Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у сумі 52\~247,64 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 45\~359,09 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 6\~888,55 грн., а також судовий збір. В обґрунтування своїх вказує на те, що 26.10.2015 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг з метою отримання банківських послуг позивача. Позивач на виконання умов договору надав відповідачу грошові кошти у кредит, але у зв`язку з невиконанням відповідачем умов надання таких послуг у нього утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути. Відповідач заперечив проти позовних вимог у повному обсязі, вказавши на те, що 26.10.2015 з метою отримання особової дебетової картки для отримання заробітної плати та інших потреб [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є AT КБ «ПриватБанк». Після підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та отримання банківської картки стала споживачем банківських послуг AT КБ «ПриватБанк». Банк видав їй кредитні картки: Картка Універсальна № [NUMBER] (строк дії до 07/19) та Картка Універсальна Gold № 5168742227711623 (строк дії 07/22). До подання первісного позову AT КБ «Приватбанк» не звертався ані до [PERSON] з письмовими вимогами щодо сплати будь-якої заборгованості за договором про надання банківських послуг № б/н від 26.10.2015, ані до суду. Однак, AT КБ «ПриватБанк» без будь-яких виконавчих документів і попереджень першого числа щомісячно, починаючи з 01.04.2016 списував з рахунку [PERSON] . Відсотки за користування кредитом. Так, всього з карткового рахунку банком було списано 56356,62 грн. Згоди на списання власних коштів з рахунків, які були відкриті для отримання заробітної плати, [PERSON] не надавала. Зазначені списання були здійснені також за відсутності судового рішення про стягнення заборгованості. У зв`язку з цим відповідач пред`явила зустрічну позовну вимоги, оскільки вважає, що списані з рахунку [PERSON] грошові кошті в сумі 56356,62 грн. набуті банком без достатньої правової підстави, саме списання коштів - незаконним, а AT КБ «Приватбанк» - таким, що порушив взяті на себе зобов`язання в частині збереження коштів клієнта. АТ «КБ «Приватбанк» також подав заяву про застосування строків позовної давності щодо зустрічних позовних вимог. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.06.2023 року відкрито спрощене провадження у справі без проведення судового засідання. Ухвалою суду від 25.07.2023 року суд прийняв до розгляду зустрічну позовну заяву та перейшов до загального позовного провадження, призначивши підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 10.10.2023 року закрито підготовче провадження у справі, справа призначена до розгляду по суті. Від представників сторін надійшли відповідні заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Крім того, позивачем разом із позовною заявою подано клопотання про огляд веб-сайту. Подане клопотання обґрунтовано приписами частини сьомою статті 85 ЦПК України. Зазначений доказ: певний розділ, який міститься на веб-сайті privatbank.ua/terms, за твердженням позивача має містити «Умови та правила надання банківських послуг» у редакції станом на підписання заяви про приєднання відповідачем. Розглянувши вказане клопотання, суд відмовив у його задоволені з огляду на таке. Частиною сьомою статті 85 ЦПК України визначено, що у порядку, передбаченому цією статтею, суд за заявою учасника справи чи з власної ініціативи може оглянути веб-сайт (сторінку), інші місця збереження даних в мережі Інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту. У разі необхідності для проведення такого огляду суд може залучити спеціаліста. Згідно із частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Огляд веб-сайту є фіксацією певних обставин, які можливо зафіксувати саме на момент здійснення такого огляду. Відповідно жодного доказового значення такий факт фіксації здійснений на момент проведення судового засідання для встановлення тієї чи іншої редакції «Умови та правила надання банківських послуг», і тим більше редакції станом на підписання заяви про приєднання відповідачем, не матиме. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом Відповідач 26.10.2015 року підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «КБ «Приватбанк». Банк видав їй кредитні картки: Картка Універсальна № [NUMBER] (строк дії до 07/19) та Картка Універсальна Gold № 5168742227711623 (строк дії 07/22). Згідно із довідкою позивача за заявою відповідача, він отримав декілька банківських карт. Відповідач користувався вказаними грошовими коштами, що підтверджується наданою позивачем випискою. Проте, неналежним чином виконував своє зобов`язання щодо сплати суми кредиту, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у сумі 52\~247,64 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 45\~359,09 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 6\~888,55 грн. В підтвердження цього твердження позивачем надано відповідні розрахунки, складені самим позивачем. Відповідно до виписки з рахунку [PERSON] з карткового рахунку банком було списано 56356,62 грн. Згоди на списання власних коштів з рахунків, які були відкриті для отримання заробітної плати, [PERSON] не надавала. ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У наданих суду документах відсутнє посилання на погодження сторонами істотних умов договору в частині відсотків за користування кредиту, порядку їх нарахування, погашення тощо. Тарифи та Умови, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Суд не погоджується із твердженням позивача про те, що сторони дійсно досягли згоди з усіх істотних умов договору і ним надані відповідні докази, адже навіть зі змісту наданої позивачем виписки вбачається, що позивач при здійснені нарахування відсотків використовував декілька різних процентних ставок, зокрема, 86,40%, 43,20%, 34,80%, 30,00% тощо. При цьому будь-яких пояснень з цього приводу з посиланням на погоджені сторонами умови позивачем не надано. В самій анкеті-заяві також не вказано ані процентну ставку, ані банківську послугу, оформлену за цією анкетою-заявкою. Шляхом аналізу виписки про рух коштів по картрахунку судом встановлено, що відповідач активно користувався усіма виданими їй картками протягом тривалого часу, оплачуючи покупки в магазинах, аптеках, поповнюючи мобільний телефон, здійснюючи перекази на картки третіх осіб тощо, а також на її рахунок надходили регулярні поповнення, заробітна плата. Відповідно до пункту 2 статті 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом. У відповідності з пунктом 26.1 статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Можливість договірного списання передбачена також пунктом 6.6 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою НБУ № 22 від 21.01.2004 року, а саме, якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається у договорі про розрахунково-касове обслуговування або іншому договорі про надання банківських послуг. З вказаних нормативних актів, якими банк обґрунтовує доводи скарги, слідує, що списання коштів з рахунків клієнта без його розпорядження може відбуватись лише у разі узгодження таких договірних умов. Між тим, як встановлено в цій справі, узгоджених та підписаних умов кредитного договору між сторонами не мається, крім анкети-заяви, у якій не міститься положень про договірне списання коштів з картрахунків клієнта. Банк наголошує на тому, що списання проводилось на погашення заборгованості, але в ході розгляду справи встановлено, що заборгованість у [PERSON] перед банком відсутня. Ураховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необґрунтованість первісних позовних вимог та наявність підстав для задоволення зустрічної позовної заяви з урахуванням заяви АТ «КБ «Приватбанк» про застосування строків позовної давності за період з 01.04.2016 по 01.03.2017 року. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору, пропорційно частці задоволених позовних вимог.

Outcome: partial