Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

22.02.2023 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в особі законного представника [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS] , дана обставина підтверджується договором дарування квартири від 25.08.2004, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сербіним М.Г., зареєстровано в реєстрі за №1521. В цій квартирі до липня 2022 року була зареєстрована [PERSON] (прізвище після реєстрації шлюбу з [PERSON] - [PERSON] , яка є матір`ю та законним представником відповідача). Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02.11.2021 по справі №760/18166/19 [PERSON] визнано такою, що втратила право на користування житловим приміщенням: квартирою [ADDRESS] . Вказане рішення суду набуло чинності 13.12.2021 та було виконано у липні 2022 року шляхом зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується листом Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 26.07.2022 за №108-108/ОП/Р-554-1246. Згідно листа Солом`янської районної у м. Києві адміністрації від 15.09.2022 за №108-108/ОП/Р-554/1-1712 позивачу стало відомо, що станом на 13.09.2022 за вказаною вище адресою зареєстровано 4 особи, у тому числі відповідач - [PERSON] , дата реєстрації - 04.06.2021. Зазначає, що позивач згоди на таку реєстрацію не давав, відповідач не є членом сім`ї позивача. Також відповідач не є власником чи співвласником вказаної квартири. Факт не проживання відповідача в квартирі позивача підтверджується актом про не проживання особи від 02 листопада 2022 року та від 19 січня 2023 року, підписаним начальником ЖЕД №904 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва». Також, як в момент народження відповідача, так і в подальшому - його мати - [PERSON] - за вказаною вище адресою не проживали. Дані обставини встановлено рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02.11.2021, в мотивувальній частині якого, зокрема. зазначено, що [PERSON] тривалий час не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Відповідач був зареєстрований у квартирі тільки у зв`язку з тим, що його мати - [PERSON] на той час також мала в цьому житлі зареєстроване місце проживання (так як місце проживання дитини віком до 14 років реєструється лише за адресою місця проживання одного із батьків або інших законним представників). На підставі викладеного просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою за адресою: [ADDRESS] . 23.03.2023 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.03.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. 26.04.2023 до суду від третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області надійшов лист з проханням проводити розгляд справи у відсутності представника служби та прийняти рішення згідно інтересів дитини. 27.04.2023 до суду від позивача надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання за його відсутності та просив справу призначити до розгляду по суті. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач та його законний представник у судове засідання не з`явилися, про місце, час розгляду справи повідомлялися судом належним чином. Третя особа у судове засідання також не з`явилася, на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані письмові докази на підтвердження позовних вимог в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню враховуючи таке. Звертаючись до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позивач зазначив, що є власником квартири, в якій також зареєстрований відповідач у справі, однак в квартирі він не проживає та ніколи не проживав. Зазначає, що як власнику квартири це встановлює перешкоди в користуванні власністю. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] , дана обставина підтверджується договором дарування квартири від 25.08.2004 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сербіним М.Г., зареєстровано в реєстрі за №1521. Також, матеріалами справи встановлено, що у цій квартирі до липня 2022 року була зареєстрована [PERSON] (прізвище після реєстрації шлюбу з [PERSON] - [PERSON] , яка є матір`ю та законним представником відповідача [PERSON] ). Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02.11.2021 по справі №760/18166/19 [PERSON] визнано такою, що втратила право на користування житловим приміщенням: квартирою [ADDRESS] . Вказане рішення суду набуло чинності 13.12.2021 та було виконано у липні 2022 року шляхом знаття [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується листом Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 26.072022 року за №108-108/ОП/Р-554-1246. За приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація відповідача підтверджується даними Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, за відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та інформації з реєстру територіальної громади міста Києва за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 4 особи, в тому числі [PERSON] . На підтвердження факту не проживання в квартирі, судом досліджено Акти про не проживання за місцем реєстрації від 02 листопада 2022 року та від 19 січня 2023 року, згідно яких зазначено, що з 04.06.2022 відповідач та представник відповідача не проживають за місцем реєстрації. Крім того, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02.11.2021 по справі №760/18166/19 [PERSON] визнано такою, що втратила право на користування житловим приміщенням: квартирою [ADDRESS] . Відсутність відповідачів за адресою реєстрації підтверджується також поштовими повідомленнями про не можливість вручення судової повістки про виклик до суду, у зв`язку з відсутністю адресата за адресою місця проживання. Згідно положення ч. 4 ст. 29 ЦК України - місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Крім іншого, відповідно до п.16 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого Постановою КМУ від 07.02.2022 року № 265 - місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Матеріалами справи встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю [PERSON] , яку рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02.11.2021 року по справі №760/18166/19, визнано такою, що втратила право на користування житловим приміщенням: квартирою [ADDRESS] . Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Враховуючи, що квартира є власністю позивача, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічна норма міститься також у статті 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом. Отже, положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Як свідчать матеріали справи, [PERSON] , [INFO] не є членом сім`ї позивача та його реєстрація за спірною адресою була здійснена без згоди позивача,як власника майна. Відповідач також не є особою, яка в розумінні вимог закону має право на житловий сервітут на спірне житло. Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Матеріали справи не містять доказів поважних причин відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання понад 1 рік. Вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживає за місцем реєстрації без поважних причин понад 1 рік, а отже є підстави для визнання його таким, що втратив право користування житлом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно п. 26 Правил реєстрації місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника за формою згідно з додатком 1; рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; повідомлення територіального органу або підрозділу ДМС із зазначенням відповідних реквізитів паспорта померлої особи або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства (інформація територіального органу ДМС або територіального підрозділу ДМС, на території обслуговування якого зареєстровано місце проживання особи, про закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання або копія рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання чи скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні); підстав для проживання бездомної особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту (письмове повідомлення соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту); підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів). Відповідно до правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, пунктом 26 яких додатково закріплено підстави зняття особи з реєстрації місця проживання згідно якого, до таких підстав належить, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, наявність судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житлом є достатньою підставою для зняття її з реєстрації. Аналізуючи наведені норми законодавства та обставини, встановлені по справі, суд приходить до висновку, що позов про визнання [PERSON] такими, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , підлягає задоволенню. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, що наявні в матеріалах справи, інших суду надано не було про їх витребування питання не порушувалося. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі: 1 073 грн. 60 коп. На підставі ст. ст. 16, 319, 355, 369, 383,405 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-82, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved