Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] в інтересах яких діє адвокат Семененко С.М. звернулись в суд з позовом до відповідачів Великоберезовицької селищної ради, [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначають, що житловий будинок [ADDRESS] є колишнім робітничим двором та рахується за [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті останнього відкрилась спадщина в тому числі і на вказаний житловий будинок, яку вони прийняли спадщину, як такі, що постійно проживали з померлим на день смерті. Окрім них, спадщину також прийняв відповідач [PERSON] 13.03.2023 між ними та відповідачем [PERSON] , як спадкоємцями [PERSON] було укладено Договір про поділ спадщини, зареєстрований в реєстрі за №2-181, за умовами якого до них у власність переходить житловий будинок [ADDRESS] по частці. Разом з тим, у видачі свідоцтва про право на спадщину на відповідні частки вказаного житлового будинку державним нотаріусом їм було відмовлено, з підстав відсутності правовстановлюючих документів та державної реєстрації вказаного житлового будинку. Таким чином, позивачі просять: визнати [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на частину житлового будинку [ADDRESS] ; визнати [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на частину житлового будинку [ADDRESS] . Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.10.2023 відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. У судовому засіданні представник позивачів [PERSON] , [PERSON] - адвокат Семененко\~С.М. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача Великоберезовицької селищної ради в судове засідання не з`явився, попередньо звернувшись до суду із заявою у якій просить суд розгляд справи проводити за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте подав заяву, у якій вказав, що позовні вимоги позивачів визнає у повному обсязі та просить слухати справу у його відсутності. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будьякій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві, а також у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне: Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 11.09.1982 Тернопільським районним відділом ЗАГСу Тернопільської області, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] 11.09.1982 зареєстрували шлюб, у зв`язку з чим остання змінила прізвище на « [PERSON] ». [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Тернопільським районним відділом ЗАГСу Тернопільської області. Відповідно до інформаційної довідки №628 про технічний\~стан нерухомого\~майна від 15.09.2022, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, по обліку бюро, будинковолодіння [ADDRESS] рахується за [PERSON] . Згідно Інформаційної довідки №629 від 15.09.2023, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 01.01.2013 державна реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS] в бюро не проведена. [INFO] [PERSON] помер в м. Тернопіль, що вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 04.05.2022 Виконавчим комітетом Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області. Як слідує з довідок №\~508\~від 23.05.2022та\~№830\~від 15.09.2022\~виданих Великоберезовицькою\~селищною радою,\~в с.\~Петриків по\~вул.\~Подільська,\~буд.\~№29\~згідно погосподарської\~книги за\~1991-1995\~р.р.,\~за померлим\~ [PERSON] рахується\~житловий будинок\~з надвірними\~будівлями та\~спорудами,\~який відноситься\~до суспільної\~групи \~робітничий. За адресою: [ADDRESS] , на день смерті [INFO] [PERSON] [INFO] , разом з померлим проживали і були зареєстровані та проживають на даний час: дружина [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] ; дочка [PERSON] , [INFO] . 13.03.2023 державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темніковою Л.Г. було посвідчено Договір про поділ спадщини, зареєстрований в реєстрі за №2-181, укладений між спадкоємцями померлого [INFO] [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , згідно якого у власність дружини померлого [PERSON] переходить: частка житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] ; у власність дочки померлого [PERSON] переходить: частка житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] ; у власність сина померлого [PERSON] переходить: земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1126 га., яка розташована на території Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1021 га, яка розташована на території Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темнікової Л.Г. №919/02-31 від 09.05.2023, відмовлено [PERSON] та [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] , після смерті чоловіка та батька [PERSON] , померлого [INFO] , з підстав відсутності правовстановлюючого документа та державної реєстрації на вказаний житловий будинок. Згідно технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, який виготовлений 14.09.2022 Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації на замовлення [PERSON] , житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , побудований у 1990 році та має загальну площу 256,0 кв.м, житлова площа 98,8 кв.м. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5\~і зареєстроване в Міністерстві Юстиції України від 18.02.2002 за №157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачою свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність",\~Законом України від 07.12.1990 № 533-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25.12.1974 «Про державний нотаріат», постановою Ради\~Міністрів Української\~РСР від\~11.03.1985\~року №\~105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13.04.1979 за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12.04.1985 № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про\~порядок вчинення\~нотаріальних дій\~державними нотаріальними\~конторами Української\~РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради\~Міністрів УРСР\~від 11.03.1985\~№ 105 у 1985 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, суд вважає доведеним, що спірний житловий будинок на момент смерті належав спадкодавцю [PERSON] , який помер [INFO] . Відтак, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому будинковолодіння по [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, щодо складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини, як визначено ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Згідно з ч. 1ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу II "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за №\~296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Підпунктом 4.18 п. 4 глави 10 розділу II вказаного порядку передбачено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , є дружина [PERSON] , дочка [PERSON] та син [PERSON] , які прийняли спадщину, як такі, що постійно проживали з померлим [PERSON] на день смерті та уклали між собою договір про поділ спадщини від 13.03.2023, за умовами якого з поміж іншого, у власність дружини померлого [PERSON] переходить частка житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] , а у власність дочки померлого [PERSON] переходить: частка житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] . За умовами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 557/1209/16-ц, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18. Так само у листі Вищого господарського суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що до 2004 року нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. У п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва. Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30.12.2004) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Згідно з п. 84 постанови документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05.09.1992. Також відповідно до п. 42 вказаного вище Порядку документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05.08.1992, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Системний аналіз зазначених вище положень свідчить про те, що до 05.08.1992 законодавець не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на той час, не пов`язувало виникнення права власності на житлові будинки з господарськими будівлями і спорудами з державною реєстрацією такого права. Відтак, її відсутність не свідчить про відсутність права власності, а правові засади прийняті в експлуатацію об`єктів, побудованих до 05.08.1992 року, відсутні. Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна і містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. 14.09.2022 Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації на замовлення [PERSON] виготовлено технічний паспорт на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , згідно якого останній побудований у 1990 році, а відтак у відповідності до п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна цей будинок не є самочинним будівництвом і не потребує введення в експлуатацію. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Відтак судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] , будучи спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] , мають право на спадкування по частці житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , проте позбавлені можливості реалізувати свої спадкові права через органи нотаріату, як і підтвердити своє право власності на вказаний садовий будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу та державної реєстрації за спадкодавцем, на вказаний будинок. Аналізуючи вищенаведені обставини, враховуючи викладені вимоги законів, досліджені у судовому засіданні письмові докази, суд дійшов висновку, що спадкові права позивачів [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємців майна після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , підлягають захисту в судовому порядку, шляхом визнання за визнання за [PERSON] право власності на частку житлового будинку, загальною площею 256 кв.м., житловою площею 98,8 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в м. Тернопіль та визнання за [PERSON] право власності на частку житлового будинку, загальною площею 256 кв.м., житловою площею 98,8 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в м. Тернопіль. На підставі наведеного,

Outcome: approved