Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

Зміст позовних вимог У грудні 2022 року [PERSON] , через представника - адвоката Забродіну Валерію Олександрівну, звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання видати ордер, в якому просить зобов`язати Деснянську районну в місті Києві державну адміністрацію визнати право користування житловим приміщенням та видати ордер на житлову площу розміром 18,8 кв.м в гуртожитку [ADDRESS] на сім`ю з трьох осіб у кімнаті № 120 на ім`я [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] 03.06.2015 від ВАТ «Київхімволокно» отримала ордер на житлову площу в гуртожитку [ADDRESS] на сім`ю з трьох осіб у кімнаті № 120 розміром житлової площі 18,8 кв.м. Через те, що ордер було надано на житлову площу, яку до видачі ордера займав орендар, який не звільняв кімнату, позивачка так і не змогла вселитись у надану житлову площу. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10.08.2017 у справі № 754/15694/16-ц, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 19.06.2019, визнано недійсним виданий ВАТ «Київхімволокно» ордер на житлову площу в гуртожитку № 115 від 03.06.2015 на ім`я [PERSON] за позовною заявою орендаря вказаного приміщення [PERSON] . ВАТ «Київхімволокно» згідно з ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.10.2016 у справі № 910/18271/16 перебувало в процедурі банкрутства, а ухвалою від 25.02.2019 було ліквідовано банкрута Відкрите акціонерне товариство «Київхімволокно». [PERSON] безліч разів зверталася до відповідача із заявами про видачу ордера на її ім`я, також з подібними заявами звертались адвокати, проте жодного результату це не дало. Починаючи з дати надання ордера усі комунальні платежі сплачувала позивачка. На сьогодні в кімнаті за адресою: [ADDRESS] , ані орендар, який оспорював правомірність надання ВАТ «Київхімволокно» ордера на житлову площу в гуртожитку № 115 від 03.06.2015 на ім`я [PERSON] , [PERSON] , ані будь-яка інша особа фактично не проживають. Позивачка вважає, що у неї наявні правові підстави для визнання за нею право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , оскільки кімнату у гуртожитку за адресою [ADDRESS] позивач отримала законним шляхом, не має іншого житла, це житлове приміщення є єдиним місцем її реєстрації, тому вона стверджує, що має достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а зазначена кімната у гуртожитку, є її житлом у розумінні статті 8 Конвенції, що надає підстави для захисту права на користування спірним нерухомим майном у обраний позивачем спосіб. Згідно з відповіддю Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації станом на 16.07.2021 не видавались ордери на кімнати № 120, 50, 94, Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) не володіє інформацією про надання ордеру на житлову площу в гуртожитку [ADDRESS] у кімнаті №120 , тобто колишній орендар вказаного приміщення [PERSON] , який оскаржив рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10.08.2017, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 19.06.2019, законно виданий ВАТ «Київхімволокно», ордер на житлову площу в гуртожитку № 115 від 03.06.2015 на ім`я [PERSON] за позовною заявою (справа № 754/15694/16-ц) не звертався за видачею ордеру на його ім`я. У зв`язку з тим, що [PERSON] давно не проживає у гуртожитку [ADDRESS] у кімнаті № 120, позивачка стверджує, що кімната № 120 звільнена, а тому, на її думку, вона має право на отримання ордера вже від Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації у гуртожитку [ADDRESS] у кімнаті № 120. Іншого житла позивачка не має, вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 19.03.2002, сплачує за кімнату комунальні платежі. Однак Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація відмовляється надавати ордер на житло позивачці. Відзив на позовну заяву У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить суд [PERSON] в задоволенні позову відмовити повністю. У відзиві йдеться про те, що ані позивачка, ані її сини до спірної кімнати не заселялись та у ній не проживали. Тому, посилання позивачки на те, що спірна кімната є її житлом у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є недоцільним. Представник відповідача зазначає, що у провадженні Деснянського районного суду м. Києва знаходилась цивільна справа № 754/15694/16-ц за позовом [PERSON] до Відкритого акціонерного товариства «Київхімволоконо», третя особа: [PERSON] про визнання недійсним ордеру, виданого на житлове приміщення. Своїм рішенням від 06.06.2017 Деснянський районний суд м. Києва відмовив [PERSON] у задоволенні позовних вимог. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10.08.2017, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 19.06.2019, рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] , а саме: ордер, виданий [PERSON] ВАТ «Київхімволокно» на право користування кімнатою № 120 у гуртожитку за вищевказаною адресою, визнаний недійсним. За твердженням представника позивача, вищенаведене повністю спростовує доводи позивачки про те, що спірну кімнату вона отримала законним шляхом. Відповідачем не оспорюється і не заперечується факт укладення позивачкою відповідних договорів з підприємствами-постачальниками житлово-комунальних послуг. Однак вказані договори не є правовою підставою для визнання за особою права користування жилим приміщенням та видачі їй відповідного ордеру на жиле приміщення. Звертаючись до суду з позовною вимогою про визнання права користування спірною кімнатою, позивачка не вказує, які саме неправомірні дії відповідача посягають на її право проживати у спірній кімнаті, перешкоджають їй користуватись спірною кімнатою, а також не зазначає, якими саме доказами підтверджується вчинення відповідачем неправомірних дій, якими порушуються житлові права позивачки. Позивачкою до суду не надано будь-яких доказів на підтвердження порушення відповідачем її житлових прав та охоронюваних законом інтересів в межах спірних правовідносин. Відповідачем не заперечується і не спростовується, що позивачка двічі зверталась до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації з заявами від 02.03.2021 та від 17.05.2021, у яких просила прийняти рішення про надання їй та членам її родини житлової площі у гуртожитку за вказаною вище адресою та видати відповідний ордер. Листами від 16.03.2021 та від 21.05.2021 відповідач повідомляв позивачку про результат розгляду її звернень, зазначивши, зокрема, що житлова площа громадянам, які потребують поліпшення житлових умов, надається відповідно до вимог чинного житлового законодавства України, у порядку черговості. Тому доводи позивачки про те, що вона безліч разів зверталась до відповідача із заявами про видачу ордера не відповідають дійсності. Відповідно до положень частини другої статті 128 Житлового кодексу України жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім 'ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. Приписами статті 129 Житлового кодексу України встановлено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Таким чином, вищенаведені правові норми містять вичерпний перелік юридичних осіб, правомочних видавати ордери на жилі приміщення у гуртожитках. Відповідно до пункту 6 Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2018 № 498, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає особі ордер за формою згідно з додатком, який є єдиним документом, що підтверджує право вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація як орган державної влади, суб`єкт владних повноважень не належить до кола юридичних осіб, зазначених у статтях 128 та 129 Житлового кодексу України, а також не є органом місцевого самоврядування у розумінні Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Право видачі ордерів на жилі приміщення в гуртожитках мешканцям, які постійно в них проживають, зареєстровані та перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, делеговане Деснянській районній в місті Києві державній адміністрації Київською міською радою та закріплене у пункті 3 рішення Київської міської ради від 24.05.2012 № 596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м. Києва» (у редакції від 13.11.2013 № 473/9961). Разом з тим, позивачка та її сини до спірної кімнати не заселялись, у ній не проживають і не проживали, відтак дія вказаного вище рішення Київської міської ради на [PERSON] та членів її родини не поширюється. Представник відповідача зазначає, що ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Доводи позивачки відносно того, що спірна кімната є вільною, не відповідають фактичним обставинам справи і повністю спростовуються таким. Деснянським районним судом м. Києва була розглянута цивільна справа № 754/13418/16-ц за позовом [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, Відкрите акціонерне