Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій вказала, що рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 02 квітня 2013 року було розірвано шлюб між нею та відповідачем. Від шлюбу вони мають спільних дітей - синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 06 лютого 2015 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] . Від шлюбу вони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Діти [PERSON] та [PERSON] проживають з матір`ю та знаходяться на повному утриманні матері та вітчима. Батько не бере жодної участі у вихованні дітей та не спілкується з ними, всі питання щодо їх виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки зі сторони відповідача. На сьогоднішній день відповідач офіційно не працює, будь-якого майна у власності не має, має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 174494,78грн. Згідно рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 07 березня 2013 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 600 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Наразі таких аліментів, які стягуються з відповідача, в умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину, не достатньо для матеріального забезпечення дітей. Тому позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , внаслідок ухилення його від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, а також збільшити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на користь позивача на утримання дітей, визначивши їх у розмірі 1416,50 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, натомість її представник адвокат Божнюк Д.Ю. подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просить їх задовільнити та розглянути справу за відсутності позивача, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, зокрема, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання повторно не з`явився, не повідомивши суд причин своєї неявки, заяви та клопотання до суду від нього до суду не надходили. Представник заінтересованої особи органу опіки та піклування Дашівської селищної ради Гайсинського району Вінницької області Гудзінська І.В. в судове засідання не з`явилася, натомість подала до суду заяв, у в якій позовні вимоги підтримала повністю, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує, просить розглянути справу у її відсутність. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі письмових доказів та, враховуючи положення ст. 280 ЦПК України, ухвалити у справі заочне рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні у справі письмові докази, приходить до слідуючого висновку. Між сторонами виникли правовідносини, які ґрунтуються на вимогах ст. ст. 19, 150, 151-154, 164 - 166, 171 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Так, судом встановлено, що сторони по справі є батьками дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] (а.с.13) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] (а.с.14). Діти проживають з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та знаходяться на її утриманні, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї (а.с.20). Згідно характеристик на дітей, наданих КЗ «Дашівська спеціальна школа» Вінницької обласної ради, навчанням дітей займаються мати та вітчим (а.с.21,22). Батько дітей [PERSON] участі у вихованні дітей не приймає, аліментів за рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 07 березня 2013 року не сплачує, про що свідчить заборгованість по сплаті аліментної плати, яка станом на 01 серпня 2023 року становить 174494,78грн (а.с.17-19). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Дашівської селищної ради Гайсинського району Вінницької області № 139 від 22 вересня 2023 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дітей, виконавчий комітет Дашівської селищної ради Гайсинського району Вінницької області вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітніх дітей - синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є доцільним та відповідає інтересам дітей (а.с.46,47). Нормами статей 150, 155 СК України встановлено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні до неї батьківське піклування, зобов`язані виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Статтями 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із ст.3 "Конвенції про права дитини", прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. У свою чергу відповідач будь-яких заперечень по суті позовних вимог суду не надав, своєї участі у судових засіданнях не забезпечив, що додатково підтверджує небажання приймати участь у житті своїх дітей. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що має місце факт ухилення відповідачем [PERSON] від виконання батьківських обов`язків, оскільки останній не беруть участі у вихованні та утриманні дітей, про що свідчить і заборгованість по сплаті аліментів, не піклує ться про фізичний, духовний і моральний розвиток синів, проживає окремо від них, виявляє байдужість до власних дітей та взагалі самоусунувся і не спілкується з ними. Таким чином, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 169 СК України, відповідач, у разі зміни поведінки, способу життя та обставин, що були підставою для позбавлення її батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Що стосується позовних вимог про збільшення розміру аліментів, то суд виходить з наступного. Правовідносини, що є предметом спору у справі регулюються сімейним законодавством України. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 07 березня 2013 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 600 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 10-12). Як зазначає позивач, наразі в умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину, таких аліментів, які стягуються з відповідача не достатньо для матеріального забезпечення дітей, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений за рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Враховуючи зміст ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У відповідності до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховуються, зокрема, 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Така ж правова позиція викладена у постанові ВСУ від 05.02.2014 при розгляді справи №143цс13. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Позивачка, як одержувач аліментів, довела свої вимоги про збільшення розміру аліментів, зокрема тому, що на даний час змінився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, змінився вік дітей, а відповідно зросли витрати на забезпечення необхідних потреб дітей. Суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього судового рішення про стягнення аліментів змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам, вочевидь, не відповідає, а тому з вказаних підстав аліменти підлягають збільшенню. З огляду на встановлені вище обставини та вимоги закону, суд вважає, що враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дітей, матеріальне становище відповідача та стан його здоров`я, виходячи із закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір стягуваних з відповідача аліментів підлягає зміні з 600 грн щомісячно на обох дітей, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на 1416,50 грн щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття. Згідно з п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач при зверненні до суду з позовною заявою про стягнення аліментів судового збору не сплачувала, оскільки за правилами, визначеними стттями 5, 8 Закону України «Про судовий збір», звільнена від його сплати. Таким чином, з системного аналізу положень ЗУ «Про судовий збір» та ЦПК України, слідує висновок про те, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, його слід стягнути з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому враховуючи задоволення двох позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved