Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-02 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 19.06.2023 року позивач ТОВ "Консалт Солюшенс" звернулось до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ "Консалт Солюшенс" заборгованість в розмірі 12732,80 грн. Ухвалою судді від 12.07.2023 року провадження по справі відкрито та справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] за адресою реєстрації поштову кореспонденцію не отримують. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] правом на подання відзиву не скористалися, будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надали. На підставі викладеного суд вважає можливим розглянути справу по суті. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В позовних вимогах позивач посилається на те, що 12.09.2007 року між ВАТ "КБ "Надра" та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір "Автопакет" №ОД21/08/2007/840-К/64. У зв`язку з невиконанням відповідачами своїх зобов`язань за кредитним договором виникла прострочена заборгованість, в зв`язку з чим ВАТ "КБ "Надра" звернувся до суду. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.08.2012 року у справі №1512/4354/2012 позов ВАТ "КБ "Надра" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості було задоволено. Відповідачі ухиляються від виконання рішення суду. ТОВ "Консалт Солюшенс" є повним правонаступником ВАТ "КБ "Надра" у правовідносинах з відповідачами на підставі кредитного договору. 06.09.2021 року рішенням Київського районного суду м. Одеси у справі №947/13934/21 позов ТОВ "Консалт Солюшенс" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за користування коштів частково задоволено. Вказане рішення постановою Одеського апеляційного суду від 15.03.2023 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат. Загалом за наслідками розгляду справи №947/13934/21 з відповідачів стягнуто 3% річних за користування грошима в розмірі 9779,12 грн. та інфляційні втрати у розмірі 21838,83 грн. В період з 15.04.2021 року по 28.11.2022 року в добровільному порядку рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.08.2012 року по справі №1512/4354/2012 та рішення Київського районного суду м. Одеси від 06.09.2021 року у справі №947/13934/21 відповідачами не виконувалось, жодних платежів на адресу позивача не надходило. Оскільки вся сума заборгованості була погашена відповідачами у повному обсязі лише 28.11.2022 року, рішення суду в період з 15.04.2021 року по 23.02.2023 року не виконувалось, відповідачі безпідставно користувалися коштами в розмірі 111612,84 грн., що належали до сплати ПАТ "КБ "Надра", а після відступлення права вимоги - позивачу. На підставі викладеного у ТОВ "Консалт Солюшенс" виникло право вимагати від відповідачів сплати інфляційних втрат та 3% річних за користування грошовими коштами. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] правом на подання відзиву або будь-якої іншої заяви щодо розгляду справи не скористались. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 12.09.2007 року між ВАТ КБ "Надра" та [PERSON] , [PERSON] був укладений Договір "Автопакет" №ОД21/08/2007/840-К/64, відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 13120,00 доларів США на придбання Автотранспортного засобу з терміном погашення до 11.09.2012 року. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.08.2012 року у справі №1512/4354/2012 позов ПАТ КБ "Надра" задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ "КБ "Надра" заборгованість за кредитним договором № ОД21/08/2007/840-К/64 від 12.09.2007 року. 26.02.2020 року між ПАТ "КБ "Надра" та ТОВ "Консалт Солюшенс" укладено договір №GL2N79746 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого до ТОВ "Консалт Солюшенс" перейшло право вимоги, серед іншого, до [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10.06.2020 року заяву ТОВ "Консалт Солюшенс" про заміну стягувача на його правонаступника задоволено. Замінено стягувача ПАТ "КБ "Надра" на правонаступника ТОВ "Консалт Солюшенс" у провадженні з примусового виконання виконавчого листа №1512/4354/2012 про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] і [PERSON] заборгованості за кредитним договором №Од 21/08/2007/840-К/64 від 12.09.2007 року в сумі 111612,84 грн. На підтвердження позовних вимог суду також надані платіжні інструкції про сплату заборгованості [PERSON] за ВП 63982548, а саме: на суму 74000,00 грн. від 23.11.2022 року, на суму 111612,84 грн. від 28.11.2022 року, на суму 3500,00 грн. від 28.11.2022 року, на суму 52274,08 грн. від 28.11.2022 року. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватисяналежним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Договором може бути встановлено обов`язок відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою. Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків. Згідно з\~ст.\~625\~ЦК України\~боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду встановлено, що між ВАТ "КБ "Надра", правонаступником якого на теперішній час є ТОВ "Консалт Солюшенс", та [PERSON] , [PERSON] 12.09.2007 року було укладено угоду про надання кредиту, відповідачі не здійснили повернення коштів у строк, визначений у договорі, внаслідок чого банк скористався своїми правами та звернувся за судовим захистом. В подальшому Київським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення щодо стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] , яке відповідачами також не було виконано. В позовній заяві представник ТОВ "Консалт Солюшенс" посилається на те, що оскільки рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.08.2012 року відповідачами надалі не виконувалось, 07.05.2021 року представник звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення інфляційних втрат, 3% річних за користування коштами за період з 14.05.2018 року по 14.04.2021 року. Представник позивача зазначає, що рішенням суду від 06.09.2021 року позовні вимоги були частково задоволені, стягнуто солідарно з відповідачів 3% річних за користування грошима в розмірі 9779,12 грн. В частині вимог про стягнення інфляційних витрат відмовлено. Не погодившись з рішенням суду ТОВ "Консалт Солюшенс" звернулось до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою, яку постановою від 15.03.2023 року було задоволено та стягнуто інфляційні витрати в розмірі 21838,83 грн. Суд зазначає, що на підтвердження викладених обставин щодо розгляду справи та ухвалення рішень судами першої та другої інстанцій про стягнення інфляційних втрат, 3% річних за користування коштами за період з 14.05.2018 року по 14.04.2021 року суду належних та допустимих доказів не надано. На підтвердження доводів сторони позивача щодо невиконання відповідачами рішень судів у справах №1512/4354/2012 та №947/13934/21 належних та допустимих доказів суду не надано. З поданих стороною позивача матеріалів не вбачається, що платіжні квитанції щодо сплати заборгованості за виконавчим провадженням №63982548 мають відношення до примусового виконання вищезазначених судових рішень. При цьому представник позивача зазначає, що враховуючи, що вся сума заборгованості була погашена відповідачами у повному обсязі лише 28.11.2022 року, можна зробити висновок, що у період з 15.04.2021 року по 23.02.2023 року рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором жодним чином не могло виконуватись. Однак належних та допустимих в сенсі ст. ст. 77, 78 ЦПК України доказів на підтвердження викладених обставин сторона позивача до суду не надала. З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства суд не збирає докази за власною ініціативою та ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені.

Outcome: dismissed