Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єгорова М.Є. про визнання правочину недійсним та витребування майна із чужого незаконного володіння посилаючись на те, що 05.12.2006 року між позивачем та акціонерним банком «Діамант» було укладено договір про участь у фонді фінансування будівництва. На підставі даного договору [PERSON] протягом часу з 05.12.2006 року по 21.07.2009 року вніс на рахунок Фонду фінансування будівництва 244 312 доларів США. 14.10.2010 рогу головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) позивачу було видано свідоцтво про право власності та технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 69,60 кв.м. Актом приймання-передачі від 15.01.2011 року ТОВ «Д.І.А. Девелопмент» передано документи та підтверджено факт виконання обов`язків передбачених Договором про участь у фонді фінансування будівництвом. За весь час законного володіння квартирою [PERSON] та його рідна сестра [PERSON] вчасно сплачували квитанції за житлово-комунальні послуги та інші необхідні платежі, пов`язані з утриманням будинку. У жовтні 2022 року позивач не отримав квитанції для оплати за комунальні послуги, у зв`язку з чим [PERSON] зателефонувала до представника керуючої компанії та запитала, чому не приходять квитанції. Останній повідомив, що до компанії прийшов [PERSON] та надав документи про право власності на квартиру позивача та повідомив, що він новий власник квартири. Крім цього, працівник керуючої компанії повідомив, що квартира опечатана працівниками поліції Оболонського УП ГУ НП в м. Києві. На даний час встановлено, що у слідчому відділі Оболонського УП ГУ НП в м. Києві перебуває кримінальне провадження за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України по факту незаконного заволодіння квартирою за адресою [ADDRESS] , яка на праві власності належала [PERSON] 02.06.2023, під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження з`ясовано, що невстановленими особами виготовлено підроблений паспорт на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Замостянським РВ УМВС України у Вінницькій обл. Згідно даних ДМС України гр-ка. [PERSON] , [INFO] , в Україні не зареєстрована. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 22.09.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є., проведено державну реєстрацію об`єкту нерухомого майна № 2637486780000 та внесено відомості до Реєстру про реєстрацію права власності квартири за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] . Підставою даної реєстрації стали виключно підроблені документи, саме: паспорт на ім`я [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] ; свідоцтво про право власності [PERSON] на вказану квартиру начебто видане 22.07.2010 року Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчий орган Київської міської ради (КМДА) на підставі Наказу від 21.07.2010 року № 499-С/Ю. Після цього, 23.09.2022 року, між особою, що використовувала підроблений паспорт [PERSON] , [INFO] («Продавець») та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , («Покупець»), укладено недійсний договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого [PERSON] передала у власність вказану квартиру [PERSON] . Даний договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. (зареєстрований у реєстрі за № 236). Органом досудового розслідування надано запит до Державної міграційної служби України та отримано відповідь про те, що паспорт на ім`я [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданий 03.06.2009 Замостянським РВ УМВС України у Вінницькій обл., не оформлювався. Згідно відомостей Книги прибутків та видатків бланків паспортів громадянина України та інформації про розподіл бланків між регіонами України, бланк паспорта громадянина України серії [NUMBER] до територіальних підрозділів ВГІРФО та Управління ДМС України у Вінницькій обл. не розподілявся та не надходив. Відомостей щодо зареєстрованого місця проживання [PERSON] , [INFO] , у тому числі за адресою: [ADDRESS] не встановлено. Бланк паспорта громадянина України серії [NUMBER] не виготовлявся та не видавався. Крім того, встановлено, що свідоцтво про право власності серії [NUMBER] на квартиру [ADDRESS] , Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) на підставі Наказу від 21.07.2010 № 499-С/Ю, не видавалося, що підтверджується відповіддю в.о. директора комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» Департаменту будівництва та житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) Казючись С. Відповідач [PERSON] є недобросовісним набувачем, так як він достовірно знав, що [PERSON] не є власником квартири [ADDRESS] не мала права її відчужувати Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 29.06.2023 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Витребувано від приватного нотаріуса копії документів. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 29.06.2023 року задоволено заяву про забезпечення позову та накладено арешт на спірну квартиру. 03.08.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, який приєднано до матеріалів справи. Ухвалами Дніпровського районного суду м. Києва від 15.08.2023 року судом відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15.08.2023 року закрито підготовче провадження. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою Мариною Євгенівною 23.09.2022 року, зареєстрований в реєстрі за № 236 та витребувати із незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, [PERSON] був власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності серії [NUMBER] , видане Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 11.10.2020 року № 1361-С/КІ (а.с.25). Одночасно із цим даний факт підтверджується копією відповіді Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» на ім`я начальника відділення СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві від 06.12.2022 року за № 110/306-1267 з якої вбачається, що Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 11.10.2020 року № 1361-С/КІ видано свідоцтво про право власності від 14.10.2010 року серії [NUMBER] на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] (а.с.56). В жовтні 2022 року позивач дізнався, що його квартира була відчужена за договором купівлі-продажу, який він не укладав. Особу, яка відчужила його квартиру він не знав і не знає. Судом встановлено, що 23.09.2022 року було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є., зареєстрований в реєстрі № 236. Даний договір є оспорюваним. З п.3 оспорюваного договору вбачається, що квартира, яка відчужується за цим Договором, належить продавцю, [PERSON] , на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого 22 липня 2010 року Виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) Головного управління житлового забезпечення від 21 липня 2010 року № 499-С/Ю, та право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Єгоровою М.Є., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 22.09.2022 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого Єгоровою М.Є., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 23.09.2022 року, індексний номер витягу 310617897, номер запису про право власності: 47944024, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2637486780000. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 23.09.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності, індексний номер: 64912183 від 23.09.2022 14:08:30 на об`єкт нерухомого майна квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Підставою для державної реєстрації став договір купівлі-продажу квартири, серія та номер 236, виданий 23.09.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. (а.с.41-43). Відповідачем не оспорюється факт укладання оспорюваного договору проте він наполягає на тому, що ним придбано спірну квартиру на законних підставах та у законний спосіб, із дотриманням нотаріального порядку оформлення правочину. Заперечуючи проти позову наполягає на тому, що відомості з матеріалів кримінального провадження про незаконне набуття та володіння відповідачем квартири [ADDRESS] не можуть бути враховані судом з огляду на той факт, що вони не були досліджені та визнанні належними. З викладеного вбачається, що судом достовірно встановлено факт укладання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] 23.09.2022 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є., зареєстрований в реєстрі за № 236. З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 10.12.2022 року надійшло повідомлення про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. В ході розслідування кримінального провадження № 12022100050002635 від 01.11.2022 року було встановлено, що група осіб усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання за попередньою змовою, незаконно заволоділи квартирою за адресою: [ADDRESS] (а.с.37-40). 22.09.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. прийнято заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації об`єкта нерухомого майна квартири [ADDRESS] . До заяви додано копію свідоцтва про право власності серії [NUMBER] , видане Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 21.07.2020 року № 499-С/Ю, копію інформаційної довідки з КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 20.09.2022 року № КВ-2022 № 20953, копія паспорту на ім`я [PERSON] , копія картки платника податків на ім`я [PERSON] . В бланку заяви зазначено, що її особисто подала [PERSON] надавши, РНОКПП [NUMBER] , паспорт громадянина України серія [NUMBER] , виданий Замостянським РВ УМВС України у Вінницькій області 03.06.2009 року. Розгляд заяви призначений в термін 2 дні, а саме 23.09.2022 року. За результатами розгляду даної заяви приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. прийнято рішення про державну реєстрацію прав власності та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 64904267 від 23.09.2022 10:01:07 на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . З тексту витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що датою і часом державної реєстрації зазначено 22.09.2022 року 15:38:14, а рішення про державну реєстрацію прав власності за [PERSON] прийнято днем пізніше 23.09.2022 року. З копії відповіді Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» на ім`я начальника відділення СВ Оболонського УП ГУ НП у м.Києві від 06.12.2022 року за № 110/306-1267 вбачається, що Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) свідоцтво про право власності від 22.07.2010 року, серія [NUMBER] на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] не видавалося. З копії відповіді Державної міграційної служби на ім`я старшого слідчого відділу Оболонського управління поліції Дядюка М. вбачається, що паспорт на ім`я [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданий 03.06.2009 Замостянським РВ УМВС України у Вінницькій обл., не оформлювався. Згідно відомостей Книги прибутків та видатків бланків паспортів громадянина України та інформації про розподіл бланків між регіонами України, бланк паспорта громадянина України серії [NUMBER] до територіальних підрозділів ВГІРФО та Управління ДМС України у Вінницькій обл. не розподілявся та не надходив. Відомостей щодо зареєстрованого місця проживання [PERSON] , [INFO] , у тому числі за адресою: [ADDRESS] не встановлено. Бланк паспорта громадянина України серії [NUMBER] не виготовлявся та не видавався (а.с.59). З інформаційної довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 20.09.2022 року № КВ-2022 № 20953 вбачається, що за даними реєстрових книг квартира [ADDRESS] на праві власності не зареєстрована (а.с.169). Слід звернути увагу, що інформаційна довідка з КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» № КВ-2022 № 20953 датована 20.09.2022 року, тобто за два дні до звернення [PERSON] до приватного нотаріуса КМНО Єгорової М.Є. з заявою про реєстрацію права власності на квартиру та виготовлена за замовленням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. (а.с.169) В судовому засіданні за клопотанням представника позивача допитано свідка [PERSON] , яка є рідною сестрою [PERSON] , пояснила, що її брат народився в Києві. В 2006 році її брат вирішив придбати квартиру та уклав договір участі у фінансуванні будівництва в будинку [ADDRESS] . В 2010 році після закінчення будівництва її брат отримав свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] . В квартирі не було ремонту, вона сплачувала за комунальні послуги за квартиру. В 2014 році їй повідомив брат, що до нього зателефонував [PERSON] , сусід, та запропонував купити в нього його квартиру, проте він відмовився. В жовтні 2022 року вона не отримала квитанції на сплату житлових послуг та зателефонувала до керуючої компанії, де їй повідомили, що в квартирі змінився власник, яким став [PERSON] ЇЇ брат ніколи не збирався продавати квартиру. [PERSON] вона ніколи не бачила та не знає. В судовому засіданні за клопотання відповідача допитаний свідок [PERSON] , який є рідним батьком відповідача, пояснив, що він є власником квартири [ADDRESS] з 2012 року. Про те, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] йому було відомо, проте він його особисто ніколи не бачив. З останнім він спілкувався двічі: вперше в 2014 або 2016 році по телефону, згадати хто був ініціатором розмови не може; в друге, в осені 2022 року, йому зателефонував особисто [PERSON] та запропонував йому придбати його квартиру, повідомивши, що з ним зв`яжеться його родичка. Через два тижні йому зателефонувала родичка [PERSON] , всі розмови щодо купівлі спірної квартирі він вів саме з нею, особисто її ніколи не бачив, все спілкування з нею було за телефоном. Нотаріуса, який посвідчував договір купівлі-продажу, запропонувала родичка [PERSON] . До укладання договору купівлі-продажу квартири правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS] не бачив. Під час укладання договору не був присутній. Також повідомив, що розуміє, що вони квартиру придбали незаконно. На запитання суду, яким чином він фактично не знаючи [PERSON] , ідентифікував його в розмові по телефону як [PERSON] , повідомити не зміг. З відповідей свідка вбачається, що квартира [ADDRESS] , власником якої був [PERSON] йому була цікава для придбання. Також свідок повідомив, що він часто купує нерухомість, що дає підставі вважати, що він достовірно обізнаний про ризики купівлі нерухомого майна. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1-3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. При цьому, саме волевиявлення є важливим зовнішнім проявом будь-якої укладеної правочину. Волевиявлення має бути спрямоване на досягнення відповідного юридичного наслідку в результаті укладення будь-якого правочину. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові суду від 12.02.2014 у справі № 6-165цс13, вирішуючи питання про наявність чи відсутність в учасника правочину волевиявлення на його вчинення, суду слід виходити з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх в сукупності. Зокрема, у разі вчинення правочину представником суду слід з`ясувати, чи був наділений представник його довірителем повноваженнями на вчинення правочину, чи діяв він у межах наданих йому повноважень, а якщо ні, то чи схвалив в подальшому довіритель укладений представником в його інтересах правочин. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Аналізуючи матеріали справи, суд вважає доведеним обставину, що [PERSON] , будучи власником квартири [ADDRESS] не укладав оспорюваного договору купівлі-продажу від 23.09.2022 року, не виявляв волевиявлення на відчуження належної йому на праві власності квартири, оспорюваного договору купівлі-продажу квартири не укладав, а тому наявні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 23.09.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є., зареєстрованого в реєстрі за № 236, як такого, що його вчинено з порушення ч. 3 та ч. 5 ст. 203 ЦК України. Що стосується заперечень відповідача щодо того, докази, на які посилається позивач не можуть бути доказами відомості, що містяться в показання, речах і документах, які не були безпосереднім дослідженням суду, жодний доказ не може бути використаний судом як доказ слід зазначити наступне. Відповідно статті 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову. На виконання вимог ст. 77, 79, 80, 81 ЦПК України, відповідачем не надано до суду належних, достовірних та достатніх доказів на спростування доводів позивача. Тягар доведення заперечень щодо позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на відповідача. Крім цього, в судовому засіданні відповідач визнає факт укладання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між ним та [PERSON] . Відповідно до ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 387 ЦК України визначає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ч. 1ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин, а майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1ст. 388 ЦК України. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1ст. 388 ЦК України пов`язується з тим, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця стаття передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом ст. 388 ЦК України можливості витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передання майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача. Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, потрібно встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених ч. 1ст. 388 ЦК України, зокрема, чи вибуло це майно з володіння власника з його волі. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що спірне майно вибуло з володіння власника неправомірно та поза його волею. Суд не досліджував питання добросовісності чи недобросовісності дій [PERSON] при набутті спірного майна, оскільки відсутність рішення власника, спрямованого на відчуження майна, означає, що вказана особа володіє ним незаконно, без відповідної правової підстави. Відтак на підставі аналізу наведених правових норм та установлених фактів суд дійшов висновку про задоволення вимог [PERSON] про витребування спірного майна з незаконного володіння [PERSON] . З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єгорова Марина Євгенівна про визнання правочину недійсним та витребування майна із чужого незаконного володіння підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджені судові витрати в сумі 15030,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved