Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

У серпні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що між ним та відповідачем було укладено у лютому 2019 року договір позики, за яким відповідачу передано 12\~000 доларів США, строк повернення позики встановлювався до 01.04.2022, але гроші відповідач вчасно не повернув. Просить стягнути з відповідача вказану суму боргу. 03.10.2023 відповідачем була подана заява пор визнання позову, у якій також він ставить питання про надання йому можливості повернути кошти протягом 3-5 років. Ухвалою суду від 06.09.2023 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 12.10.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав із зазначених підстав. У судовому засіданні відповідач позов визнав. Підтвердив, що дійсно отримав від позивача кошти за договором позики. Неповернення боргу пояснив відсутністю коштів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до розписки, оригінал якої було оглянуто у судовому засіданні, [PERSON] 04.02.2019 отримав у позику 12\~000 доларів у [PERSON] . Гроші позичив на придбання квартири за адресою [ADDRESS] . Зобов?язується повернути повну суму боргу до 01.04.2022 (а.с. 5). 10.07.2023 відповідачу була направлена вимога про виплату боргу (а.с. 4). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] було 12.02.2019 придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] . Обтяження на вказаний об?єкт нерухомого майна не зареєстровані (а.с. 51). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦПК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій\~статті 627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Аналіз викладених вище норм вказує, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. В силу статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Такі правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, що відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України є обов`язковими для застосування. Судом встановлено, що відповідач не виконав умови укладеного з позивачем договору позики, факт власноручного підписання якого та отримання спірної суми коштів відповідачем визнається. Строк виконання відповідачем обов`язку щодо повернення боргу сплинув, проте кошти повернуто не було, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума основного боргу у валюті, визначеній договором у розмірі 12 000 доларів США. На підставі ст. 141 ЦПК України у зв?язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 4388,40 грн., сплачений при зверненні до суду. Представником позивача заявлено клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8\~000 грн. Статтею 137 ЦПК України\~встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У позовній заяві представником позивача було зазначено про орієнтовний розмір витрат, який має понести позивач, на професійну правничу допомогу 8000 грн. Разом з позовною заявою надано копію договору про надання правової допомоги, пунктами 4.1 та 4.2 якого передбачено, що розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах цього договору про правову допомогу встановлюється за результатом обсягу виконаних робіт, який додається до акту приймання передачі виконаних робіт, але не менше авансового платежу гонорару адвоката. Авансовий платіж складає 3\~000 грн. (а.с. 6-9). Випискою з рахунку підтверджується оплата авансового платежа за цим договором в сумі 3\~000 грн (а.с. 5 зв.). Вказаними доказами підтверджується узгоджений між сторонами договору та фактично понесений розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3\~000 грн. Суду всупереч вимог ст. 137 ЦПК України не надано доказів, які б підтверджували заявлену представником позивача суму витрат на професійну правничу допомогу 8\~000 грн., зокрема, не надано акту приймання передачі виконаних робіт, про який зазначено в пункті 4.1 договору або інших доказів, які б підтверджували, що саме ця сума була узгоджена з клієнтом та він сплатив або зобов?язаний був її сплатити адвокату. У судовому засіданні представником позивача також не заявлено було про намір надати ці докази протягом п?яти днів з дня ухвалення рішення та не повідомлено причин неможливості подання цих доказів під час судового розгляду, що передбачено ч. 8 ст. 141 та ч. 1 ст. 246 ЦПК України. Відтак, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується сума витрат на професійну правничу допомогу 3\~000 грн., а не 8\~000 грн., як заявляє представник позивача. Відповідачем клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу не заявлено. На переконання суду розмір витрат на правничу допомогу - 3\~000 грн. підтверджений належними доказами, є співмірними зі складністю справи, фактично витраченим часом на представництво інтересів відповідача у суді, обсягом фактично виконаних адвокатом робіт, пов`язаних із представництвом інтересів клієнта. Відтак, вказані витрати також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved