Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

21.10.2019 року [PERSON] звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Арнаутова Т.А. про визнання договору дарування недійсним, в якому просив визнати недійсним договір дарування домоволодіння [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , серія та номер 2298, посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Арнаутовою Т.А. та скасувати запис про державну реєстрацію права власності на домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 29024669, дата, час державної реєстрації : 21.11.2018, Державний реєстратор приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Арнаутова Тетяна Анатоліївна, Дергачівський районний нотаріальний округ, Харківська обл., підстава виникнення права власності: договір дарування, домоволодіння, серія та номер: 2298, виданий 21.11.2018, видавник: Арнаутова Т.А. приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що при укладені договору він помилився відносно її правових наслідків, оскільки вважав його договором довічного утримання, та розраховував на те, що відповідачка буде про нього піклуватись, сплачувати комунальні послуги та забезпечувати його ліками, але в наслідок цієї помилки неможливо зобов`язати відповідачку сплатити штрафні цивільні санкції за невиконання нею взятих на себе обов`язків. Тому позивач вимушений був звернутися до суду з відповідним позовом. 11.12.2019 року ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. [INFO] позивач [PERSON] помер. 19.06.2020 року ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області зупинено провадження по справі до 12.12.2020 року. 26.01.2021 року ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області поновлено провадження по справі. 01.04.2021 року ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області залучено до участі у справі правонаступника [PERSON] 18.05.2021 року правонаступником подано до Дергачівського районного суду Харківської області уточнений позов, який за своїм змістом не змінює підстав та предмету первісного позову. Розпорядженням голови Верховного Суду №10/0/9-22 від 16.03.2022 року Котелевському районному суду Полтавської області визначено територіальну підсудність справ Борівського районного суду Харківської області та Дергачівського районного суду Харківської області. Відповідно до частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідне рішення є підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється. Відповідно до частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідне рішення є підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється. 17 листопада 2022 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Котелевського районного суду Полтавської області справа № 619/4202/21 передана головуючому судді Жорняк О.М. Рішенням Верховного суду №31/1/149-22 від 22.11.2022,достроково припинено відрядження судді Дергачівського районного суду Харківської області Жорняк О.М. до Котелевського районного суду Полтавської області з 23.11.2022 року. Згідно розпорядження керівника апарату Котелевського районного суду Полтавської області №347 від 22.02.2023 року призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючим по справі суддю Гуляєву Г.М. Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області Гуляєвої Г.М. від 07.07.2023 року справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх з підстав викладених у позові. Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явились, однак в матеріалах справи міститься відзив, в якому вони просили у задоволені позовних вимог [PERSON] відмовити, оскільки обставини зазначені в позові не відповідають дійсності, так як позивач з відповідачем разом збирали необхідні документи для правочину, разом неодноразово відвідували нотаріуса з приводу укладання саме цього договору. Крім цього саме відповідачка сплачувала послуги за оформлення кадастрового номеру на ділянку, за внесення необхідних відомостей у реєстри, за виготовлення технічного паспорту на будинок, та оплачувавала послуги нотаріуса. Також у відзиві зазначають, що це все відбувалось при свідках, та неодноразово нотаріусами роз`яснювалось позивачу, що він укладає саме договір дарування та запитувалось чи розуміє він зміст угоди, чи має дійсний намір подарувати належний йому будинок онуці, тому жодних помилок щодо характеру і наслідків договору дарування а ні у Дарувальника , а ні у Обдарованої не було. Представник третьої особи приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Арнаутова Т.А. в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, надіслала до суду письмову заяву про розгляд спрви без її участі (а.с.241,251,305). Відповідно до положень ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за згодою позивача. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів суд дійшов наступного висновку. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Положеннями частини 1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що 21.11.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування домоволодіння з надвірними будівлями [ADDRESS] за реєстровим номером №2298, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Арнаутовою Т.А. (а.с.29). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, №185240729 від 18.10.2019 року, з якої вбачається що власником домоволодіння з надвірними будівлями [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору дарування №2298 від 21.11.2018 року посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Арнаутовою Т.А. (а.с.31). Відповідно до довідки №2309 від 17.10.2023 року Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області, за адресою по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] ,1933 року народження та син- [PERSON] , 1961 року народження (а.с.33). Згідно Акту депутата Пересічанської селищної ради Зінченко О.М. від 18.10.2019 року вбачається, що в ході обстеження домоволодіння, яке розташоване за адресою [ADDRESS] , та власником якого є [PERSON] , зареєстрований та проживає [PERSON] (а.с.34). Відповідно до запиту інформації приватного нотаріуса Дергачіського районного округу Харківської області Пугачової І.В. №355/01-16 від 24.10.2018 року щодо актового запису народження громадянина України [PERSON] , [INFO] та інформацію щодо його батька [PERSON] , видно, що запитувана інформація необхідна для укладання та посвідчення договору дарування житлового будинку (а.с.94). Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 28.06.1961 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.169). Згідно з свідоцтва про народження [NUMBER] від 20.07.1984 року вбачається що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.89). [INFO] помер позивач [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.06.2020 року (а.с.170). 01.04.2021 року ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області залучено до участі у справі правонаступника [PERSON] (а.с.197-198). 18.05.2023 року [PERSON] подав до суду позовну заяву про визнання договору дарування недійсним від свого імені, як правонаступник позивача за первісним позовом, не змінюючи підстав та предмету позову (а.с.200-206). Як вбачається з п. 7 постанови Пленум Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (далі - постанова) правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Згідно зі ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 2 ст. 719 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 19 постанови відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). У порушення вимог ст. 229 ЦК України позивачем у позові не вказано щодо яких обставин помилився його батько - [PERSON] , укладаючи договір дарування домоволодіння. Доказів того, що під час укладення договору дарування помилка дійсно мала місце, а також що вона мала істотне значення, померлим [PERSON] та його правонаступник [PERSON] суду не надано. Як не надано позивачем і доказів того, що [PERSON] вчинив правочин не усвідомлюючи його правових наслідків, його змісту, прав та обов`язків сторін і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину- відповідач у справі, скористалася. Перебування [PERSON] на момент вчинення правочину у похилому віці саме по собі не являється підставою для визнання його недійсним. Виходячи з наведеного та враховуючи те, що на момент вчинення оспорюваного правочину договір дарування за формою і змістом відповідав вимогам чинного законодавства, доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір був вчинений померлим [PERSON] , внаслідок помилки щодо правової природи правочину і на вкрай невигідних умовах, позивачем та третьою особою не надано, а тому правових підстав для задоволення позову та визнання дарування домоволодіння недійсним немає.

Outcome: dismissed