товариство «Київхімволокно», про виселення. Своїм рішенням від 22.09.2020 Деснянський районний суд м. Києва повністю відмовив [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , у задоволенні позовних вимог, виснувавши, що у позивачів відсутні правові підстави для зайняття спірної кімнати гуртожитку. Вказане рішення суду першої інстанції не оскаржувалось і набрало законної сили. Додатково представник відповідача повідомив, що Деснянським районним судом м. Києва була розглянута цивільна справа № 754/5949/15-ц за позовом Відкритого акціонерного товариства «Київхімволокно» до [PERSON] про виселення з незаконно зайнятого житлового приміщення. Своїм рішенням від 28.08.2015 Деснянський районний суд м. Києва повністю відмовив Відкритому акціонерному товариству «Київхімволокно» у задоволенні позовних вимог про виселення [PERSON] . Вказане рішення суду першої інстанції не оскаржувалось і набрало законної сили. Вказаними вище судовими рішеннями, що набрали законної сили підтверджено, що у кімнаті [ADDRESS] проживає [PERSON] . При цьому, що Верховний Суд у постанові від 19.06.2019 виснував, що [PERSON] займає спірну кімнату на законних підставах, а саме: на підставі договору найму, що в установленому законом порядку не припинений і не розірваний. Рух справи Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07.12.2022 вказану позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. Від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 03.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. 12.01.2023 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву та заява про залучення до участі у справі у процесуальному статусі третьої особи на стороні відповідача - [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 02.03.2023 заяву представника Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про залучення до участі у справі третьої особи задоволено. Залучено до участі у справі [PERSON] як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача. 21.06.2023 представником позивача подано клопотання про долучення доказів та клопотання про витребування інформації. 22.06.2023 представником позивача подано заяву про виклик та допит свідків. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 22 червня 2023 року клопотання представника [PERSON] - адвоката Забродіної Валерії Олександрівни про витребування інформації задоволено. Витребувано у Житлово-експлуатаційної дільниці 301 інформацію про те, хто фактично проживає в гуртожитку [ADDRESS] станом на червень 2023 року. 03.07.2023 від Житлово-експлуатаційної дільниці 301 надійшла відповідь на ухвалу від 22.06.2023. Ухвалою суду від 06.09.2023, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті. У судовому засіданні 26.10.2023 допитано свідка [PERSON] . Позивач та її представник просили суд задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Фактичні обставини справи, встановлені судом 04.03.2002 ВАТ «Київхімволокно» видано ордер на житлову площу в сімейному гуртожитку на період роботи в ВАТ «Київхімволокно» за № 2041 [PERSON] та її сину [PERSON] на право зайняття житлової площі в сімейному гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , розміром 18 кв.м на 3 поверсі (а.с. 85). На вказаній підставі 19.03.2002 у паспорті [PERSON] був проставлений штамп про реєстрацію її місця проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). 03.06.2015 ВАТ «Київхімволокно» позивачці було видано ордер на житлову площу у гуртожитку [ADDRESS] на сім`ю з трьох осіб (позивачка та її сини) у кімнаті № 120 розміром житлової площі 18,8 кв.м (а.с. 10, 11). З паспорту позивачки слідує, що після штампу про реєстрацію її місця проживання 19.03.2002 за адресою: [ADDRESS] , було проставлено штамп про реєстрацію її місця проживання за цією ж адресою, але в кімнаті № 120, без проставлення штампу про зняття її з реєстраційного обліку з кімнати № 50 (а.с. 8). На підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 07.08.2015 № 762 «Про безоплатне прийняття гуртожитку та зовнішніх інженерних мереж відкритого акціонерного товариства «Київхімволокно» до комунальної власності територіальної громади міста Києва», гуртожиток на [ADDRESS] був прийнятий до комунальної власності територіальної громади міста Києва та переданий до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 17.02.2016 № 86 «Про затвердження акта приймання-передачі гуртожитку на [ADDRESS] в комунальну власність територіальної громади міста Києва та до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації», затверджений відповідний акт приймання-передачі гуртожитку за вказаною вище адресою в комунальну власність територіальної громади міста Києва та до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (а.с. 40-46). Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2016 у справі № 910/18271/16 порушено провадження у справі про банкрутство ВАТ «Київхімволокно», а ухвалою вказаного суду від 25.02.2019 ліквідовано банкрута Відкрите акціонерне товариство «Київхімволокно», як юридичну особу у зв`язку з банкрутством (а.с. 25-27). Також з матеріалів справи вбачається, що 01.01.2010 між ВАТ «Київхімволокно» та [PERSON] укладено договір найму (оренди) житла, за яким наймодавець передав у користування наймачу жилу площу, що знаходиться в кім. [ADDRESS] (а.с. 28, 29). Після проведення інвентаризації житлових приміщень в гуртожитку на [ADDRESS] змінилася нумерація кімнат гуртожитку, зокрема, кімната № 50 , у якій проживає позивачка, перенумерована у кімнату № 94 , а спірна кімната № 97 перенумерована у кімнату № 120. Слід зауважити, що ВАТ «Київхімволокно» звернулося до суду із позовом [PERSON] про виселення із спірної кімнати без надання іншого жилого приміщення. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 серпня 2015 року у справі № 754/5949/15-ц в задоволенні позову ВАТ «Київхімволокно» до [PERSON] про виселення із спірної кімнати без надання іншого жилого приміщення відмовлено. Вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, було встановлено, що договір найму, укладений між ВАТ «Київхімволокно» та [PERSON] 02 січня 2013 року, не втратив свою чинність у зв`язку із втратою зміни власника, відповідачем протягом року дії договору не виявлялось бажання припинити дію договору та питання щодо розірвання зазначеного договору позивачем не порушувалось (а.с. 96, 97). У грудні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ВАТ «Київхімволокно», третя особа [PERSON] про визнати недійсним ордеру № 115, виданого ВАТ «Київхімволокно» на ім`я [PERSON] на право користування кімнатою [ADDRESS] . Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10.08.2017 у справі № 754/15694/16-ц, яке залишено без змін постановою Верховного Суду від 19.06.2019 позовні вимоги [PERSON] задоволено, визнано ордер, виданий ВАТ «Київхімволокно», [PERSON] на право користування кімнатою [ADDRESS] недійсним (а.с. 86, 87, 31, 32). Зокрема, Верховний Суд у постанові від 19.06.2019 у справі № 754/15694/16-ц погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що ордер на спірну житлову площу було видано з порушенням вимог статті 58 ЖК України, оскільки ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Орім того, [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, Відкрите акціонерне товариство «Київхімволокно» про виселення [PERSON] зі спірної кімнати № 120. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 вересня 2020 року у справі № 754/13418/16-ц у задоволенні позову [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, Відкрите акціонерне товариство «Київхімволокно» про виселення відмовлено з тих підстав, що у позивачів відсутні правові підстави для зайняття спірної кімнати гуртожитку (за адресою [ADDRESS] ), а доказів, які б свідчили про порушення житлових прав позивачів на спірне житло саме відповідачем суду не надано. З матеріалів справи вбачається, що позивач зверталася до відповідача з листами від 02.03.2021 та від 18.05.2021, в яких просила видати їй ордер на кімнату [ADDRESS] (а.с. 12, 13, 88). У відповіді Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 16.03.2021 та від 21.05.2021 зазначається, що згідно з матеріалами облікової справи № 23133, родина позивачки у складі 3 особи (вона, два сина) перебуває на квартирному обліку в Деснянській районній в місті Києві державній адміністрації з 01.11.2011 для надання житла на загальних підставах. Станом на 11.03.2021 номер черговості родини - 4161. При надходженні житла від Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та настанні черговості, житлом родину позивача буде забезпечено відповідно до вимог чинного законодавства України. У частині, що стосується надання Відкритим акціонерним товариством «Київхімволокно» позивачці кімнати [ADDRESS] , повідомлено, що Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація не є правонаступником даного підприємства, та не може регулювати правовідносини між ВАТ «Київхімволокно» та працівником (колишнім працівником) даного підприємства, уповноважена вчиняти дії за інших юридичних осіб (а.с. 14, 89). Свідок [PERSON] показала, що вона проживає у гуртожитку на [ADDRESS] . [PERSON] орендував кімнату у гуртожитку, але не проживає у кімнаті з 2018 року та на даний час у кімнаті № 120 ніхто не проживає. Зазначила, що перші три поверху гуртожитку заселялись працівниками підприємства та їх сім`ями, на четвертому та п`ятому поверхах кімнати здавались в оренду, а реєстрація місця проживання ставилась за гуртожитком. Перед передачею гуртожитку Деснянській районній в місті Києві державній адміністрації було проведено інвентаризацію та змінено нумерацію кімнат і під нову нумерацію кімнат видавався ордер, тоді всім і проставили додаткову реєстрацію місця проживання. Норми права та мотиви суду Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Згідно зі ст. 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У п. 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Те, чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (див. також рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, п. 63). У справі «Прокопович проти росії» № 58255/00 встановлено, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла з невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. Згідно з ч. 1, 2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. Стаття 129 ЖК України передбачає, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Пунктом 3 рішення Київської міської ради від 24.05.2012 № 596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м. Києва» делеговано районним в місті Києві державним адміністраціям право видачі ордерів на жилі приміщення в гуртожитках мешканцям, які постійно в них проживають, зареєстровані та перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Верховний Суд у постанові від 17 листопада 2021 року у справі № 759/3119/16-ц (провадження № 61-19109св20) зазначив, що згідно із частинами першою, другою статті 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Аналіз наведеного положення свідчить про те, що жиле приміщення, на вселення в яке видається ордер, повинно бути не тільки фактично, а й юридично вільним. Ордер не може бути виданий також і на жиле приміщення, якщо в ньому будь-яка особа (хоча б й не на законних підставах) проживає. Відповідний орган місцевого самоврядування, органи з управління житловим фондом до видачі ордера повинні вжити заходів з метою звільнення спірного приміщення. Так само надане жиле приміщення повинно бути юридично вільним від прав третіх осіб на нього, тобто таке житло повинно перебувати на балансі відповідного органу місцевого самоврядування та на нього не повинно існувати прав власності, користування або будь-яких інших майнових прав у третіх осіб. Ордер на житлове приміщення може бути визнаний недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень (ст. 59 ЖК України). Згідно з правовим висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-2556цс16, ордер на жилу площу в гуртожитку може бути видано лише на вільну жилу площу за спільним рішенням адміністрації та відповідного профспілкового комітету підприємства, установи організації, і цей ордер є єдиною підставою для вселення в жиле приміщення. Відповідно до рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті вказаної конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зв`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло. Як встановлено вище, позивачці було надано право на зайняття кімнати № 50 (після зміни нумерації кімната № 94 ) у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] розміром 18 кв.м на 3 поверсі на підставі ордеру № 2041 від 04.03.2002, де і було з 19.03.2002 зареєстроване її місце проживання. У цій же кімнаті № 94 позивачка проживала і проживає станом на день ухвалення рішення у цій справі. З 10.08.2017 правова підстава для зайняття позивачкою спірної кімнати № 120 відпала, адже ордер № 115 від 03.06.2015 на ім`я [PERSON] щодо користування кімнатою [ADDRESS] визнано недійсним рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10.08.2017 у справі № 754/15694/16-ц, яке залишено без змін постановою Верховного Суду від 19.06.2019. У спірній кімнаті № 120 гуртожитку позивачка ніколи не проживала. Як зазначає сама позивачка, що хоча її зареєстрованим місцем проживання є [ADDRESS] , вона так і не змогла вселитися у надану житлову площу. Судом встановлено, що реєстрація місця проживання у спірній кімнаті № 120 була проведена на підставі ордера № 115 від 03.06.2015, який згодом було визнано недійсним. При цьому, первинна реєстрація місця проживання позивачки у гуртожитку здійснена 19.03.2002, і ця ж дата була вказана і для повторної реєстрації. З огляду на зазначене, у розумінні пункту 1 статті 8 Конвенції позивачка не довела наявності достатніх і тривалих зв`язків із спірною кімнатою [ADDRESS] , адже вона ніколи не проживала у спірній кімнаті № 120 , а правова підстава для її зайняття визнана недійсною у судовому порядку. Позивачка вказує, що здійснює оплату комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] на підставі укладених нею договорів, а саме договору від 01.10.2015 № 0138960 про надання послуг і централізованого постачання холодної води та водовідведення, договору від 12.01.2016 № Т-70530116 про надання населенню послуг з газопостачання, договору від 10.08.2016 № 069142801200200 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню. Слід зауважити, що доказів оплати комунальних послуг матеріали справи не містять, натомість вищевказані договори укладались позивачкою до 10.08.2017, тобто до моменту визнання ордеру № 115 від 03.06.2015 недійсним, і такі договори не є правовою підставою для визнання за особою права користування жилим приміщенням та видачі їй відповідного ордеру на жиле приміщення. Також позивачка, посилаючись на те, що в кімнаті № 120 ніхто не проживає, вважає, що вона має право на отримання ордеру. Однак щодо таких доводів слід зазначити, що як [PERSON] у 2020 році, так і ВАТ «Київхімволокно» у 2015 році було відмовлено у їхніх позовах про виселення [PERSON] із спірної кімнати № 120, що підтверджується рішеннями Деснянського районного суду м. Києва від 28 серпня 2015 року у справі № 754/5949/15-ц та від 20 вересня 2020 року у справі № 754/13418/16-ц. Доказів того, що на час розгляду справи кімната [ADDRESS] юридично вільна від прав третіх осіб на неї, тобто таке житло перебуває на балансі відповідного органу місцевого самоврядування та на нього не існує прав власності, користування або будь-яких інших майнових прав у третіх осіб матеріали справи не містять. Підсумовуючи наведене суд приходить до висновку, що підстав для визнання права користування позивачки житловим приміщенням - кімнатою [ADDRESS] , немає, оскільки: 1) позивачка ніколи не проживала у кімнаті [ADDRESS] , та не довела достатнього триваючого зв`язку з цим житлом, наявність чи відсутність реєстрації самі по собі не можуть бути підставою встановлення такого зв`язку; 2) ордер, який надавав позивачці право користуватися кімнатою [ADDRESS] визнано недійсним у судовому порядку; 3) договори про надання комунальних послуг, що укладені до визнання ордеру недійсним, не є правовою підставою для визнання за особою права користування жилим приміщенням; 4) рішеннями судів відмовлено у виселенні [PERSON] , і доказів того, що спірна кімната [ADDRESS] є юридично вільною від прав третіх осіб не надано. Не може залишитися і поза увагою спосіб захисту обраний позивачкою, адже позивачка просить зобов`язати Деснянську районну в місті Києві державну адміністрацію визнати право користування житловим приміщенням, ототожнюючи різні способи захисту - виконання зобов`язання в натурі та визнання суб`єктивного права судом. Щодо вимоги позивачки видати ордер на житлову площу розміром 18,8 кв.м в гуртожитку [ADDRESS] на сім`ю з трьох осіб у кімнаті № 120 на ім`я [PERSON] , то слід зазначити, що пункт 3 рішення Київської міської ради від 24.05.2012 № 596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м. Києва» чітко визначає за наявності, яких трьох умов відповідач може видати ордер на жилі приміщення в гуртожитках (мешканцям, які постійно в них проживають, зареєстровані та перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов). Умова щодо постійного проживання позивачка у спірній кімнаті [ADDRESS] , не дотримана, тому підстав для задоволення вимоги позивачки про видачу їй ордера на спірну кімнату немає. Отже, позовні вимоги [PERSON] до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, [PERSON] про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання видати ордер є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed