Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

04 січня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів, позовні вимоги мотивує тим, що позивач 11 грудня 2017 року у приміщенні приватного нотаріуса Стюрко О.О. підписала довіреність №3237, якою було уповноважено відповідача [PERSON] представляти її інтереси. В подальшому між позивачем та відповідачем 12 грудня 2019 року був укладений договір про надання юридичних послуг. 04 липня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду до договору про надання юридичних послуг від 12 грудня 2017 року та сторони дійшли домовленості про розірвання договору від 12 грудня 2017 року. 04 жовтня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено Додатково угоду до договору про надання юридичних послуг від 12 грудня 2017 року та було визначено умови та порядок повернення позивачу грошових коштів в сумі 65000 гривень. 24 листопада 2020 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів, але відповідач ігнорує вимогу про повернення грошових коштів. Отже, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 147546 гривень 85 копійок, з яких сума основного боргу 130000 гривень 00 копійок, інфляційні витрати у розмірі 9923 гривні 15 копійок, 3% річних у сумі 7623 гривні 70 копійок, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1475 гривні 48 копійок.. Ухвалою суду від 15.01.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2021 року [PERSON] , цивільну справу за\~ позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів прийняти до провадження судді Дехта Р.В., призначено розгляд справи на 17 листопада 2021 року о 13 годинні. 00 хвилин. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, послалась на обставини, що зазначені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, та зазначив що не підписував саме ті договори на які посилається позивачка у позовній заяві, та зазначив що грошові кошти від позивачки Асерської Таїсії та її представників не отримував, надав заяву про зменшення неустойки. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно\~ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 12 грудня 2017 року було укладено договір під назвою про надання юридичних послуг. відповідно до якого [PERSON] (Виконавець) зобов`язується надати [PERSON] (Замовник) юридичні послуги щодо захисту інтересів та оформлення повного пакету документів для розширення площі приміщення за адресою: [ADDRESS] та визначено порядок розрахунків за договором (надалі Договір №2). В судовому засіданні судом встановлено, що відповідно до Додаткової угоди від 04 липня 2018 року до Договору про надання юридичних послуг від 12 грудня 2017 року, сторони, а саме [PERSON] (Замовник) та [PERSON] (Виконавець) дійшли до домовленостей про повернення Виконавцем замовнику суми грошових коштів в сумі 65000 гривень в день укладення Угоди, але не пізніше 10 днів із дати її підписання Сторонами, а Замовник у свою чергу повинен повернути Виконавцю оригінал Розписки у день повернення коштів. Судом встановлено, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 12 грудня 2017 року було укладено договір під назвою про надання юридичних послуг. відповідно до якого [PERSON] (Виконавець) зобов`язується надати [PERSON] (Замовник) юридичні послуги щодо захисту інтересів та узаконення автономного опалення у квартирі за адресою: [ADDRESS] та визначено порядок розрахунків за договором (надалі Договір №1). Судом встановлено, що відповідно до Додаткової угоди від 04 жовтня 2018 року до Договору про надання юридичних послуг від 12 грудня 2017 року, сторони, а саме [PERSON] (Замовник) та [PERSON] (Виконавець) дійшли до домовленостей про повернення суми грошових коштів в сумі 65000 гривень та переведення вказаної суми грошових коштів в розмірі 65000 гривень у статус авансування майбутніх витрат на оплату послуг Замовника за Договором 1. В разі невикористання суми грошових коштів за Договором №1 до 01 червня 2019 року, вся сума боргу (авансу) або не використаної її частини повинна бути повернута Виконавцем Замовнику не пізніше 10 червня 2019 року. Пунктом 6 Додаткової угоди від 04 жовтня 2018 року до Договору про надання юридичних послуг від 12 грудня 2017 року, сторони по справі погодили, що у разі недотримання Виконавцем умов пункту 4 даної угоди, сума боргу, яка залишалась неповерненою станом на 10 червня 2019 року, повинна бути повернена Виконавцем 10 липня 2019 року вже у двократному розмірі (у якості штрафної санкції за надмірні строки неповернення Виконавцем коштів Замовника). В судовому засіданні судом встановлено, що позивач у розрахунках ставить питання про стягнення індексу інфляції та 3% (відсотків річних) за період часу з 15 липня 2018 року по 24 грудня 2020 року. За статтею 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Відповідно до статей 3,\~6,\~11,\~525,\~627,\~629 ЦК України\~підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом,зокрема:1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. ст. 526 та 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений строк. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Крім того, відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стосовно вимог позивача щодо стягнення з відповідача за невиконання умов договору неустойки у формі штрафу, суд зазначає наступне. Частинами 1, 3\~ст. 549 ЦК України\~визначено, що\~\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 3 статті 551 ЦК України, встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Стаття 129 Конституції України\~визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Враховуючи надані докази, суд дістається висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] про стягнення з [PERSON] суми основного боргу у формі авансового платежу в сумі 130000 гривень 00 копійок підлягають частковому задоволенню, в розмірі 65000 гривень 00 копійок, як такі, що ґрунтуються на договірних відносинах, що виникли між сторонами та знайшли підтвердження в судовому засіданні. Враховуючи надані докази, суд дістається висновку, що позові вимоги позивача [PERSON] про стягнення з [PERSON] суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних підлягають частковому задоволенню, враховуючи ту обставину, що чинним законодавством не передбачено нарахування індексу інфляцію та 3% відсотків річних на неустойку у формі грошової суми та сума розрахунку повинна розраховуватися з останньої дати повернення суми грошових коштів, яка погоджена між сторонами, а саме з 10 червня 2019 року та повинна розраховуватися за наступним розрахунком: -період розрахунку з 10/06/2019 року (дата прострочення повернення авансу) до 24/12/2020 року (дата представлення позовних вимог); сума боргу (сума авансу) 65000 гривень, ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період. Інфляційне збільшення: 65\~000,00 x 1.04878328 - 65\~000,00 =\~3\~170,91 грн. Розрахунок 3 % вростків річних здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. з 10/06/2019 року до 31/12/2019 року, 65000,00 x 3 % x 205 : 365 : 100, сума 1095,21 грн. з 01/01/2020 року до 24/12/2020 року, 65000,00 x 3 % x 359 : 366 : 100, сума 1 912,70 грн. Всього штрафних санкцій 3% відсотки річних: 3\~007,91 грн. Загальна заборгованість: Період прострочення грошового зобов`язання 564 дня 65\~000,00 (сума боргу)\~+\~3\~170,91 (інфляційне збільшення)\~+\~3\~007,91 (штрафні санкції)\~= 71\~178,82 грн. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 ЦК України). Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності однієї з умов: (а) якщо він значно перевищує розмір збитків; (б) за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20 (провадження № 14-224цс21) зазначено: «У разі якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя статті 551 ЦК України). Отже, зміст частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Такий висновок зробили Верховний Суд України у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15 і Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2018 року в справі № 703/1181/16-ц (провадження № 14-442цс18) та від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19). Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, просив відступити від висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого в постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) щодо застосування в подібних правовідносинах частини третьої статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що після прийняття постанови у справі № 761/26293/16-ц вона вже конкретизувала критерій, на підставі якого суд застосовує частину третю статті 551 ЦК України, в постановах від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19, пункт 8.24) і від 28 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18, пункт 85). Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, провадження № 12-79гс19 (пункт 8.24) та від 28 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, провадження № 14-623цс18 (пункт 85)). Підстав для відступу від цих висновків Велика Палата Верховного Суду не вбачає». Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 ЦК України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві (п. 8.22-8.25 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). Звертаючись із позовом, позивач не визначила розмір збитків, яких вона зазнала у зв`язку з невиконанням відповідачем договір відносин. Враховуючи фактичні обставини, встановлені судом, суд вважає, що така умова для зменшення розміру штрафу як інші обставини, які мають істотне значення, передбачена ч. 3 ст. 551 ЦК України, є наявною. Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. З урахуванням загальних засад цивільного законодавства (ст.3 ЦК України), суд дійшов висновку про необхідність зменшення суми неустойки у формі штрафу, що підлягає стягненню, до 1000 гривень. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1 ст. 141\~ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 721 гривня 80 копійок грн. сплаченого судового збору.

Outcome: partial