Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

У січні 2023 року до Деснянського районного суду м. Києва надійшла цивільна справа №754/1249/23-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову вказано, що 03 серпня 2013 року між [PERSON] (далі-Позивач), [INFO] та [PERSON] (далі-Відповідач), [INFO] у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, зареєстровано шлюб, актовий запис № 912. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Однак, протягом останніх років відношення з Відповідачем поступово погіршувались. В результаті чого, між подружжям зникло взаєморозуміння. Будь-які спроби в свій час примиритися не дали бажаних результатів, оскільки різні погляди на сімейне життя та обов`язки. На даний час, сторони припинили спільне життя, як подружжя, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільне господарство. У зв`язку з чим, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечитиме інтересам сторін. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20 лютого 2023 року цивільну справу №754/1249/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, передано за підсудністю до Печерського районного суду м.Києва. Відповідно до ст. ст. 14, 33 ЦПК України справу було розподілено до розгляду судді Печерського районного суду Соколову О.М. Супровідним листом від 07 квітня 2023 року цивільну справу № 754/1249/23 повернуто на адресу Деснянського районного суду м. Києва для належного оформлення. 12 червня 2023 року цивільна справа № 754/1249/23, повернулася на адресу Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 червня 2023 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, виділено в окреме провадження. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 червня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі № 754/1249/23-ц та призначено судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, проте подав клопотання в якому просив розгляд справи здійснювати у його відсутність, вимоги підтримав, просив задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщення оголошення на сайті Печерського районного суду м.Києва, а тому, в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 03 серпня 2013 року між громадянами України [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис № 912. Згідно копії Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , видане 14.11.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, відповідний актовий запис № 3327, сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Сторони не проживають однією сім`єю, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, проживають окремо, сумісне життя не склалося. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і сторін. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, сторін на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, сторін на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. З положень статті 12 Конвенції вбачається, що чоловік і жінка, які досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом сторін і жінки є право на розірвання шлюбу, з урахуванням статей 5, 8 вказаного міжнародного договору. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, сім`я носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню сторін, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати понесені Позивачем з оплати судового збору в розмірі 1 073,60 грн. підлягають стягненню з Відповідача. Враховуючи наведене,

Outcome: approved