Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

Заявниця звернулась з заявою до суду, мотивуючи тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На початку вересня 2023 року вона звернулась до приватного нотаріуса Олександрійського районного нотаріального округу з питанням видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку, але отримала відмову, в зв`язку з тим, що за адресою [ADDRESS] , зареєстрована її сестра [PERSON] , яка в силу ч.3 ст.1268 ЦК України, являється такою,\~що прийняла\~спадщину.\~Однак,\~ [PERSON] \~не проживає\~за даною\~адресою з\~2004\~року,\~так як\~виїхала на\~постійне місце\~проживання до\~Російської Федерації\~та на\~даний час\~є громадянкою\~Росії,\~а тому\~заявниця просить\~суд встановити\~факт,\~що [PERSON] \~являється такою,\~що не\~прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В судове засідання заявниця не з`явилась, однак надала до суду заяву, в якій прохала суд слухати справу без її участі, заявлені вимоги підтримує повністю. Заінтересована особа приватний нотаріус Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Каліушко Д.І. також в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву, в якій просить суд слухати справу без їхньої участі, щодо задоволення заяви не заперечив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з слідуючих підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла мати заявниці - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11 квітня 2022 року (а.с.8), після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР №055020 від 26 жовтня 2004 року (а.с.13). Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №70049553 від 16.09.2022 року та довідки приватного нотаріуса Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Каліушко Дениса Ігоровича №487/01-16 від 26.09.2023 року, заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , подала [PERSON] , на підставі чого заведено спадкову справу за №93/2022 (а.с.9,15). На початку вересня 2023 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Олександрійського районного нотаріального округу з питанням видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку, але отримала відмову, в зв`язку з тим, що за адресою [ADDRESS] , зареєстрована її сестра [PERSON] , яка в силу ч.3 ст.1268 ЦК України, являється такою, що прийняла спадщину. Так, згідно довідки № 2306 від 31.08.2022 року, виданої Петрівською селищною радою Олександрійського району Кіровоградської області вбачається, що з 17 жовтня 1977 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] по день смерті, її чоловік [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Однак, [PERSON] не проживає за вищевказаною адресою з 2004 року, так як вибула на постійне місце проживання до Російської Федерації, що підтверджується довідкою Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області № 590 від 23.08.2023 року (а.с.16). Крім того, 17 червня 2005 року [PERSON] уклала шлюб з громадянином Росії [PERSON] , і після укладання шлюбу змінила прізвище на [PERSON] , та на даний час є громадянкою Російської Федерації, що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб та паспорта (а.с.11-12). Таким чином судом встановлено факт, що відповідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, [PERSON] не могла прийняти спадщину, оскільки з 2004 року не проживає за адресою: [ADDRESS] , і у визначений законом строк не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, а її державна реєстрація за вищевказаною адресою сама по собі не є беззаперечним доказом постійного проживання на момент смерті матері [PERSON] за цією адресою реєстрації, оскільки спростована належними та допустимими доказами. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові по справі № 569/15147/17 від 21 жовтня 2020 року. Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Частинами першою\~та другою\~статті 1269\~ЦК України\~передбачено,\~що спадкоємець,\~який бажає\~прийняти спадщину,\~але на\~час відкриття\~спадщини не\~проживав постійно\~із спадкодавцем,\~має подати\~нотаріусу або\~в сільських\~населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі\~статтею 2\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні»\~реєстрація місця\~проживання чи\~місця перебування\~особи або\~її відсутність\~не можуть\~бути умовою\~реалізації прав\~і свобод,\~передбачених Конституцією,\~законами \~чи міжнародними\~договорами України,\~або підставою\~для їх\~обмеження.\~Зазначена норма\~відображає загальний\~принцип недискримінації\~за ознакою\~наявності чи\~відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. Згідно зі\~статтями 12,\~81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи.\~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суд вважає, що заяву [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, слід задовольнити.

Outcome: approved