Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування завданих збитків. В обґрунтуванні\~позовних вимог\~позивач посилається\~на те,\~що 15.03.2021\~року позивач\~ [PERSON] \~уклала з\~громадянином [PERSON] \~договір купівлі-продажу\~нерухомого майна\~-\~квартири за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~посвідчений приватним\~нотаріусом Дніпровського\~міського нотаріального\~округу Кокосадзе\~Нодарі Михайловичем,\~запис про\~право власності\~№ 40980514\~від 15.03.2021\~р.\~Відповідно до\~умов п.\~3\~договору купівлі-продажу,\~продаж квартири\~було вчинено\~за 98980,\~00\~грн.\~Договором підтверджено,\~що продавець\~ [PERSON] \~одержав від\~покупця вказану\~суму грошових\~коштів до\~підписання договору\~купівлі -\~продажу.\~Розрахунок був\~проведений повністю,\~гроші продавцем\~отримані і\~з його\~боку відсутні\~будь-які\~претензії фінансового\~характеру.\~За ствердженням\~продавця [PERSON] \~відчужувана квартира\~на дату\~укладення договору\~купівлі-продажу\~нікому продана\~не була,\~не подарована,\~іншим способом\~не відчужена,\~під заставою,\~в тому\~числі податковою,\~забороною (арештом)\~не перебувала,\~судового спору\~щодо неї,\~а також\~будь-яких\~прав на\~неї у\~третіх осіб\~як в\~межах,\~так і\~за межами\~України не\~було.\~Однак на\~момент укладення\~договору купівлі-продажу\~в провадженні\~Індустріального районного\~суду м.\~Дніпропетровська перебувала\~цивільна справа\~№ 202/1562/21\~за позовом\~ [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~Біржі «Катеринославська\~нерухомість» про\~визнання недійсним\~договору купівлі-продажу,\~витребування майна\~з чужого\~незаконного володіння,\~скасування реєстраційних\~дій.\~05.08.2022\~року рішенням\~Індустріального районного\~суду м.\~Дніпропетровська у\~вказаній цивільній\~справі ухвалено\~рішення,\~відповідно до\~якого визнано\~недійсним договір\~купівлі-продажу\~нерухомого майна\~№ 1054-Н,\~а саме:\~квартири за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~загальною площею\~40,4\~кв.м,\~житловою площею\~25,9\~кв.м.,\~у житловому\~будинку літ.\~А-5\~на п`ятому\~поверсі,\~що складається\~з:\~1-\~коридор,\~2\~-\~ванна,\~3\~-\~туалет,\~4\~-\~кухня,\~5,6-\~житлові,\~І -\~балкон,\~укладений 06.06.2002\~року між\~ [PERSON] та\~ [PERSON] ,\~зареєстрований на\~біржі «Катеринославська\~нерухомість»; витребувано з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] , квартиру [ADDRESS] розташована за адресою: м. Дніпро, проспект Слобожанський (Газети Правди), будинок 121; поновлено [PERSON] її право на відповідне нерухоме майно, в тому числі шляхом запису про право власності № 40980514 від 15.03.2021 року 14:14:00, здійсненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кокосадзе Нодарі Михайловичем за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, серія та помер: 237, посвідченого 15.03.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Нодарі Михайловичем. Укладаючи оспорюваний правочин, а саме договір купівлі-продажу квартири від 15.03.2021 р. [ADDRESS] позивач як добросовісний набувач не знала і не могла знати про неможливість відчуження спірної квартири відповідачем. Враховуючи ту обставину, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2022 року, що набрало чинності, у цивільній справі № 202/1562/21 витребувано у [PERSON] нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , є всі підстави пред`явити до відповідача [PERSON] як до продавця квартири вимогу про відшкодування [PERSON] збитків, завданих вилученням у неї нерухомого майна за рішенням суду - суму, сплачену за придбання квартири в розмірі 98980,00 грн. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування завданих збитків 98980,00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору. Представник позивача [PERSON] , [PERSON] , надала суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала просила розглянути справу у її відсутність та відсутність позивача та не заперечувала проти винесення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив. У відповідності до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до положень частини першої\~статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 15.03.2021 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Н.М., зареєстровано в реєстрі №238, [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS] , літ.А-5 та складається з 1- коридор, 2- ванна, 3 туалет, 4 кухня, 5, 6 житлові, 1- балкон. Загальна площа квартири 40,4 кв.м., житлова 25,9 кв.м. Відповідно до п.3 договору продаж квартири було визначено за 98980,00 грн. Згідно рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2022 р. визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1054-Н, а саме: квартири [ADDRESS] , загальною площею 40,4 кв.м, житловою площею 25,9 кв.м., у житловому будинку літ. А-5 на п`ятому поверсі, що складається з: 1- коридор, 2 - ванна, 3 - туалет, 4 - кухня, 5,6- житлові, І - балкон, укладений 06 червня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований на біржі «Катеринославська нерухомість». Витребувано з чужого незаконного володіння [PERSON] , квартиру [ADDRESS] , загальною площею 40,4 кв.м, житловою площею 25,9 кв.м., у житловому будинку літ. А-5, на п`ятому поверсі, що складається з: 1 - коридор, 2 - ванна, 3 - туалет, 4 - кухня, 5,6 - житлові, І - балкон, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Поновлено [PERSON] , право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 40,4 кв.м, житловою площею 25,9 кв.м., у житловому будинку літ. А-5, на п`ятому поверсі, що складається з: 1 - коридор, 2 - ванна, 3 - туалет, 4 - кухня, 5,6 - житлові, І - балкон, що розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: - запису про рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Центр реєстрації бізнесу і нерухомості» Дібровської сільської ради Синельниківського району, Дніпропетровської області Дворецької Юлії Олексіївни, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер рішення: 39216552 від 16.01.2018 року 12:53:36; - запису про рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Васильєвої Ярослави Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер рішення: 40627703 від 13.04.2018 року 17:15:18; - запису про право власності № 24398325 від 15.01.2018 року 18:01:38,\~здійсненого державним реєстратором Комунального підприємства «Центр реєстрації бізнесу і нерухомості» Дібровської сільської ради Синельниківського району, Дніпропетровської області Дворецькою Юлією Олексіївною за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 1054-Н, укладеного 06 червня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованого на біржі «Катеринославська нерухомість»; - запису про право власності № 25715835 від 13.04.2018 року 16:56:09, здійсненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Васильєвою Ярославою Олександрівною за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, серія та помер: 217, посвідченого 13.04.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Васильєвою Ярославою Олександрівною; - запису про право власності № 40980514 від 15.03.2021 року 14:14:00, здійсненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кокосадзе Нодарі Михайловичем за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, серія та помер: 237, посвідченого 15.03.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Нодарі Михайловичем, а також, внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, запису про право власності [PERSON] , на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 40,4 кв.м, житловою площею 25,9 кв.м., у житловому будинку літ. А-5, на п`ятому поверсі, що складається з: 1 - коридор, 2 - ванна, 3 - туалет, 4 - кухня, 5,6 - житлові, І - балкон, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 02.07.1993 року, виданого трестом «Днепрогорстрой» на підставі розпорядження № П-107 від 02.07.1993 року, зареєстрованого в Дніпропетровському бюро технічної інвентаризації за номером 40п-97. Дане рішення набуло чинності 13.09.2022 р. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України, частини першої\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статей\~317\~і\~319 ЦК України\~саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). За своїм змістом договір купівлі-продажу є двостороннім, консенсуальним та відплатним правочином, метою якого є відчуження майна від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні. Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (частина перша\~статті 658 ЦК України). Тож розпоряджатися майном, за загальним правилом, може тільки власник. В оцінці факту володіння у цій справі Верховний Суд застосовує правовий висновок, викладений у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18), згідно з яким особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника. Факт володіння нерухомим майном (possessio) може підтверджуватися, зокрема державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Правова конструкція, за якою добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Факт незаконного відчуження та допущення продажу квартири не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача, проте, вочевидь, є підставою для виникнення обов`язку щодо відшкодування збитків, які завдані таким відчуженням. Тому задоволення віндикаційного позову і витребування спірної нерухомості у відповідача як добросовісного набувача на користь позивача призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод. Зазначені висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 645/4220/16-ц (провадження № 61-19921св18), від 20 травня 2020 року у справі № 199/8047/16-ц (провадження № 61-13212св19). Європейський суд з прав людини у справі «Каневська проти України» (§§ 46, 47 рішення від 17 листопада 2020 року, заява № 73944/11) зазначив, що при вирішенні майнового спору між кількома приватними особами національні суди, по суті, повинні були врівноважити конфліктуючі приватні інтереси з приводу спірного майна. При цьому вони спиралися на пункт 1 (3)\~статті 388 Цивільного кодексу, який національний законодавчий орган, діючи в рамках своєї широкої свободи розсуду відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції, прийняв рішення ввести у внутрішнє цивільне законодавство положення, що регулюють подібні ситуації в цій справі (тобто ситуацію, в якій як первісний власник майна, так і його сумлінний покупець мають конкуруючі права на нього). Суд не вважає\~і заявник не стверджував іншого\~що пункт 1 (3)\~статті 388 ЦК України, дозволяє власнику майна стягнути його з добросовісного набувача, якщо останній втратив його проти своєї волі, як такий, що суперечить статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Дійсно, у всіх державах-учасниках Конвенції законодавство, що регулює приватноправові відносини між фізичними особами, включає норми, що визначають наслідки цих правовідносин для поваги до власності і, в деяких випадках, примус однієї особи до передачі володіння іншій. Такі правила в принципі не можуть вважатися такими, що суперечать зазначеному положенню, якщо тільки будь-яка особа не буде довільно і несправедливо позбавлена майна на користь іншої особи («Zagrebacka banka d. d. v. Croatia», заява № 39544/05, від 12 грудня 2013 року, § 251). Статтею 22 ЦК України\~передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, у тому числі є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до частини першої\~статті 661 ЦК України\~у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. У разі, якщо позов власника про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено, покупець цього майна має право відповідно до\~статті 661 ЦК України\~звернутися до суду з вимогою до продавця про відшкодування збитків, завданих вилученням у нього товару за рішенням суду з підстав, що виникли до моменту його продажу. Відповідно за обставин, коли у добросовісного набувача бракує підстав для набуття права власності на спірне майно, у нього виникає право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок витребування у нього майна, позбавлення майна добросовісного набувача на користь іншої особи (попереднього законного власника майна) є справедливим. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про доведеність та обґрунтованість заявлених позовних вимог, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача збитки в розмірі 98980,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного,

Outcome: approved