Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

У серпні 2023 року фізична особа-підприємець [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про відшкодування збитків у порядку регресу зі спадкоємця у сумі 48 347,42 грн., а також судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно договору добровільного страхування наземного транспорту №11269171-02-10-01 від 13.08.2020 року, який укладено між ПрАТ «СК ВУСО» (страховик) та ТОВ «Фінпро Груп» (страхувальник), застрахованим автомобілем є авто марки «Toyota», д.н.з. [NUMBER] . 06.02.2021 року сталася ДТП за участі транспортного засобу марки «ВАЗ», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та застрахованого автомобіля марки «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , в результаті якої застрахований та належний ПрАТ «СК ВУСО» транспортний засіб було пошкоджено. Вина [PERSON] , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, у скоєнні ДТП встановлена постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 31.03.2021 року. Згідно ремонтної калькуляції №2097799 від 19.02.2021 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Toyota», д.н.з. [NUMBER] складає 204 187,73 грн. Згідно акту виконаних робіт №129954 від 13.03.2021 року та Акту виконаних робіт №131775 від 09.04.2021 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Toyota», д.н.з. [NUMBER] склала 178 347,42 грн. За заявою потерпілої особи, на виконання умов договору №11269171-02-10-01 від 13.08.2020 року, на підставі страхового акту, ПрАТ «СК ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 178 347,42 грн. При цьому, ПрАТ «УПСК», як страховик винної у ДТП особи, виплатило ПрАТ «СК ВУСО» у межах ліміту відповідальності суму страхового відшкодування у розмірі 130 000,00 грн. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодування складає 48 347,42 грн. Право вимоги стягнення вказаних збитків перейшло до ФОП [PERSON] за договором № 05/07/2021 про відступлення права вимоги від 05.07.2021 року, укладеного з ПрАТ «СК ВУСО». [INFO] [PERSON] помер, а [PERSON] успадкувала від спадкодавця земельну ділянку кадастровий номер 3224987200:01:003:022 та автомобіль. Посилаючись на норми ст.ст. 512, 993, 1218, 1282 ЦК України, Закону України «Про страхування», позивач звернувся до суду з даним позовом. У судовому засіданні, яке було проведено у режимі відеоконференції, представник позивача просив суд позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти позову та просила суд відмовити у його задоволенні. Як передбачено ч. 1 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулової Н.А. від 29.08.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання, витребувано належним чином звірені копії матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] 22.09.2023 року на адресу суду надішли витребувані ухвалою від 29.08.2023 року документи. Протокольною ухвалою суду від 30.10.2023 року відмовлено у долученні до матеріалів справи відзиву на позов, у зв`язку з порушенням строків його подання. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 06.02.2021 року приблизно о 20.15 год. в м. Києві по пр-ту Голосіївському 120, водій [PERSON] , керував автомобілем «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] , в стані алкогольного сп`яніння, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER] , що призвело до механічних пошкоджень. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер» (результат тесту 2,25 проміле), чим порушив п. 2.3б), 2.9а), 13.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 31 березня 2021 року у справі №752/5964/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік (а.с. 43-44). Згідно даних, що містяться у Єдиному реєстрі судових рішень, вказана постанова залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року. У відповідності з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди та керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння є встановленою та не підлягає доведенню. На момент скоєння ДТП авто марки «Toyota», д.н.з. [NUMBER] був застрахованим за Договором добровільного страхування наземного транспорту №11269171-02-10-01 від 13.08.2020 року, який укладено між ПрАТ «СК ВУСО» (страховик) та ТОВ «Фінпро Груп» (страхувальник) (а.с. 27-34). Згідно висновку про ринкову вартість КТЗ, ринкова вартість автомобіля марки «Toyota», д.н.з. [NUMBER] станом на 06.02.2021 року складає 391 229,26 грн. (а.с. 54). Згідно ремонтної калькуляції №2097799 від 19.02.2021 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Toyota», д.н.з. [NUMBER] складає 204 187,73 грн. (а.с. 47-52). Згідно акту виконаних робіт/послуг та передання/приймання автомобіля №129954 від 13.03.2021 року та Акту виконаних робіт/послуг та передання/приймання автомобіля №131775 від 09.04.2021 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Toyota», д.н.з. [NUMBER] склала 168 637,96 + 8 294,40 грн. = 176 932,36 грн. (а.с. 68-69). На підставі страхових актів, ПрАТ «СК ВУСО» виплатило суму стразового відшкодування власнику пошкодженого автомобілями марки «Toyota», д.н.з. [NUMBER] - ТОВ «Фінпро Груп» - у розмірі у загальному розмірі 178 347,42 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 60-61, 70-77). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «УПСК» на підставі Полісу АР №008984173 (а.с. 79). 31.05.2021 року ПрАТ «УПСК», як страховик винної у ДТП особи, у межах ліміту відповідальності за майнову шкоду, виплатило ПрАТ «СК ВУСО» суму страхового відшкодування у розмірі 130 000,00 грн. (а.с. 26). Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і покритим страховим відшкодування складає 176 932,36 грн. - 130 000,00 грн. = 46 932,36 грн. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. Положеннями ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, серед іншого, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положенням ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У відповідності з ч. 1 ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1. ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Отже, до ПрАТ «СК «Вусо» перейшло право вимоги до відповідача в межах завданої шкоди. У той же час, 05.07.2021 року між ПрАТ «СК «Вусо» та СПД ФОП [PERSON] укладено Договір № 05/07/2021 про відступлення права вимоги, за умовами якого до останнього перейшло право вимоги до [PERSON] на суму 48 347,42 грн. (с.а. 18-25). Відповідно до ст.512 ч. п.1 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ч.1 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, за Договором № 05/07/2021 про відступлення права вимоги до позивача перейшло право вимоги до [PERSON] на суму 48 347,42 грн. У серпні 2021 року Фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу. Оскільки [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , судом відмовлено у відкритті провадження на підставі п. 6 ч. 1 ст. 186 ЦПК України (а.с. 83-84). ФОП [PERSON] направлено до Фастівської міської державної нотаріальної контори заяву від 03.10.2021 року вимогу кредитора, на яку надано відповідь про заведення спадкової справи №241/2021 (а.с. 85-86). Згідно даних, що містяться у державному реєстрі речових прав, [PERSON] успадкувала від є власником земельної ділянки кадастровий номер 3224987200:01:003:022 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16.02.2023 року. Вказана земельна ділянка раніше належала [PERSON] (а.с. 88-89). Як вбачається з наданої державним нотаріусом до суду копії спадкової справи №241/202, спадкоємицею майна [PERSON] , померлого [INFO] є його дружина [PERSON] , яка отримала відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку № в реєстрі 1-116 та автомобіль № в реєстрі 1-117 (а.с.136,139). За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 1 та ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. За правилом ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Отже, [PERSON] є спадкоємцем померлого [PERSON] . Таким чином, оцінюючи належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (176 932,36 грн.) та відшкодованим страховим відшкодуванням (130 000,00 грн.) у розмірі - 46 932,36 грн. Розподіляючи судові витрати суд керується наступним. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). П. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1 073,60 грн. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При цьому, за умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З метою отримання професійної правничої допомоги ФОП [PERSON] уклав з Адвокатським об`єднанням «НДК Смарт Партнерз» Договір №2007/23 про надання правової (правничої) допомоги від 20.07.2023 р., за яким адвокатське об`єднання взяло на себе зобов`язання представництва та захисту інтересів клієнта в усіх установах незалежно від форм власності та в судах всіх інстанції України щодо захисту його інтересів (а.с. 92-93). Відповідно до розділу 4.1. Договору, сторони погодили, що розмір однієї години за надання правової допомоги становить 2 684,000 грн. Коригування вартості послуг правової (правничої) допомоги за договором визначається на підставі підписаних додаткових угод. На виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України керуючим партнером АО «НДК Смарт Партнерз» [PERSON] надано детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) на загальну суму 15 275,10 грн. Як вказано у додатковій постанові Верховного суду від 30.08.2023 року у справі №911/3586/21, критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як вбачається із змісту позовних вимог, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 48 347,42 грн. Судом було задоволено позов лише в частині стягнення 46 932,36 грн. Аналізуючи опис виконаних адвокатом робіт та наданих послуг варто зазначити, що перелік виконаного та витрачений на це час є дещо завищеним, оскільки на вчинення певних видів правої допомоги зазначено більший час, від реального, необхідного для цього кваліфікованому адвокату. Крім того, станом на 14.08.2023 року адвокат ще не подавав до суду клопотань та не представляв інтереси клієнта у судових засіданнях, оскільки саму позовну заяви подано до суду тільки 28.08.2023 року. Також слід вказати, що звернення до суду з позовами про стягнення страхового відшкодування носить масовий характер. З цих підстав суд вважає, що послуги адвокатів за даною категорією справ є стандартними послугами і тому не потребують великих професійних затрат. Витрати на послуги адвоката в розмірі 15 275,10 грн. за даною справою є неспівмірними із складністю справи та виконаних адвокатами робіт. Беручи до уваги вимоги ч.ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення даного позову, дотримуючись принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача до 3 000,00 грн. На думку суду, такий розмір витрат є обґрунтованим, враховуючи поведінку сторони позивача під час розгляду справи, професійну підготовку представника до її розгляду та значення даної справи для позивача.

Outcome: partial