Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Бартусевич В.М. звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа на стороні позивача: служба у справах дітей Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав. Позов мотивовано тим, що [PERSON] народився [INFO] і є сином [PERSON] та [PERSON] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Позивач змінювала прізвище в зв`язку з заміжжям. Після припинення шлюбних відносин [PERSON] залишився проживати разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . 3 цього часу відповідач жодного разу не відвідав свого сина, жодного разу не зателефонував, не поцікавився як почувається дитина, що з нео відбувається. Відповідач повністю самоусунувся від вихования та забезпечення дитини. Вказує, що [PERSON] перебував повністю на утриманні позивача та її батьків. Позивач не зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів. Добровільно відповідач матеріальної допомоги не надавав і не надає. 3 травня 2019 року позивач проживає з дітьми у свого чоловіка [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Дитина називає чоловіка матері - [PERSON] татом. Пояснює, що відповідача у справі, дитина не знає, ніколи не бачила та не чула. Крім того звертає увагу суду на те, що позивач ніколи не перешкоджала відповідачу спілкуватися з сином і відповідачу було відомо місце проживання позивача з дитиною, [PERSON] ніколи не виявляв бажання спілкуватися з сином та піклуватися про нього, не цікавився станом здоров`я дитини, не звертався до лікаря з цього приводу, не цікавився навчанням сина, всі ці дії вчиняла мати, яка повністю опікувалася дитиною. Оплату за перебування дитини в приватному ДІЗ також здійснювала мати. Вказує, що саме теперішній чоловік замінив дитині батька і в родині створена дружня атмосфера любові та взаємної поваги. Чоловік [PERSON] - [PERSON] бажає усиновити [PERSON] . Вказує також, що дитина не має до свого біологічного батька батьківських почуттів та не сприймає його як батька, вважає його сторонньою людиною та бажає змінити прізвище на « [PERSON] ». Вважає, що таку поведінку відповідача протягом більш як десять років можна розцінити, як свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками та ухилення від виховання дитини. Просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач та її представник в судовому засіданні, надали пояснення аналогічні позовній заяві, позов підтримали та просять його задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні підтримали наданий відзив та просять суд відмовити в задоволенні позову. Відповідач пояснив, що на даний час близько п`яти років проживає і працює в Швеціі, раніше приходив до позивачки, щоб побачити дитину, але позивачка та її родичі не давали йому бачитись з дитиною, налаштовуючи [PERSON] проти нього. Відповідач також пояснив, що не хотів конфліктів з позивачкою. Неодноразово звертався до позивачки з проханням відкрити рахунок, щоб він міг переказувати кошти на утримання сина, на що позивачка відмовлялась від будь-якої допомоги з його сторони, речі, які він передавав сину, позивачка повертала назад. Кожен раз, коли він намагався побачитись з сином, дитину забирали. Пояснив також, що відчуває любов та опіку до сина, де син проживає зараз він не знає, так як позивачка з сім`єю переїхали. Стверджує, що хоче спілкуватись з сином та піклуватись про нього. Згадує, що приходив до сина, коли йому було два роки, проте двері перед ним зачинили, але йому вдалось поспілкуватись з сином через вікно. Коли дитині було 3 роки відповідач прийшов до сина, погрався на подвір`ї, після чого йому сказали, щоб він не приходив, так як у них інша сім`я. Потім він не знав, де позивачка з сином проживали, так як вони переїхали. Зазначає, що кожен рік, іноді, двічі на рік, без перешкод давав дозвіл на виїзд дитини за кордон на оздоровлення. Вказує також, що кожен раз, коли він намагався побачити сина, позивачка та її родичі вчиняли сварки, він не хотів, щоб дитина це бачила, не хотів травмувати сина. Позивачка постійно казала відповідачу, що у неї нова сім`я та не потрібно приходити, постійно казала, що він переслідує їх. Вважає, що, коли батьки сваряться для дитини це важко. Розповідає також, що, коли син хворів він прийшов до лікарні, проте [PERSON] його вигнала та не пустила до сина. Пояснює, що був в органі опіки та піклування, і намагався вирішити питання про побачення з сином та збирав документи, проте через нестачу коштів на адвоката не довів справу до кінця. На разі, знаходиться за кордоном, працює за контрактом. Виїхав, ще до початку війни. Раніше дитина була дуже маленька, побачення можливо було тільки з дозволу та в присутності матері, зараз [PERSON] вже 12 років, він може з ним спілкуватися самостійно, по телефону, скайпу, через соцмережи. Просить суд не позбавляти його батьківських прав, це єдина його дитина, він любить сина та, на разі, має намір відстоювати свої права на побачення та спілкування з сином у відповідних органах. Представник служби у справах дітей Чернівецької міської ради в судовому засіданні Немилостивий І. підтримав наданий висновок про те, що питання про позбавлення батьківських прав потрібно вирішити в інтересах дитини на розсуд суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є матір`ю позивачки [PERSON] , та пояснила, що відповідач пішов з сім`ї за три дні до дня народження дитини. Всі ці роки він не приходив до дитини, хоча проживав поряд, жодного разу, проходячи повз них, не цікавився дитиною. Вони допомогали утримувати і позивачку, і дитину. Дитина - [PERSON] не знає свого рідного батька. Дозволи на виїзд за кордон відповідач давав завжди. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є рідною тіткою [PERSON] . Підтверджує те, що дійсно рідний батько дитини [PERSON] не цікавився життям дитини, не приймав участь у вихованні та не приходив до нього. Фінансово не допомагав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є хрещеною [PERSON] . Підтверджує те, що дійсно рідний батько дитини [PERSON] не цікавився життям дитини. Пояснює, що, коли бачила відповідача, останній не питав про дитину, в свою чергу, [PERSON] не питав про батька. Чи вони спілкувались по телефону [PERSON] не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є сусідкою позивачки, її дитина та [PERSON] друзі. Свідок суду пояснила, що [PERSON] не спілкується зі своєю дитиною, а малолітній [PERSON] батьком називає нинішнього чоловіка позивачки - [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що є чоловіком позивачки. Пояснив суду, що вони разом проживають з дитиною з 2017 року, одружені з [PERSON] з 2019 р. Також пояснює, що вони не можуть виїхати за кордон, через те, що постійно потрібно просити дозвіл у відповідача, який жодним чином не допомагає виховувати малолітнього [PERSON] , не цікавиться його життям та не спілкується з ним. Має на утриманні трьох своїх дітей та бажає усиновити [PERSON] . [PERSON] називає його татом та не хоче спілкуватись з рідним батьком. Допитана в судовому засіданні позивачка [PERSON] , як свідок, суду показала, що малолітній [PERSON] знаходиться повністю на її утриманні, відповідач не допомагає і не допомагав фінансово. Не цікавиться життям дитини взагалі. Пояснює, що не чинить опір у спілкуванні. Дитина називає «татом» нинішнього чоловіка - [PERSON] та не хоче спілкуватись з рідним батьком. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є матір`ю відповідача та пояснила суду, що позивачка вийшла заміж за її сина у 2008 р. Син слухався дружину, був хорошим чоловіком. Сидів з новонародженою дитиною вдома, коли відповідачка ходила на роботу. Коли між ними виникали сварки, вони ( [PERSON] та її родичі) виганяли з дому її сина, та не допускали до дитини. Пояснює, що, коли син з невісткою посварились останній раз, то невістка взагалі заборонила бачити дитину та сказала, що у неї інша сім`я. Син хотів спілкуватись з дитиною, проте позивачка не дозволяла, вчиняла сварки. Останній раз, коли син давав дозвіл на виїзд за кордон, дитина сиділа в авто і відповідачка не дала побачити дитину. Син постійно намагався побачитись зі своєю дитиною, але йому не дозволяли та не допускали до дитини. Пояснює, що [PERSON] вже вдруге вийшла заміж після розлучення з її сином і жодного разу не дозволяла спілкуватись з онуком. Згадує, що в 2018 році син пішов до своєї дитини, але [PERSON] (позивачка) йому відмовила у побаченні, пояснивши, що у них вже інша сім`я та, наполягала щоб [PERSON] більше не приходив. Син багато разів телефонував до позивачки, просив, щоб дозволила спілкуватись, але вона завжди відмовляла. Наголошує також, що [PERSON] (відповідач) ніколи не ухилявся від спілкування з своїм сином, пропонував допомогу, але його не хотіли навіть слухати. Вказує, що її син має м`який характер і він не хотів травмувати дитину сварками. Крім того, зазначила, що їй також не дозволяли бачитись з онуком, не кликали на день народження дитини. Розповідає, що неодноразово намагалась побачити онука через паркан, бачила, як він грається, але, коли її бачили одразу забирали дитину. Допомоги від сина позивачка не приймала і не хотіла, а син не хотів лізти та заважати. У 2018 році син поїхав за кордон та періодично приїзджав. Пояснює, що, коли розглядалась справа стосовно позбавлення батьківських прав щодо дитини у службі у справах дітей, син був за кордоном. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою відповідача та знає обох сторін по справі з хорошої сторони. Пояснила також, що була свідком як [PERSON] з [PERSON] розійшлись. [PERSON] бачить майже кожен день, так як проїзджає попри них кожен день на велосипеді. Вказує, що [PERSON] ніколи не відмовлявся від сина, від його виховання чи допомоги, проте його не допускали до дитини, не давали можливості спілкуватись. Вказує, що [PERSON] розповідав, що ходив до сина, щоб побачити, поспілкуватись, привітати з днем народження, проте його не пустили до дитини. Коли хотів допомогти фінансово, то відповідачка не брала кошти, пояснивши, що їй від нього нічого не потрібно і взагалі вона не хоче бачити відповідача. Пояснює також, що [PERSON] говорив постійно, що хоче бачити дитину і жалівся зі сльозами на очах, що йому не дозволяють та говорив, що дитина підросте та все зрозуміє сам. [PERSON] завжди давав дозвіл на виїзд за кордон без перешкод. Малолітній [PERSON] , що був допитаний за участю представника органу опіки та піклування, показав суду, що з рідним батьком не знайомий і спілкуватись не хоче. Вважає, що його батько [PERSON] , з яким він проживає протягом 6 років та хоче мати прізвище « [PERSON] ». Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, малолітнього [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] та є сином сторін по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 27.07.2011 p., серії [NUMBER] актовий запис №1608 (а.с. 10), який проживає разом з позивачкою, що підтверджується копією акту від 29.07.2022 р. ОСББ «Сонячний Острів» та копією акту № 84 від 25.07.2022 р. ПП «Житлосервіс» (а.с. 17). Так, відповідо до виписки із медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] , [INFO] - здоровий та додатково вказана інформація про те, що батько дитини [PERSON] , 1985 р.н. впродовж останніх десяти років до лікаря з приводу здоров`я дитини не звертався. Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією рішення Сагірського районного суду м. Чернівці від 27.12.2012 р (а.с. 14). Судом також встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 14 листопада 2019 р., актовий запис №2215. З висновків гімназії «Надія» № 47 від 12.09.2022 р. та №26 від 26.07.2022 р., № 38 від 26.07.2022 р. слідує, що [PERSON] , [INFO] проявляє теплі почуття до матері, розповідає про неї з любов`ю, батько дитини [PERSON] протягом перебування дитини в дошкільному навчальному закладі та в навчальному закладі не цікавиться життям дитини, не з`являється до навчального закладу, де навчається його син. Висновком органу опіки та піклування від 09.11.2022 р. №01/02 24/3649 про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] визнано за доцільне позбавити батьківських прав відносно до малолітнього [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Висновок наданий на підставі документів заявниці, за відсутності [PERSON] . Суд критично оцінює висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо сина [PERSON] , оскільки даний висновок є недостатньо обґрунтованим, зроблений у відсутності особи, щодо якої вирішувалось питання про доцільність позбавлення батьківських прав, в ньому відсутні дані про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини, не наведено обставин про намагання вказаного органу як відповідального за захист прав дітей об`єктивно визначити ставлення батька до сина, та яким чином позбавлення відповідача батьківських прав захистить інтереси дитини, а тому не може бути беззаперечним доказом для підтвердженням факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та застосування до нього такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав. При цьому, суд враховує, що такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч.ч. 5, 6 ст.19 СК України). Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, при цьому встановлено судом, що відповідач протягом всіх років, проживання окремо від сина, намагався належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, проте через неприязні стосунки після розлучення з матір`ю дитини йому не вдається налагодити спілкування з сином. У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Крім того, свідки не спростували того факту що відповідач не приймає участі у вихованні сина [PERSON] саме з причин відсутності у останнього на це бажання та свідомого ухиляння від виховання сина, навпаки, надано свідчення того, що дитині забороняють спілкуватись з батьком та при будь-якому намаганні у спілкуванні батька з сином чинять опір. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази саме умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо нього: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для можливості захистити свої права, визначивши у судовому порядку час для спілкування з дитиною, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини. Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, посилається на те, що відповідач систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого сина [PERSON] , однак в судовому засіданні так і не було встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки батько [PERSON] фактично усунутий від спілкування з сином. [PERSON] висловлював бажання спілкуватися з дитиною, має намір на відновлення відносин і з ним, відтак суд вважає, що родинний зв`язок між батьком і сином можливо відновити, а тому не вбачається доведеності обставин необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, доцільність вжиття якого органом опіки та піклування достатньо не аргументовано. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини, шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю. Частиною першою ст. 141 ЦПК України, встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed