Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

ТОВ «Вердикт Капітал» 08.02.2023р. звернулось до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором про надання фінансових послуг № 2113252182426 від 12.05.2021р. у розмірі 56363,34 грн. та судових витрат. Позов обґрунтовано тим, що 12.05.2021р. між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір про надання фінансових послуг №2113252182426 «Стандартний» в електронній формі, шляхом підписання ЕЦП. Згідно п. 1.1. договору за цим договором товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 4 700,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов договору, його додатків та правил. На виконання умов договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у сумі 4700,00грн.. У зв`язку з тим, що відповідачем не виконано грошові зобов`язання, кошти не повернуто в межах строків зазначених у договорі, представник позивача просить вимоги позовної заяви задовольнити. Ухвалою суду від 23.02.2023 відкрито провадження в справі за позовною заявою ТОВ «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 13.09.2023р. залучено до участі у справі ТОВ «Дебт Форс», як правонаступника позивача ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с. 150-151). Від представника позивача 07.11.2023р. надійшла заява про розгляд справи без його участі, позивні вимоги просив задовольнити, у випадку неявки відповідача - ухвалити заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, судові повістки, направлені на її адресу, повернені відділенням поштового зв`язку з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Згідно з постановою Верховного Суду від 18 березня 2021 року за справою № 911/3142/19 надіслання листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб говорити про належне повідомлення, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю суду. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін та на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення виходячи з наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Позивач стверджує, що між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладено електронний договір про надання фінансових послуг від 12.05.2021р. № 2113252182426 «Стандартний», шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 9-14). За умовами договору товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в анкеті - заяві, та складає 4700,00грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані відповідно до умов договору, додатків та його правил. Згідно договору факторингу №1-12 від 01.12.2021 ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило право грошової вимоги за договором від 12.05.2021р. № 2113252182426 «Стандартний» новому кредитору - ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с. 20 - 34). В подальшому, відповідно до договору № 09-03/23 від 09.03.2023р. ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги ТОВ «Кампсіс Фінанс», а останнє в свою чергу, відповідно до договору № 11-05/23 від 11.05.2023р., відступило право вимоги ТОВ «Дебт Форс», яке стало новим кредитором у зобов`язаннях за договором від 12.05.2021р. № 2113252182426 «Стандартний» (а.с. 90 - 133). Позивач стверджує, що відповідач грошових зобов`язань за договором від 12.05.2021р. № 2113252182426 «Стандартний» не виконує, а тому звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Всупереч встановлених вимог Закону України «Про електронну комерцію» суду не надано доказів, що відповідач з метою отримання кредитних коштів зареєструвалася в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції - ТОВ «Служба миттєвого кредитування», ідентифікувалася в такій, подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, підтвердила умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» надіслало відповідачці за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який остання використала для підтвердження підписання кредитного договору. Окрім того, аналізуючи надані позивачем докази надання відповідачу кредитних коштів, суд звертає увагу на наступне. На підтвердження надання кредитних коштів [PERSON] позивач надав суду лист ТОВ ФК «Вей Фор Пей» від 11.01.2022р. про переказ грошових коштів на карту [NUMBER] в сумі 4700,00 грн., який не містить даних про особу на користь якої перераховано кошти (а.с. 18). Відповідно до пункту 1.3. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин), встановлено, що вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та обов`язкові для виконання ними. Згідно пункту 1.13 вказаної Інструкції, під час здійснення розрахунків можуть застосовуватись розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді. Ця Інструкція встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів: меморіального ордера; платіжного доручення; платіжної вимоги-доручення; платіжної вимоги; розрахункового чека; інкасового доручення (розпорядження). За однотипними операціями банки можуть складати зведені меморіальні ордери відповідно до вимог, визначених нормативно-правовим актом Національного банку з організації операційної діяльності в банках України, і внутрішніх процедур банку. Доказами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Таким чином, належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, заповнений відповідно до вимог цього нормативного документу, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», та який містить відповідні відмітки про виконання цього платіжного документа банком платника. Враховуючи вищезазначене слід дійти висновку, що лист ТОВ Фінансова компанія «Вей Фор Пей» від 11.01.2022р., відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також Інструкції не є документом первинної бухгалтерської документації, не належать до будь-яких видів платіжних інструментів. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, позивачем на підтвердження своїх вимог не надано належних та допустимих доказів (письмових або електронних), які б відповідали вимогам щодо платіжних документів, та підтверджували факти перерахування ТОВ «Служба миттєвого кредитування» кредитних коштів на користь відповідача, а тому відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку, є доведеними. Верховний Суд в постанові від 17.12.2021 по справі № 278/2177/15-ц від 17.12.2021 зробив висновок, що заборгованість за кредитом має доводитись первинними касовими документами, наприклад виписками за картковими рахунками за кредитним договором. Враховуючи, що суду не надано доказів підписання договору відповідачем одноразовим ідентифікатором та належних доказів надання кредитних коштів відповідачу, в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю. З огляду на те, що суд відмовляє у позові, а судові витрати понесені лише позивачем, на підставі статті 141 ЦПК України їх розподіл не здійснюється.

Outcome: dismissed