Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~20 липня 2015 року до Ржищівського міського суду Київської області надійшла вказана вище позовна заява, яку позивач мотивував тим, що в лютому 2015 року до Ржищівської міської ради Київської області надійшло колективне звернення жителів [ADDRESS] (всього 35 осіб), з вимогою зобов`язати громадянку [PERSON] - відповідача по справі, знести самочинно побудовані на землях загального користування об`єкти та споруди. У якості доказу, що підтверджує факт неправомірності зазначених вище дій відповідача, громадянами до свого звернення додано висновок судової земельно-технічної експертизи по цивільній справі 374/181/13-ц, складений 04 серпня 2014 року, в якому зокрема зазначено: «Межа між земельною ділянкою [PERSON] та проїздом загального користування, не відповідає встановленим в державному акті на право власності на земельну ділянку серії КВ №112158 конфігурації та фактичному користуванню [PERSON] ». Окрім того, даним висновком експертизи встановлено, що відповідачем фактично використовується земельна ділянка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 0,10 га, хоча земельна ділянка, кадастровий номер 3211300000:69:045:0001, яка належить відповідачеві відповідно до державного акта, серії КВ №112158 для будівництва та обслуговування жилого будинку має площу 0,1022 га. Зі сторони проїзду загального користування в державному акті лише один незначний поворот, а фактично є три незначні повороти та зміщення в сторону проїзду, відстань від кутового повороту (воріт) до межі сусідньої земельної ділянки гр. [PERSON] відповідно до державного акту становить 3,73 м., а фактично 4,43 м., що на 0,7 м. більше та налягає на проїзд. Загальна площа земельної ділянки, що фактично використовується [PERSON] за рахунок проїзду складає 15 кв.м.. \~ \~ \~ \~Експертом складено кадастровий план вищезазначеної земельної ділянки із зазначенням площі, що налягає на проїзд (схема 1, додаток № 1 висновку). Фактична межа між земельною ділянкою, яка перебуває у власності відповідача згідно зазначеного вище державного акта, та проїздом загального користування самовільно зайнятим нею, повинна проходити, як зазначено в додатку 1 до даного висновку, тобто від точки «2» на 13,62 м. в точку «3» на 14,28 м. до кута сполучення земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] в точку «4». Частиною 1 статті 374 ЦК України визначено, що суб`єктами права власності землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Згідно з правилами ч. ч. 1, 3 ст. 125 ЗК України право власності та постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником і користувачем документа, що посвідчує право власності чи постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Територіальні громади реалізують повноваження власника безпосередньо або через органи місцевого самоврядування та утворювані ними органи. Згідно ч. 1 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальної громадам сіл, селищ, міст є комунальною власністю. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають землі в межах населених пунктів, крім земель ділянок приватної та державної власне земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної комунальної власності" передбачено, що землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування комунальних підприємстві, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та державної власності. Згідно п. "а" ч. 4 ст. 83 ЗК України визначено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Як вбачається з висновку судової земельно-технічної експертизи, складеного 04 серпня 2014 року, відповідачем самовільно зайнято територію проїзду загального користування по [ADDRESS] , яка відноситься до земель комунальної власності і не може передаватись у приватну власність. Відповідно до п. г ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Пунктом "ж" частини 1 статті 91 ЗК України передбачено, що власники земельних ділянок зобов`язані за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої її зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф. Відповідно до ст. 386, 391 ЦК України, ст. 152 ЗК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном, в тому числі, і земельною ділянкою. З метою досудового врегулювання спору, виконавчий комітет Ржищівської міської рада Київської області звернулася до відповідача з листом у якому просила в тижневий строк звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, шляхом приведення фактичного користування земельною ділянкою у відповідність до державного акту серії КВ №112158 від 22.09.2003 року, кадастровий номер: 3211300000:69:045:0001. Вимога, викладена у зазначеному листі відповідачем була проігнорована. Відповідно до ч. 1 ст. 158 Земельного кодексу України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Оскільки вищезазначена вимога виконана не була, а Ржищівська міська рада змушена вирішувати дане питання у судовому порядку. Статтею 212 ЗК України визначено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих ділянок провадиться за рішенням суду. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому, власник майна як позивач, не зобов`язаний доводити неправомірність дій відповідача - він має довести факт існування перешкод у здійсненні користування та розпорядження майном. Як визначено ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved