Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про зміну прізвища дитини та внесення змін до актового запису про народження. В обґрунтування позову вказує на те, що за рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22.09.2021 року було розірвано шлюб між [PERSON] і [PERSON] . Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16.06.2023 року [PERSON] і [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно дитини [PERSON] , призначено опікуном дитини [PERSON] . З [PERSON] на користь опікуна на утримання дитини стягнуто аліменти. Станом на сьогодні батьки дитини не цікавляться життям сина, потребами, навчанням, участі у вихованні дитини не беруть, не проявляють до сина турботи та піклування. Він, як опікун [PERSON] , дбає про дитину та про свою дружину [PERSON] . Однак при взаємодії з державними та комунальними установами, медичними закладами вони стикаються із рядом бюрократичних перепон, що не сприяє гармонійному та психологічному розвитку, а також інтересам дитини. Він вважає за необхідне змінити прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] ». У такому випадку до дитини буде менше питань щодо інакшості його прізвища. Також він не виключає, що прізвище « [PERSON] » може бути підставою у школі для цькування дитини серед однокласників. Він також не виключає, що дитина підсвідомо може проявляти тривожну поведінку через можливе звинувачення себе у відстороненні від батьків, може відчувати себе небажаним або покинутим, незадоволеним щодо змін, невпевненим у своєму майбутньому. Вважає, що спільне прізвище є ознакою міцної родини, яка об`єднана спільними інтересами, цінностями, поглядами, ментально та психо-емоціонально, а тому в першу чергу стосується саме інтересу дитини та його гармонійного та сприятливого психологічного розвитку. Вони з дружиною фактично виконують функції батьків. Позивач просив змінити прізвище малолітньої дитини [PERSON] з « [PERSON] » на « [PERSON] »; зобов`язати внести інформацію в актовий запис до відповідних граф щодо [PERSON] до Соборного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) або до будь-якого іншого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністрства юстиції (м.Одеса), наступним чином: « [PERSON] », який народився [INFO] , проживає у [ADDRESS] . Ухвалою суду від 11.09.2023 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 03.10.2023 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, залучено орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду. 28.09.2023 року на адресу суду позивачем і відповідачем подана заява про затвердження мирової угоди у цій справі. Ухвалою суду від 08.11.2023 року у задоволенні заяви [PERSON] і [PERSON] про затвердження мирової угоди відмовлено. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач і представник відповідача позовні вимоги визнали, просили їх задовольнити. Суду додатково пояснили, що [PERSON] раніше зверталася до Самарського відділу ДРАЦС з приводу зміни прізвища дитини на « [PERSON] », однак їй було відмовлено через те, що в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутній атів запис про реєстрація народження дитини [PERSON] . Відповідач вважає, що в інтересах дитини, позов необхідно задовольнити і внести зміни до актового запису про реєстрацію народження. Представник органу опіки та піклування проти задоволення позову не заперечував. Вислухавши пояснення учасників провадження, дослідивши надані суду письмові докази, суд встановив таке. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 06 червня 2023 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська розглянуто справу за позовом \~ [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над дитиною та стягнення аліментів. Позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково. Позбавлено [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Встановлено опіку над малолітнім\~ [PERSON] , [INFO] , та призначено його опікуном\~ [PERSON] , [INFO] . Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу), але не меншому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 листопада 2022 року і до повноліття дитини. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу), але не меншому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 листопада 2022 року і до повноліття дитини. Вказаним рішенням суду встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] : є [PERSON] (громадянин України) та [PERSON] (громадянка Філіппін). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2021 року, яке набрало законної сили шлюб між батьками дитини було розірвано. Цим же рішенням встановлено, що сімейні стосунки між ними були припинені з травня 2019 року. З того часу малолітній син відповідачів став проживати разом із бабою [PERSON] (мати відповідача [PERSON] ). [PERSON] проживає в сім`ї опікуна [PERSON] . Позивач у даній справі [PERSON] є чоловіком опікуна [PERSON] . Кровного споріднення із дитиною [PERSON] позивач не має, опікуном дитини не є. Позивачем не надано суду ні свідоцтва про народження дитини, ні витягу з актового запису про реєстрацію народження дитини. З пояснень позивача і відповідача судом встановлено, що народження дитини фактично зареєстровано в Об`єднаних Арабських Еміратах. На території України реєстрація народження дитини не здійснювалася, актового запису про реєстрацію народження дитини в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян не має, що підтверджується копією відповіді Самарського відділу ДРАЦС у місті Дніпрі, яка була адресована [PERSON] (а.с. 23 на звороті). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України (згоду на обов`язковість яких надала Верховна Рада України). Також регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (частини 7,8 статті 7 СК України). Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Кожна дитини відповідно до статті 7 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року має право на збереження індивідуальності. Одним із основних засобів ідентифікації дитини є її ім`я, яке надається дитині при народженні і складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Відповідно до статті 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Частинами третьою, п`ятою статті 148 СК України передбачено, що у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. За змістом статті 10 СК України якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Якщо до регулювання сімейних відносин неможливо застосувати аналогію закону, вони регулюються відповідно до загальних засад сімейного законодавства (аналогія права). Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, вказував на те, що він є опікуном дитини. Однак, як будо встановлено судом, опікуном дитини призначено дружину позивача, яка є рідною бабою дитини, [PERSON] . Пред`являючи вказаний позов позивач не зазначив яким чином відповідач порушує, не визнає або оспорює його права та інтереси у даному спорі. Разом з цим, суд звертає увагу на те, що\~опікуни малолітніх дітей мають майже такий самий обсяг прав та обов`язків, як і батьки. Відмінність опікунських прав та обов`язків від батьківських полягає у тому, що вони дещо вужчі за обсягом і перебувають під суворим контролем органу опіки та піклування. Так, відповідно до статті 246 СК України орган опіки та піклування контролює умови утримання, виховання, навчання дитини, над якою встановлено опіку чи піклування. Права та обов`язки опікуна дитини визначені у статті 249 СК України та статті 67 ЦК України. Основний обов`язок опікуна малолітньої особи - дбати про її виховання, навчання та розвиток, здійснювати дії, які відповідають найкращим інтересам дитини. Згідно частини четвертої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. До такого висновку дійшов Верховний суд у постанові від 19.01.2022 року у справі № 165/1288/20. Разом з тим, як було встановлено судом, опікун [PERSON] жодних заходів, направлених на здійснення реєстрації народження дитини на території України не вживала. Як зазначає відповідачка [PERSON] , вона зверталася до органу ДРАЦС з приводу міни прізвища дитини, але їй було відмовлено через відсутність у Державному реєстрі атів цивільного стану актового запису про реєстрацію народження дитини. Однак [PERSON] , як опікун дитини, має обов`язок щодо захисту прав та інтересів малолітнього підопічного, у тому числі шляхом звернення до суду із заявою про встановлення факту народження дитини або з позовом про оскарження дій або бездіяльності органу державної влади тощо. Позивач [PERSON] , який не є ні опікуном малолітнього, ні його близьким родичем, не наділений такими правами та обов`язками. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина перша\~статті 5 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша\~статті 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). За\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~\~\~\~(далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду\~\~\~\~\~від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект щодо відновлення відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. Обраний позивачем спосіб захисту має бути передбачений законом або договором. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду\~22 березня 2023 року у справі № 509/5080/18, провадження № 61-11707св22). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду\~\~\~від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, провадження № 61-2417сво19). Відповідно до частин першої, другої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, суду завжди необхідно враховувати, до яких наслідків призведе застосування того чи іншого способу захисту: чи призведе це до тієї кінцевої мети, яку прагне досягнути позивач,звертаючись до суду. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки вони не грунтуються на вимогах закону. По-перше, позивач не є тією особою, яка відповідно до Сімейного кодексу України, наділена законом звертатися із вимогами про зміну прізвища малолітньої дитини [PERSON] ; по друге, заявляючи позовні вимоги до опікуна дитини про внесення змін до актового запису про народження дитини, позивачем не враховано, що відповідач не є тією особою, яка здійснює реєстрацію змін в актах громадянського стану; по-третє, заявляючи позовні вимоги про внесення змін до актового запису про народження дитини, позивачем не враховано, що цей спосіб захисту не призведе до тієї кінцевої мети, яку він прагне досягнути, оскільки як було встановлено судом в Державному реєстрі актів цивільного стану відсутній актовий запис про реєстрацію народження [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed