Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

У квітні 2023 року позивач [PERSON] в особі свого представника Бурдеги Ростислава Володимировича звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовомдо [PERSON] ; третя особа: Оболонський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення безпідставно набутих (збережених) коштів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що в провадженні Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 65987489 з виконання виконавчого листа № 752/25370/20, виданого Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання повнолітнього сина - [PERSON] у розмірі 3000,00 грн. щомісяця, починаючи їх стягнення з моменту звернення до суду (15.12.2020) і до закінчення сином навчання (30.06.2023). 18.01.2023 адвокат Бурдега Р.В. направив адвокатський запит, в якому просив скласти помісячний розрахунок заборгованості за виконавчим провадженням № 65987489 з виконання виконавчого листа № 752/25370/20, виданого Оболонським районним судом м. Києва. 14.02.2023 від Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) отримано відповідь на адвокатський запит разом із помісячним розрахунком заборгованості за виконавчим провадженням № 65987489. Позивач зазначає, що згідно доданого листа-відповіді розрахунку, він здійснив переплату у розмірі 32020,66 грн. Станом на 14.020.2023 залишок за виконавчим провадженням № 65987489 становить 9000,00 грн. Згідно розрахунку заборгованості за виконавчим провадженням № 65987489, долученого до листа Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 14.02.2023, переплата складає 32020,66 грн. При цьому позивач зауважує, що в третьому абзаці зазначено: «Станом на 14.02.2023 залишок за виконавчим провадженням № 65987489 становить 9000 грн.», яка є незрозумілим для позивача. Тому, 06.03.2023 було направлено адвокатський запит до Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому позивач просить роз`яснити зазначений третій абзац. Проте, відповіді на адвокатський запит від 06.03.2023 позивач не отримував. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуті (збережені) грошові кошти у розмірі 32020,66 грн; судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.04.2023 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Постановлено витребувати в Оболонського ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) (місцезнаходження: м. Київ, вул. Тимошенка, 2-Д): довідку про розмір коштів, переплачених [PERSON] ( [INFO] ; РНОКПП: [NUMBER] ) в рамках виконавчого провадження №65987489, та фактично перерахованих на користь [PERSON] ( [INFO] ; РНОКПП: [NUMBER] ). Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст.ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач скористався своїм правом та направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначив, що грошові кошти стягувались на підставі рішення суду безпосередньо на виплату позивачем аліментів. Отже, позивач усвідомлював, що перераховує гроші як аліменти на утримання свого сина та ці гроші надаються ним як засіб існування для свого сина. Разом з цим, грошові кошти на утримання сина позивач перерахував добровільно та вони не були вилучені з рахунків позивача Оболонським РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ). Представник позивача надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Зазначив, що в рамках примусового виконання рішення, з позивача було примусово утримано та перераховано відповідачу кошти у більшому розмірі, ніж встановлено виконавчим документом. Вважає, що зазначені обставини є підставою для виникнення у відповідача зобов`язання з повернення цих коштів, так як вони набуті без достатньої правової підстави. У запереченні на відповідь на відзив представник відповідача зазначив, що добровільна плата здійснювалася позивачем, начебто, лише тільки у межах заборгованості за виконавчим документом та повне добровільне погашення заборгованості мали місце ще у лютому 2022, у зв`язку з чим позивачем до Оболонського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) було заявлене клопотання про закриття виконавчого провадження з підстави повного погашення заборгованості. При цьому, державний виконавець, усвідомлюючи, що боржником виконанні добровільно усі зобов`язання за виконавчим провадженням № 65987489 своєчасно не закінчив виконавче провадження та продовжував утримувати кошти з заробітної плати та пенсії. Зазначив, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів Оболонського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 14.02.2022 не оскаржував ся відповідачем у відзиві на позовну заяву. Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним в задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.03.2021 у справі № 752/25370/20, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 20.12.2021 з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000,00 грн. щомісяця, починаючи їх стягнення з моменту звернення до суду (15.12.2020) і до закінчення сином навчання (30.06.2023). На підставі виконавчого листа № 752/25370/20 від 19.03.2021 Оболонським РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) було відкрито виконавче провадження № 65987489. Під час проведення виконавчого провадження, в рамках виконання зазначеного рішення суду, позивач [PERSON] добровільно сплачував на рахунок Оболонського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) як суми розмірі, який був встановлений судом для щомісячних виплат аліментів на утримання сина, так і суми, розмір який їх перебільшував. А в подальшому сплачені позивачем грошові кошти на аліменти перераховувалися Оболонським РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) на рахунок відповідача, що не заперечуються сторонами. Як вбачається з банківської довідки, Оболонським РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) з 01.01.2021 по 18.05.2023 перерахував на рахунок відповідача різні розміри грошових кошти у сумах в 3000 грн., як передбачено рішенням суду, так і більш значних розмірах, у тому числі в рамках виконавчого провадження № 65987489: 31.01.2022 -24384,48 грн. та 04.02.2022 - 32666,20 грн. Згідно Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Оболонського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 14.02.2022 позивачем з урахуванням виплат за лютий 2022 були здійснені виплати на загальну суму 73138,74 грн. Виплата зазначеної суми також підтверджується довідкою АК КБ «Приватбанк» № LF41C4NB1ENFQTR0 від 18.05.2023. Таким чином, позивач дійсно перерахував гроші на утримання свого сина, розмір яких перевищує загальну суму щомісячних виплат. Згідно Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Оболонським РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) станом на 14.02.2023 переплата позивачем аліментів складає 32020,66 грн. Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Аналіз наведеної норми права свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Зазначений висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 у справі № 6-91цс14. Разом з цим, грошові кошти на утримання сина позивач перераховував добровільно та вони не були вилучені з рахунків позивача Оболонським РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ). Добровільність цих виплат підтверджується, зокрема листом Оболонського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) № д/6 від 14.02.2023, з якого вбачається, що « [PERSON] … здійснив переплату…». Таким чином, позивач добровільно надав [PERSON] гроші на аліменти та на засіб існування свого сина [PERSON] , які перевищують розмір стягнень встановлених судом, знаючи, що у нього відсутнє таке зобов`язання в рамках виконання рішення суду, усвідомлюючи, що [PERSON] як батько вправі надати на засобі існування та на утримання сина як суми призначені судом, так і додаткові на свій розсуд. Наведена позиція узгоджується з постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 11.01.2023 у справі № 548/741/21, який надав тлумачення щодо застосування ст. 1215 ЦК України та зазначив, що «… безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів». Щодо посилання позивача про те, що державний виконавець на підставі повного добровільного погашення боржником заборгованості з виплати аліментів своєчасно не закінчив виконавче провадження та протиправно продовжував утримання грошових коштів із заробітної плати та пенсії, суд зазначає наступне. Як встановлено судом, [PERSON] , [INFO] після звільнення з військової служби з лав СБ України у липні 2019 по теперішній час отримує щомісячне пенсійне забезпечення, у розмірі 12182,23 грн., що підтверджується довідкою Пенсійного фонду України № 1073593418 від 26.07.2021. Разом з цим, позивач до суду не надав будь-яких відомостей щодо свого працевлаштування та отримання заробітної плати, тобто не надав до суду належних та допустимих доказів обставин отримання заробітної плати та докази відрахувань з його пенсії та заробітної плати на виконання зобов`язань по виконавчому провадженню № 65987489. Згідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Фактично позовні вимоги про повернення сплачених аліментів на підставі ст.1212 ЦК України зводяться до повороту виконання, тоді як відповідно до ч.2 ст.445 ЦПК України у справах про стягнення аліментів поворот виконання не допускається, незалежно від того, в якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. Обставин, за яких законом допускається поворот виконання рішення про стягнення аліментів, позивачем не доведено та судом не встановлено. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] ; третя особа: Оболонський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення безпідставно набутих (збережених) коштів, не підлягають задоволенню. За ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 2. ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частиною 1 статті 137 ЦПК України, визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Крім того, ст. 136 ч. 4 ЦПК України, встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 136 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеного в постановах від 21.03.2018 у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 у справі № 814/698/16. Верховний Суд у справі №727/4597/19 від 16.04.2020 у своїй постанові зазначив, що процесуальним кодексом не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката. Враховуючи наведене, Верховний Суд доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру витрат, понесених на правничу допомогу представник відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду надав договір про надання правової допомоги № 08/19-1 від 19.08.2019, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗР № 21/1225 та Ордер на надання правничої правової допомоги від 23.05.2023. Однак, відповідачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження сплати відповідачем [PERSON] коштів в розмірі 10000,00 грн., зокрема, не надано відповідної квитанції, платіжного доручення чи будь-якого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку. Крім того, відповідачем не надано детального опису робіт, акту наданих послуг та акту виконання робіт. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат на правову допомогу, пов`язану з розглядом даної цивільної справи.

Outcome: dismissed