Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просить позбавити останню батьківських прав відносно її малолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що він та відповідачка є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідачка мешкає окремо, свої батьківські обов`язки відносно дітей не виконує, у їх вихованні участі не приймає, ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, аліменти не платить. Діти мешкають з ним та перебувають на його утриманні. Враховуючи викладене, з метою захисту прав дитини, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача надала суду заяву, в якій зазначила, що не заперечує щодо розгляду справи у заочному порядку, просила судове засідання провести за їх відсутністю. Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, надав заяву, в якій зазначив, що не заперечує щодо задоволення вимог позивачки та просив судове засідання провести за його відсутністю. Відповідачка повторно в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином, проте до суду повернувся конверт з відміткою "адресат за вказаною адресою відсутній". Відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України, було розміщено оголошення на офіційному вебсайті судової влади України про виклик відповідачки [PERSON] до суду в судове засідання, однак остання в судове засідання на вказану в оголошенні дату також не з`явилася, жодних заперечень проти позову, заяв про розгляд справи без її участі до суду не надіслала, про причини неявки суд не повідомила. Частиною 11 статті 128 ЦПК України передбачено, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідачки вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без повідомлення причини, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Враховуючи, що позивач та її представник не заперечують щодо розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення по справі. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Так, сторони перебували у цивільному шлюбі. Від даного шлюбу [INFO] народилась [PERSON] та [INFO] народився [PERSON] , батьками яких є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про їх народження, які знаходяться на його утриманні (а.с.15, 17, 25 ). Актом обстеження житлово-побутових умов сім`ї від 19.04.2023 року встановлено, що позивач [PERSON] мешкає разом з дітьми у будинку [ADDRESS] , у будинку прибрано, наявні продукти харчування, діти забезпечені всім необхідним. Мати дітей проживає за кордоном, зв`язку з дітьми не підтримує, матеріальної допомоги не надає. За дітьми доглядає цивільна дружина позивача - [PERSON] (а.с.30-31). Позивач не отримує матеріальну допомогу, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків (а.с.32). За місцем мешкання та роботи позивач характеризується позитивно, працевлаштований, скарг відносно нього не надходило, приділяє належну увагу у вихованні та утриманні дітей (а.с. 26, 27). Діти знаходяться на утриманні позивача, проте відповідач [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується довідкою державного виконавця (а.с. 23-24). Згідно характеристики з місця навчання дітей видно, що позивач, що вихованням та розвитком дітей в сім`ї займається батько [PERSON] , який систематично відвідує школу, цікавиться навчанням дітей, забезпечує їх всім необхідним та користується авторитетом серед інших батьків. Мати [PERSON] не займається вихованням дітей, не відвідує школу, не цікавиться успіхами дітей та не бере участі в класних батьківських зборах (а.с.28, 29). Також, в матеріалах справи міститься висновок служби у справах дітей Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] у відношенні доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Частинами 5, 6 ст.19 Сімейного кодексу України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Проте жодного з покладених законом на батьків обов`язків відповідач не виконує, з дитиною не спілкується, станом здоров`я, успіхами доньки, її долею не цікавиться, участі у вихованні не приймає, вихованням не займається, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 СК України, мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України у п.п. 15,16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив судам, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позивачка в даному конкретному випадку є суб`єктом звернення до суду з питань позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її малолітніх дітей, оскільки є батьком останніх та діти мешкають разом з ним, перебувають на його утриманні. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що зазначений позов слід задовольнити, так як позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є доцільним та відповідає найвищим інтересам останньої. Статтею 168 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду особам, які позбавлені батьківських прав, може бути дозволено побачення з дитиною. Якщо поведінка такої особи щодо утримання та виховання своєї дитини зміниться, за правилами ст. 169 Сімейного кодексу України остання не позбавлена права звернутися до суду з позовом про поновлення у батьківських правах. На підставі викладеного,

Outcome: approved