Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

27.09.2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до АТ «Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц» про стягнення заборгованості по заробітній платі з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначає, що з 01.08.2012 року працювала у АТ «Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц» на посаді референта керівника підприємства. 02.12.2022 року звільнена з підприємства на підставі п. 1 ст. 36 КУпАП. Однак, з нею не здійснено повний розрахунок у день звільнення та не виплачено заборгованість по заробітній платі. Просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 15486,05 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції, 3 відсотки річних у розмірі 807,36 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.12.2023 року по 03.06.2023 року у розмірі 75306,84 грн., моральну шкоду у розмірі 30\~000 грн. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29.09.2023 року відкрито провадження за вказаним позовом та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Автозаводського районного суду м. Кременчука відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. Копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви з додатками відповідачу вручено 12.10.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Разом з тим, у встановлений в ухвалі строк відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8\~ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, давши аналіз та оцінку наданим доказам, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено,\~що[PERSON] у період з 01.08.2012 року по 02.12.2022 року перебувала у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц», що підтверджується записами в трудовій книжці серія [NUMBER] . \~ \~ \~ \~02.12.2022 [PERSON] звільнено з посади референта керівника підприємства за угодою сторін, що підтверджується випискою з наказу директора АТ «Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц» № 81/ос від 02.12.2022 року. Згідно довідки АТ «Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц» від 21.07.2023 року № 107 залишок невиплаченої заробітної плати [PERSON] становить 28 673,25 грн.: за січень 2022 року 2149,71 грн.; за лютий 2022 року 7572,32 грн.; за березень 2022 року 1537,42 грн.; за грудень 2022 року 17413,80 грн. [PERSON] виплачено частину заборгованості по заробітній платі: 11.08.2023 року у розмірі 2000 грн., 16.08.2023 року у розмірі 3722 грн., 18.08.2023 року у розмірі 3537,42 грн., 24.08.2023 року у розмірі 4213,80 грн., 15.09.2023 року у розмірі 3500 грн., що підтверджується виписками з карткового рахунку відкритого у АТ КБ «ПриватБанк». Таким чином, розмір заборгованості по заробітній платі становить 11700,03 грн. (28673,25 грн. 16973,22 грн.). Відповідно до\~ст.47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Згідно \~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідач вимоги ст.ст. 47,\~116 КЗпП України\~не виконав, повного розрахунку в день звільнення не провів. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в розмірі 11700,03 грн. \~ \~ \~ \~Однак, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми, за період з 01.02.2022 по 10.08.2023 року, задоволенню не підлягають з огляду на викладений правовий висновок щодо відсутності підстав для застосування приписів статті 625 ЦК України до трудових правовідносин, які регулює спеціальне законодавство, наведений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 757/14073/16-ц (провадження\~\~№ 61-29305сво18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц (провадження № 14-429цс19), оскільки частина 2 статті 625 ЦК України не застосовується до трудових відносин, які виникли у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні працівника з роботи та несвоєчасною виплатою заробітної плати, адже такі відносини врегульовані нормами трудового права. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівнику його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 1\~ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз`яснено в п. 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Суд зазначає, що передбачений ч. 1\~ст. 117 КЗпП України\~обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі\~статті 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Аналогічні правові висновки містяться у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.03.2013 року у справі № 6-15цс13, від 03.07.2013 року у справі № 6-64цс13, від 21.01.2015 року у справі № 6-195цс14. З моменту звільнення та на момент звернення позивача із позовом до суду у АТ «Кременчуцьке\~кар`єроуправління «Кварц» існує заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, таким чином підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки. У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 523/18850/14-ц зроблено висновок, що відповідно до пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 8\~лютого 1995\~року №\~100 (далі - Порядок) основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку). Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Ураховуючи, що звільнення позивача сталося 02.12.2022 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих нею за попередні два місяці роботи. Згідно довідки АТ «Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц» від 21.07.2023 року № 107 про заробітну плату та інші доходи за 2022-2023 р. вбачається, що [PERSON] у лютому 2022 року нарахована заробітна плата у розмірі 9585,88 грн., у березні 2022 року 3470,22 грн. Таким чином, заробітна плата позивача за лютий-березень 2022 року становить 13056,10 грн. (лютий 2022р. 9585,88\~ грн. + березень 2022 р. 3470,22 грн.) за 41 робочих днів. В лютому 2022 року 20 робочих днів, у березні 2022 року 22 робочих днів, всього 42 робочих днів. Розмір\~середньоденної заробітної\~плати позивача\~складає:\~13056,10\~/ 42 = 310,86 грн. Позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 6 місяців. В зв`язку\~з викладеним,\~суд приходить\~до висновку\~що з\~відповідача на\~користь позивача\~підлягає до\~стягнення середній\~заробіток за\~час затримки\~розрахункових при\~звільненні за\~період з\~03.12.2022\~року по\~03.06.2023,\~що складає\~130\~робочих днів\~у розмірі\~40\~411,80\~грн.\~(310,86\~грн. х 130 робочих днів = 40 411,80 грн.) [PERSON] просить відшкодувати завдану моральну шкоду, визначаючи розмір грошової компенсації у розмірі 30 000 грн. Позивач зазначає, що завдана їй моральна шкода полягає у душевних переживаннях пов`язаних з невиплатою заробітної плати, внаслідок чого була позбавлена засобів до існування, вимушена була позичати гроші, що ставило її у незручне та принизливе становище, звертатися за допомогою до адвоката та оплачувати вартість таких послуг. Статтею 237-1КЗпП України\~визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають додаткових зусиль з організації свого життя. Згідно п.13 ч.1\~Постанови\~Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року\~«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди за наявності порушення прав працівника\~у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплатою йому належних грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодування моральної (немайнової)\~шкоди покладається на власника або уповноважений\~ним орган незалежно від форми власності, виді діяльності чи галузевої належності. Невиплатою позивачу заробітної плати, їй завдана моральна шкода, яка виразилась в психологічних стражданнях,\~оскільки внаслідок невиплати заробітної плати була поставлена в скрутне\~матеріальне становище та вимушена була вживати додаткових зусиль з організації свого життя. При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд враховує вимоги виваженості, розумності та\~справедливості, розмір заборгованості по заробітній платі, яка становить 11\~700,03 грн., тривалість заподіяння позивачу душевних страждань та вважає, що достатнім та співмірним зі змістом порушених трудових прав розміром для компенсації такої шкоди буде сума 3 000 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача. Суд зазначає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Згідно ч. ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову\~на відповідача. Враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконними та скасування наказів про відсторонення від роботи задовлені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 442,58 грн., сплаченого за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг. В п.1 ч.1\~ст.5 ЗУ «Про судовий збір»\~визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволені, позивача звільнено від сплати судового збору за вказані вимоги, суд вважає за можливе стягнути з відповідача по справі на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial