Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

08.09.2023 позивач звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.12.2021 між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] надав [PERSON] позику в сумі 1000 доларів США, які вілповідач зобов`язалась повернути 01.06.2022. Відповідно до розписки від 17.12.2021 [PERSON] підтвердила отримання нею всієї суми позики. Однак, станом на день звернення з позовом до суду, відповідачем сума позики не повернута. За таких підстав позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики в сумі 1000 доларів США. Ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28.09.2023 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, роз`яснено сторонам порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання, направлено відповідачу копію позовної заяви з доданими до неї матеріалами. Позивач та його представник адвокат Середюк О.В., належним чином повідомлені про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, клопотань про розгляд справи в іншому порядку не подавали. Відповідач, належним чином повідомлена про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, клопотання про розгляд справи в іншому порядку не подавала, правом подання відзиву на позовну заяву не скористалась. Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 8 ст. 178, ч. 5 ст. 279 ЦПК України вказане дає суду підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно зі\~ст.\~1046\~ЦК України\~за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 року по справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, саме власноручний підпис сторони (сторін) договору є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору. Наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Суд встановив, що 17.12.2021 між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 1000 у.о. та зобов`язалась повернути зазначену суму до 01 червня 2022 року. Вказане підтверджується оригіналом розписки від 17.12.2021 складеною та підписаною [PERSON] власноручно (а.с. 22). За усталеною практикою поняття «умовна одиниця» є вираженням саме долару США, а не будь-якої іншої валюти, тому суд вважає, що саме зазначену у договорі позики суму доларів США отримала відповідач. При цьому суд також враховує, що відповідач не заперечила грошову одиницю отриманої нею позики. За змістом положень частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків (частина перша, друга статті 76 ЦПК України). Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З`ясовуючи юридичну природу вказаного документу, суд виходить з того, що із розписки від 17.12.2021 вбачається\~\~як сам факт отримання відповідачем в борг від позивача грошової суми у розмірі 1000 доларів США, так і дати її отримання. Разом з тим, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Таким чином, наявність оригіналу боргової розписки у позивача [PERSON] свідчить про те, що відповідач [PERSON] йому грошові кошти не повернула. За таких обставин, зазначена розписка є підтвердженням укладення між сторонами договору позики, а наявність у позивача оригіналу боргової розписки, яка долучена до матеріалів справи (а.с. 22), є належним та допустимим доказом як факту укладення договору та змісту умов договору, так і факту отримання відповідачем від позивача грошової суми у розмірі 1000 доларів США, а також свідчить про невиконання відповідачем умов договору, а саме неповернення відповідачем позики у розмірі та в строки, передбачені договором позики від 17.12.2021. При цьому, матеріали справи не містять заперечень відповідача щодо позовних вимог та будь-якого іншого тлумачення зазначених у борговій розписці «умовних одиниць». Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. Отже, наявними в матеріалах справи доказами та встановленими судом обставинами підтверджено, що 17.12.2021 між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримала від [PERSON] у борг грошові кошти в розмірі 1000 доларів США, які зобов`язалась повернути до 01 червня 2022 року, шляхом підписання розписки власноручно [PERSON] . Проте, станом на момент розгляду справи відповідач свій обов`язок по поверненню грошових коштів не виконала. За таких підстав суд приходить до висновку, що у [PERSON] виникло право звернення до суду за захистом порушених прав та стягнення з відповідача заборгованості за договором позики та таке право підлягає судовому захисту, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved