Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

17.03.2023 року [PERSON] звернувся до Коломийського міськрайонного суду з позовом в якому вказав, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , в якому у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 11.01.2020р. шлюб між сторонами було розірвано, малолітню доньку залишено проживати разом з батьком. Позивач зазначає, що після припинення шлюбних відносин відповідачка стала ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків, перестала приділяти увагу своїй донці, піклуватися про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною, не створює умов для отримання належної освіти, матеріальне не забезпечує. Неодноразово [PERSON] намагався достукатися до материнського серця [PERSON] та пояснити їй, що важливим у житті дитини є участь, присутність та підтримка матері. Однак, відповідачка всі звернення свого колишнього чоловіка ігнорувала і дитині належної уваги не приділяла. Також [PERSON] вказує, що жодного разу не перешкоджав доньці у спілкуванні з матір`ю, а навпаки робив все для того щоб дитина могла більше часу проводити з нею. Проте, [PERSON] не здійснювала жодних дій аби [PERSON] могла відчути материнську любов і підтримку. За даних обставин, позивач просив позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2023 року відкрито загальне провадження у цивільній справі. Зобов`язано Орган опіки та піклування подати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Ухвалою суду від 05.09.2023р. підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що у 2020 році його шлюб з відповідачкою був розірваний. Ще до розірвання шлюбу вони почали проживати окремо. Після припинення шлюбних відносин дружина виїхала жити до м. Надвірна, а після ухвалення рішення суду, повторно вийшла заміж та змінила своє прізвище на [PERSON] . Їхній спільній доньці відповідачка жодної уваги не приділяє, не дзвонить, не приїздить, не вітає [PERSON] на свята та День народження, матеріально також жодним чином не допомагає. Позивач самостійно утримує доньку, займається її розвитком та навчанням, відвідує батьківські збори, забезпечує її фізичний та духовний розвиток. Навіть під час спільного проживання сторін, [PERSON] не цікавилася донькою, дитину в садок та школу записував батько, постійно відводив її до навчальних закладів та забирав, укладав декларацію з сімейним лікарем та турбувався про її стан здоров`я. Деякий час донька займалася образотворчим мистецтвом, і саме він знаходив відповідний заклад для навчання доньки. На теперішній час, позивач разом з дитиною проживає у будинку своєї матері, а його мати проживає в його будинку, оскільки вони помінялися житлом. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що з 2019 року дитина фактично проживає разом з батьком. Мати участі у житті та вихованні доньки не приймає, її розвитком не цікавиться, а тому підлягає позбавленню батьківських прав на підставі п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України. Крім цього, вказала, що [PERSON] є працездатною здоровою особою і повинна сплачувати аліменти на утримання своєї доньки, оскільки в добровільному порядку відповідачка матеріально дитині не допомагає. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та у встановленому законом порядку. Неповнолітня [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що навчається в сьомому класі Коломийської філії №3 Коломийського ліцею №4 ім. Сергія Лисенка. Дівчинка проживає разом з батьком з 2019 року, а місце перебування її матері їй невідоме. До доньки [PERSON] дзвонить дуже рідко, а останнього разу [PERSON] бачила її три роки тому, коли навчалася в четвертому класі і мати несподівано приїхала до неї в школу. Нещодавно у [PERSON] був День народження, але мати не приїздила і не телефонувала, в жодний спосіб її не привітала та подарунок не надсилала. Також дівчинка зазначила, що мама ніякі із своїх батьківських обов`язків не виконує, все для неї робить лише батько, купує одяг, шкільне приладдя, мобільний телефон, оформив банківську карту та дає кишенькові гроші, і їй з ним добре. В будинку. Де вона проживає з батьком. В неї є власна кімната обладнана всім необхідним. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву до суду не подавала, клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило. Про час та місце розгляду справи [PERSON] була повідомлена своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, на місці ухвалив: слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач в судовому засіданні не заперечував. Заслухавши пояснення позивача та його представника, опитавши неповнолітню [PERSON] , дослідивши матеріали справи та оцінивши представлені докази, суд прийшов до наступного висновку. Фактичні обставини встановлені судом. З матеріалів справи слідує, що 20 квітня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 101. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] являються батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 11.01.2020р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Малолітню доньку сторін - [PERSON] після розірвання шлюбу залишено з батьком. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] 13 червня 2020 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє дошлюбне прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до довідки про склад сім`ї,. виданої ОСББ «Бандери 11» 222000.02.2023р., [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] . Разом з ним зареєстрована його донька [PERSON] . Згідно характеристики наданої адміністрацією навчального закладу, [PERSON] являється приватним підприємцем і саме він на даний момент активно виконує основну функцію грошового забезпечення доньки. [PERSON] проявив себе, як інтелігентний, виважений, спокійний, урівноважений чоловік. Він активно займається вихованням доньки, постійно на зв`язку з класним керівником. Особливу увагу приділяє навчанню доньки, цікавиться її успішністю, спілкується з вчителями-предметниками, допомагає у виконанні домашнього завдання. Пан [PERSON] допомагає школі у вирішенні деяких проблем (облаштування укриття), не залишається байдужим до загальношкільних і класних благодійних акцій «Зігрій солдата», «Допоможи воїну» та інші. [PERSON] завжди має охайний вигляд, неконфліктна, спокійна. Однокласники ставляться до неї з повагою. Взаємини між батьком та донькою теплі та демократичні. Батько є авторитетом для своєї доньки. Згідно листа в.о. директора КНП КМР «КМЦ ПМСД» від 08.03.2023р. №240/01-16, дитина [PERSON] перебуває під медичним спостереженням у лікаря загальної практики - сімейного лікаря амбулаторії ЗП-СМ № 5 [PERSON] . Відповідно до інформації сімейного лікаря [PERSON] стан здоров`я дитини задовільний. За інформацією лікаря, під час візитів дитину супроводжує батько [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 23.08.2023р. № 212 було затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON] . Згідно, затвердженого вищевказаним рішенням, висновку вбачається, що 16.06.2023р. комісією з працівників служби у справах дітей Коломийської міської ради проведено обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] в [ADDRESS] . Квартира складається х 2-х кімнат, кухні, коридору, ванної кімнати та комори. В ході обстеження встановлено, що [PERSON] проживає разом з донькою [PERSON] . Батько створив належні умови для проживання дитини. Малолітня дитина має визначене місце для сну, навчання та проведення дозвілля. Дитина забезпечена необхідним одягом, взуттям, засобами гігієни, канцтовари, іграшками та повноцінним харчуванням. Питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітньої дитини розглядалося на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини 28.06.2023р. та 26.07.2023р., мама жодного разу на засідання комісії не з`явилася, зв`язок за вказаним номером відсутній. На засіданні комісії [PERSON] повідомив, що [PERSON] взагалі не цікавиться розвитком, навчанням та здоров`я своєї доньки, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. З метою повного вивчення питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] працівниками служби у справах дітей було надіслано запит до служби у справах дітей Надвірнянської міської ради за зареєстрованим місцем проживання відповідачки. Однак, в отриманій відповіді було зазначено, що місце проживання матері не відомо. Враховуючи дані обставини, комісія дійшла висновку про доцільність позбавлення громадянку [PERSON] батьківських прав по відношенню до її доньки [PERSON] , [INFO] . Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частина першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції про права дитини права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. У статті 12 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Стаття 171 СК України передбачає, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. В даній справі суд враховує, що після припинення подружніх відносин між [PERSON] та [PERSON] та розірвання їхнього шлюбу, спільна малолітня донька сторін залишилася проживати разом з батьком. Мати змінила своє місце проживання, стала проживати в іншому населеному пункті та майже повністю припинила спілкування з дитиною. Як зазначила малолітня [PERSON] , [PERSON] лише інколи телефонує їй, а останнього разу дівчинка бачила маму понад три роки тому. Таким чином, відповідач материнської уваги та турботи до своєї доньки не проявляє, станом її здоров`я не переймається, медичні заклади з дівчинкою не відвідує, успіхами в навчанні не цікавиться, до школи доньки не приходить, матеріально не допомагає, одяг та інші необхідні речі не купує, на День народження не вітає, подарунки не робить. Вказані обставини свідчать про те, що мати повністю зникла з життя дитини, а всі обов`язки по вихованню, навчанню та утриманню неповнолітньої [PERSON] здійснює лише батько, позивач у справі.. В зв`язку з цим, суд вважає доведеними ті обставини, що відповідач тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі. Відтак, суд приходить до висновку, що зібрані у справі письмові докази в сукупності з поясненнями позивача та неповнолітньої [PERSON] в повній мірі доводять умисне ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, що згідно п. 2 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав. Встановивши вищевикладені обставини, суд дійшов переконання, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] відповідатиме інтересам дитини, а тому позовні вимоги в цій частині слід задовольнити. При цьому, суд вважає необхідним зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України). Згідно ч.3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Оскільки позов в частині позбавлення батьківських прав задовольняється, а особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, суд, врахувавши обставини, визначені ст. 182 СК України, а також взявши до уваги надане позивачу право вибору способу стягнення аліментів, яке [PERSON] було обрано в твердій грошовій сумі, прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання малолітньої [PERSON] в розмірі по 2000,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 17.03.2023р. і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи з положень вищевказаної норми, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved