносно нього у розмірі 10400,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20.09.2019 о 01 годині 05 хвилин за адресою: м. Київ, вул. Стальського, 24, співробітниками поліції відносно нього - водія, який керував транспортним засобом «Hyundai», був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 262095. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.12.2019 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] про притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. У зв`язку з вищевикладеним протягом періоду з 20.09.2019 по 16.12.2019 (з часу складення протоколу та набрання законної сили постановою Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 755/15772/19 від 05.12.2019), позивач зазнав моральних страждань, фізичних труднощів, матеріальних витрат на правничу допомогу, користування послугами таксі, переживань з приводу непорозуміння та неправильного сприйняття, розголосу вищенаведеного факту за місцем реєстрації, можливого зазнання громадського осуду, був позбавлений можливості користуватися спеціальним правом щодо керування транспортним засобом, належним йому на праві приватної власності, що в свою чергу об`єктивно змусило позивача зазнати значних змін у власній життєдіяльності та докладати додаткових зусиль до організації побуту та повсякденного життя і праці,яке існувало у позивача до моменту безпідставного звуження його Конституційних прав громадянина вільної і правової держави. Вважає, що відповідач протиправно склав протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, чим завдав йому суттєвих моральних страждань, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків. Завдану йому моральну шкоду оцінює в розмірі 10000,00 грн. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу зазначає, що з метою поновленням порушених прав він поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10400,00 грн, пов`язані з підготовкою та розглядом справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею призначено Писанця В.А. 07.02.2020 ухвалою суду було відкрито провадження та призначеного до розгляду в порядку позовного (загального) провадження. 04.11.2020 відповідач відповідача - 3 Державної казначейської служби України - Агеєва О. подала відзив на позов з викладенням своїх міркувань по суті предмету позову з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало, то відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства Казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. 26.11.2020 представник позивача [PERSON] - адвокат Вітровчак О.О. подала відповідь на відзив з викладенням своїх міркувань по суті предмету позову з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та просила задовольнити позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Ухвалою суду від 03.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату Печерського районного суду м. Києва Ковалевської А.П. від 04.10.2021 призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв`язку зі смертю [PERSON] , враховуючи вищевикладене головуючим суддею призначено Новака Р.В. Ухвалою суду від 04.10.2021 цивільну справу за позовом [PERSON] до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади прийнято до провадження та призначено розгляд в порядку позовного (загального) провадження. Ухвалою суду від 14.02.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання сторони не з`явились, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 20.09.2019 о 01 годині 05 хвилин за адресою: м. Київ, вул. Стальського, 24, співробітниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 262095 відносно [PERSON] , який керував транспортним засобом «Hyundai», за порушення п. 2.5 ПДР України та вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.12.2019 провадження у справі відносно [PERSON] про притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] зазначав, що підставою для відшкодування моральної та матеріальної шкоди є, зокрема, незаконне винесення стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення серія ДПР18 № 262095 за ч. 1 ст. 130 КпАП України та у зв`язку з цим закриття справи про адміністративні правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 9 постанови від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з частиною першою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (далі - Закон України № 266/94-ВР) визначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 2 Закону України № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди у розмірах і у порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) викладено правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було сплачено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. За викладених обставин колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не вбачає підстав для відступлення від правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про те, що закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону № 266/94-ВР і не є у залежності від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу та чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. У постанові Верховного Суду від 05.02.2020 у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18) зазначено, що: «здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, не урахували, що дії працівників УПП м. Харкова щодо затримання позивача та складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини. Зважаючи на наведене, висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про відсутність у діях працівників УПП м. Харкова при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, передбачених статтями 173, 185 КУпАП винних дій, є помилковими». У постанові Верховного Суду від 26.01.2022 у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21) зазначено, що: «у справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було сплачено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом». Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладені, зокрема в постановах Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 686/16847/17 (провадження № 61-11590св18), від 22.07.2020 у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19), від 02.09.2020 у справі № 591/1001/17 (провадження № 61-39927св18), від 09.06.2021 у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21), від 26.01.2022 у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21) та від 07.09.2022 у справі № 289/2110/21 (провадження № 61-5136св22). Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Як вбачається з матеріалів справи, постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.12.2019 провадження в справі щодо [PERSON] закрито на підставі ч. 1 ст. 247 КпАП України у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення (а.с.10-11). Отже, з вказаного вбачається, що у зв`язку із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди, відповідно до ст. 1173, 1174 ЦК України, у зв`язку з незаконністю дій посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Що стосується розміру відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів виходить із такого. У позові, обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, заявник посилається на те, що дії працівників поліції щодо винесення стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення серія ДПР18 № 262095 за ч. 1 ст. 130 КпАП України завдали йому моральної шкоди, оскільки він хвилювався, переживав з приводу можливого зазнання громадського осуду. [PERSON] зазнав душевних страждань у зв`язку із притягненням його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, яке він не вчиняв. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. З урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали вказане провадження. Однак, суд звертає увагу, що позивачем не обґрунтований заявлений розмір моральної шкоди. Врахувавши конкретні обставини цієї справи, глибину завданої моральної шкоди, характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, вимоги розумності і справедливості, тривалості моральних страждань, суд вважає справедливою компенсацію у розмірі 2000,00 грн, що є достатнім для відшкодування завданої моральної шкоди. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.11.2021 у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21) зазначено, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Проте суди на це уваги не звернули та зробили помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку». Що стосується стягнення витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд виходить з наступного. Матеріалами справи підтверджується укладення позивачем Договору про надання адвокатських послуг № 487/1 від 09.10.2019 з АО «КУРС-8», керуючий справами - Вітрочак В.А. За змістом п. 3.3 Договору про надання адвокатських послуг замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати адвокатські послуги АО, також замовник дозволяє на розсуд АО зробити необхідні адвокатські послуги, визначені в Додатку № 1 згідно вказаних тарифів з відстрочкою платежу до 10 календарних днів. АО залишає за собою право відмовити в наданні адвокатських, юридичних послуг з відстрочкою платежу. На підтвердження виконання робіт позивачем долучено копію актів здачі-прийняття робіт, рахунки-фактури, платіжні доручення, квитанції та акт звірки взаємних розрахунків станом на 21.01.2020 між АО «КУРС-8» та [PERSON] . Звертаючись до суду, позивач статтями 133, 137 ЦПК України, Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» обґрунтовує встановлені законом підстави для стягнення в даному провадженні 10400,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в межах справи про адміністративне правопорушення, констатуючи сам факт понесення цих витрат та права на їх стягнення за нормами ЦПК України. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Отже плата за юридичні послуги належить до судових витрат, пов`язаних із розглядом справи. За своєю правовою природою витрати на правничу допомогу, що ґрунтуються на договірних відносинах, можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством. Витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні. Аналогічну правову позицію закріплено у постановах Верховного Суду України від 20.05.2009 у справі № 6-3261св08, від 27.01.2010 у справі № 6-11633св09, від 03.02.2010 у справі № 6-15773св09. У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 в справі № 925/1196/18 зазначено, що процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються включно за правилами, встановленими процесуальним законодавством. Таким чином, оскільки зазначені позивачем витрати на правничу допомогу в справі про адміністративне правопорушення № 755/15772/19 не є шкодою чи збитками в розумінні вимог ст.ст. 22, 1166, 1173 - 1175 ЦК України, не входять до складу ціни позову та не можуть стягуватися як матеріальні збитки чи шкода, оскільки є судовими витратами, що пов`язані з розглядом в суді справи про адміністративне правопорушення, випливають із процесуальних, а не матеріально-правових відносин, суд дійшов висновку про відмову в позові в частині стягнення 10400,00 грн витрат на правничу допомогу. Виходячи з цього суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної вимоги позивача. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Оцінивши докази в справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Частиною шостою статті 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Загальна сума задоволених вимог позивача складає 2000 грн. та з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 42 грн. 04 коп., оскільки у задоволенні майнової вимоги відмовлено в повному обсязі (840,80 грн судового збору), а в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 2000,00 грн. з 10000,00 грн заявлених (2000 х 100% : 10000 = 20 % х 2102=420,40). З урахуванням того, що позивач за позовом про відшкодування моральної шкоди завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади звільнений від сплати судового збору, суд прийшов висновку щодо часткового задоволення заявлених позовних вимог, судовий збір в розмірі 420,40 грн належить стягнути з відповідача на користь держави, а решту в розмірі 2522,40 грн. компенсувати в рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу, підтверджені договором про надання адвокатських послуг від 23.12.2019 № 544/1, актом здачі-прийняття робіт № ОУ-0000016, та копією квитанції від 21.01.2020 пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 352,94 грн (2000 грн (сума задоволених позовних вимог) х 3600 грн (сума правничої допомоги) /20400 грн (сума заявлених позовних вимог)).

Outcome: partial