Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

І. Виклад позиції сторін. Позивач звернувся із позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Тячівської міської ради Тячівського району Закарпатської області, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги мотивує тим, що шлюб між ним та відповідачкою було укладено 02 листопада 2017 року та зареєстровано у Тячівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Україна за актовим записом № 236. Від даного шлюбу у них народилося двоє неповнолітніх дітей: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 01 червня 2022 року шлюб, укладений між ним та відповідачем, розірвано. Місцем проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , визначено по місцю проживання відповідача, за адресою: [ADDRESS] , а місцем проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] визначено по місцю його проживання, за адресою: [ADDRESS] . На початку 2023 року син [PERSON] почав скаржитися на постійні болі у колінах, і в лютому 2023 року він відвіз його на обстеження у КНП "Обласна дитяча лікарня Закарпатської обласної ради", де з`ясувалося, що у нього природжене викривлення великоберцової і малогомілкової кісток. Після обстеження, сина [PERSON] направили на стаціонарне лікування, де 10 березня 2023 року йому було проведено хірургічну операцію під назвою епіфізіодез в/3 правої в/г кістки та епіфізіодез в/з лівої в/г кістки. [INFO] сина [PERSON] , на підставі медичного висновку № 126 про дитину-інваліда віком до 18 років, визнано дитиною-інвалідом до 18 років, з датою переогляду [INFO] , а його призначено опікуном сина. Лікування сина [PERSON] , [INFO] , потребує дорогих ліків, постійного платного медичного обстеження та спеціального збагаченого вітамінами та поживними речовинами харчування, що потребує значних матеріальних витрат. Також, син [PERSON] потребує належного догляду та покращених матеріально-побутових житлових умов, які б відповідали його потребам з огляду на особливості його хвороби. Вони з відповідачкою, після розірвання шлюбу, проживають окремо, і він неодноразово намагався вирішити з нею питання про залишення сина [PERSON] проживати з ним у належній йому на праві власності квартирі [ADDRESS] , де є всі необхідні умови для проживання дітей, та намагався їй пояснити, що має можливість матеріально забезпечити їх дітей, оскільки має постійне місце роботи та його грошове забезпечення за 6 місяців складає 396 070 гривень, що значно перевищує доходи відповідачки, яка натомість немає у власності житла та проживає у будинку своєї матері, в [ADDRESS] , де, крім неї, проживають її батьки. Оскільки з часу винесення судом рішення, яким місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , було визначено по місцю проживання матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , змінилися обставини, що викликані хворобою сина [PERSON] , яка призвела до інвалідності дитини, а згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітній син [PERSON] , вони не змогли дійти, і між ними існує спір щодо визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] . Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітнього сина [PERSON] просить суд взяти до уваги його зразкове ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність сина [PERSON] до нього, його підлітковий вік, в якому формуються чоловічі риси характеру та в якому роль батька відіграє особливе значення для формування особистості хлопчика з якостями, притаманними дорослому вихованому чоловікові. Також, просить врахувати стан здоров`я сина [PERSON] та ті обставини, що він являється його опікуном та забезпечує йому належне лікування, догляд та матеріальне забезпечення, а також ті обставини, що з ним проживає його малолітня донька [PERSON] , яку [PERSON] дуже любить як свою молодшу сестричку і після їх з відповідачкою розірвання шлюбу та окремого проживання, діти важко переживають розлуку між собою, це їх травмувало та спричинило їм душевний біль. Просить місцем проживання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , визначити по місцю проживання батька [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2023 року справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Тячівської міської ради Тячівського району Закарпатської області, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини прийнято до розгляду тавідкрито провадження у ній. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] відомо, що [PERSON] народився [INFO] , і його батьками зазначені сторони по справі (ас.12). Згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 01 червня 2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 02 листопада 2017 року, розірвано. Також, цим рішенням суду місцем проживання\~неповнолітньої дитини\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~визначено по\~місцю проживання\~матері [PERSON] ,\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~а місцем\~проживання неповнолітньої\~дитини [PERSON] ,\~ [INFO] \~визначено по\~місцю проживання\~батька [PERSON] ,\~за адресою:\~ [ADDRESS] (а.с.35-36 ). Із свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 червня 2005 року відомо, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.18 ). Згідно довідки про доходи від 09 жовтня 2023 року № 58/199, грошове забезпечення [PERSON] за квітень вересень 2023 року складає 396 070 грн. 00 коп. (а.с. 19). Із медичного висновку № 126 про дитину інваліда віком до 18 років від 23 березня 2023 року та витягу з протоколу ЛКК № 023/396 від 03 березня 2023 року відомо, що у [PERSON] є хвороба Ерлахера-Блаунта (а.с.20,21). Згідно посвідчення № 555 серії [NUMBER] , [PERSON] є інвалідом з дитинства, а [PERSON] є його законним представником (опікуном) (а.с.26). Із рішення виконавчого комітету Тячівської міської ради № 292 від 13 жовтня 2023 року відомо, що місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , визначено з батьком [PERSON] (а.с.34). V. Оцінка Суду. Згідно ст. 141 CK України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченогочастиною п`ятоюстатті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними вирішується судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Згідно зіст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п.1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Так, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі "М. С. проти України" (рішення від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява № 10383/09). Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Як встановлено в судовому засіданні, позивач забезпечений належними умовами для проживання і здатний створити комфортні умови для проживання і виховання дитини. Жодних доказів, які б достовірно стверджували, що якась з сторін неналежно виконувала свої батьківські обов`язки чи ухилялася від їх виконання в судовому засіданні не наведено. У п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України" роз`яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Крім того, згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Зазначені вище положення закону повинні бути застосовані у кожній конкретній справі, виходячи з її обставин та інтересів дітей. Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд, при вирішенні спору щодо місця проживання дитини, бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, їх вік, стан здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи на\~підставі наявних\~доказів даний\~спір між\~батьком та\~матір`ю щодо\~місця проживання\~малолітнього [PERSON] ,\~ [INFO] , суд бере до уваги рішення виконавчого комітету Тячівської міської ради № 292 від 13 жовтня 2023 року, заяву відповідача, в якій вона не заперечує проти позову, та вважає, що є всі наявні правові підстави для визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON] , в [ADDRESS] , оскільки це відповідає інтересам дитини. Разом з тим, суд зауважує, що мати та батько дітей не обмежені у своєму праві на спілкування з дітьми, турботу відносно них та участь у їх вихованні, і можуть реалізувати свої права шляхом домовленості один з одним щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~ Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] понесені ним судові витрати - судовий збір в розмірі 1 073 гривні 60 копійок. На підставі викладеного, ст.ст. 150, 141, 160-161 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved