Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Ракущинець А.А., звернулася в Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор Тячівської міської ради Лазар Діана Василівна, про скасування рішення державного реєстратора. В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві посилається на те, що 19 червня 2006 року між Акціонерним комерційний промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 78/8-06, яким банк зобов`язався видати кредит в розмірі 57 200 дол. США з розрахунку 12% річних з кінцевим терміном погашення 15.06.2026 р. Вказує, що в забезпечення виконання договору кредиту між банком та позивачем було укладено Іпотечний договір № 80/23-2006 від 19.06.2006 року, за яким передано в іпотеку майнові права на нерухомість, а саме квартиру в [ADDRESS] . Зазначає, що у 2007 році на підставі звернення забудовника будинку [ADDRESS] , присвоєна адреса [ADDRESS] . В подальшому Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 14.05.2014р. по справі № З 08/2029/14-ц було стягнуто з позивача на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» суму боргу за кредитним договором в розмірі 451 388,69 грн. 01.12.2021 р. державним реєстратором Тячівської міської ради Закарпатської області Лазар У.В. на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.12.2021р. було зареєстровано квартиру за адресою [ADDRESS] за відповідачем у справі. Позивач посилається на те, що згідно з умовами іпотечного договору його предметом були майнові права на квартиру [ADDRESS] , проте сторони не уклали додаткової угоди про внесення змін до іпотечного договору щодо новоствореного нерухомого майна, що призвело до порушення ст. 18 Закону України «Про іпотеку». Також позивач зазначає, що порушено вимоги ст. 37 Закону України «Про іпотеку», оскільки предметом іпотечного договору на підставі якого відповідач звернув стягнення квартиру є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, а відповідач та позивач не уклали додаткової угоди про внесення змін до іпотечного договору щодо зміни опису предмета іпотеки, перетворення майнових прав на квартиру, як предмета іпотеки, у право власності на новостворений об`єкт нерухомості не відбулось. Крім того, позивач вказує, що за адресою квартири зареєстрована та проживає дитина - син позивача, а отже в силу приписів ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 177 Сімейного кодексу України правочини щодо майнових прав малолітньої дитини потребують дозволу органу опіки та піклування. Дозвіл органу опіки та піклування на здійснення реєстрації права власності на квартиру за відповідачем, право користування якою має малолітня дитина, не отримувався. Також позивач посилається на порушення Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. №1127. Позивач зазначає, що при перереєстрації права власності не встановлено, чи перевищує вартість предмета іпотеки розміру кредитних зобов`язань. При цьому, відшкодування вартості предмета іпотеки над розміром забезпеченою іпотекою вимог іпотекодержателя не відбулось, що порушує вимоги ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Враховуючи вищенаведене, просить скасувати рішення державного реєстратора Тячівської міської ради Закарпатської області Лазар Діани Василівни індексний номер 62019188 від 03.12.2021 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про реєстрацію квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] за товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи». Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому вказує, що позовна заява є безпідставною та необґрунтованою. Стосовно посилання позивача на те, що між сторонами окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя відсутній, вказує, що в іпотечному договорі містяться відповідні застереження, що відповідає вимогам Закону України «Про іпотеку». Щодо твердження позивача про порушення відповідачем вимог Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, останній вказує, що на адреси, зазначені в Кредитному договорі, Договорі іпотеки та на адресу Предмета іпотеки [PERSON] надсилалися Повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до п.8.5 Договору іпотеки, які були проігноровані та повернулися відправнику ТОВ «Кредитні ініціативи» у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання поштових відправлень. Вказані документи були подані для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру загальною площею 58,20 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «Кредитні ініціативи». Враховуючи вищенаведене, просить відмовити в задоволенні позову. Позивачем подано відповідь на відзив, в якій повністю підтримує позов, не визнає заперечень відповідача з обставин, викладених у позові та вказує, що письмовими доказами, доданими до позову, доведено підстави скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на належну позивачу квартиру [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилася, проте подала заяву, в якій прость провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте у судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, про розгляд справи за його відсутності. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор Тячівської міської ради Лазар Діана Василівна в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між [PERSON] та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком було укладено Договір про іпотечний кредит №78/8-06 від 16.06.2006 року, предметом якого є кредит в сумі 57200,00 доларів США, та Іпотечний договір №80/23-2006 від 19.06.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом за №1126/35, який забезпечує вимоги іпотеко держателя, що випливають з Договору про іпотечний кредит №78/8-06 від 16.06.2006 року, де предметом іпотеки є майнові права на нерухомість, а саме квартиру [ADDRESS] . Як вбачається з довідки №183 від 20.04.2021 року, виданої комунальним підприємством Ужгородської міської ради «Архітектурно-планувальне бюро» та не заперечується сторонами, багатоквартирному житловому будинку, який був зазначений на генплані забудови як Слов`янська наб., поз. 2А була присвоєна адреса [ADDRESS] . Згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №62019188 від 03.12.2021 року, державним реєстратором прав на нерухоме майно Лазар Діаною Василівною проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою [ADDRESS] за ТОВ «Кредитні ініціативи», що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №289216154 від 09.12.2021 року. Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.05.2014 року у справі №308/2029/14-ц ухвалено стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором №78/8-06 від 16.06.2006 року у розмірі 451 388,69 грн. Щодо посилання позивача на те, що згідно з умовами іпотечного договору його предметом були майнові права на квартиру [ADDRESS] , проте сторони не уклали додаткової угоди про внесення змін до іпотечного договору щодо новоствореного нерухомого майна, що призвело до порушення ст. 18 Закону України «Про іпотеку», то суд дійшов наступного висновку. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі ідентифікатор об`єкта будівництва в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва (для об`єктів, яким присвоєно ідентифікатор до укладення іпотечного договору), кадастровий номер. Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 Іпотечного договору №80/23-2006 від 19.06.2006 року предметом іпотеки є: майнові права на нерухомість, а саме: квартиру [ADDRESS] . Право власності Іпотекодавця на Предмет іпотеки виникне після закінчення будівництва, здачі в експлуатацію об`єкту нерухомості та реєстрації у відповідному Державному реєстрі права власності на нерухоме майно. Дані положення договору у сукупності з довідкою №183 від 20.04.2021 року, виданої комунальним підприємством Ужгородської міської ради «Архітектурно-планувальне бюро» дають підстави вважати, що Іпотечний договір №80/23-2006 від 19.06.2006 року містить опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, а відтак вимоги ст. 18 Закону України «Про іпотеку» не порушені та укладення додаткової угоди не потрібне. Щодо твердження позивача про порушено вимоги ст. 37 Закону України «Про іпотеку», оскільки предметом іпотечного договору на підставі якого відповідач звернув стягнення квартиру є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на нерухоме майно (об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості), яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності (спеціальне майнове право) іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Рішення про реєстрацію права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Згідно п. 5.3 Іпотечного договору №80/23-2006 від 19.06.2006 року задоволення вимог Іпотекодержателя за Договором про іпотечний кредит шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки може бути вчинене в позасудовому порядку наступним чином: передачі Іпотекодавцем у власність Іпотекодержателю Предмету іпотеки в рахунок виконання Іпотекодавцем основного зобов`язання за Договором про іпотечний кредит у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». В даному випадку цей Договір виступає правовстановлювальним документом та є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки. Тобто Іпотечний договір №80/23-2006 від 19.06.2006 року містить застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, отже вимоги ст. 37 Закону України «Про іпотеку» не порушені. Щодо твердження позивача про необхідність отримання дозволу опіки та піклування для здійснення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 177 СК України батьки (усиновлювачі) або опікун малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо: об`єкта житлової нерухомості та/або земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, власником або користувачем яких є малолітня дитина. Згідно ч. 3 ст. 177 СК України батьки мають право дати згоду на вчинення неповнолітньою дитиною правочинів, передбачених частиною другою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або інші законні представники не мають права без дозволу органу опіки та піклування, наданого відповідно до закону, вчиняти від імені малолітньої дитини правочини, визначені частиною другою статті 177 Сімейного кодексу України. Як вбачається з довідки №61324/19-532/4-1149 від 03.12.2008 року, виданої Генеральним Консульством України в Ніредьгазі, [PERSON] , який народився [INFO] , має українське громадянство. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання №488 від 14.02.2017 року [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Згідно відповіді на запит №98/23/01-12 від 10.03.2022 року, Службою у справах дітей Ужгородської міської ради дозвіл на здійснення реєстрації права власності на квартиру за адресою [ADDRESS] за ТОВ «Кредитні ініціативи» не надавався. Проте суд звертає увагу, що Іпотечний договір №80/23-2006 був укладений 19.06.2006 року, тобто до народження [PERSON] ( [INFO] ), а відтак дозволу органу опіки та піклування на той момент не було потрібно. Щодо правочину з державної реєстрації права власності на квартиру за адресою [ADDRESS] за ТОВ «Кредитні ініціативи», то батьки [PERSON] не є учасниками даного правочину, а відтак положення ст. 177 СК України не застосовуються. Щодо твердження позивача про порушення Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. №1127 суд дійшов наступного висновку. Відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. №1127 для державної реєстрації прав на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, набуття права оренди земельної ділянки, права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) чи права користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), також подаються: 1) оригінал або засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або оригінал або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення. Вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, незалежно від обраного іпотекодержателем способу її направлення, передбаченого цим підпунктом, повинна бути надіслана не раніше шести місяців до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації 3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше 10 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації; 4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем надсилались позивачу на адресу, зазначену в Іпотечному договорі №80/23-2006 від 19.06.2006 року, та на адресу квартири, державна реєстрація якої за відповідачем оспорюється в даному провадженні, за якою також, як вбачається з матеріалів справи, зареєстрована відповідачка, повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, які містять вимоги про усунення порушення основного зобов`язання. Такі повідомлення надсилались 27.10.2020 року та 16.12.2020 року та були повернуті за закінченням терміну зберігання (а.с. 17 - 28, 106 - 115). Також в матеріалах справи наявна довідка, видана ТОВ «Кредині ініціативи» від 01.12.2021 року з зазначенням загальної заборгованості за договором кредиту №78/8-06 від 16.06.2006 року та оціночною вартістю предмету іпотеки згідно висновку ТОВ «Незалежна експертна компанія», а також сам висновок про вартість майна (а.с. 48 - 49). Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає в діях відповідача порушення вимог Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. №1127. Щодо твердження позивача про те, що при перереєстрації права власності не встановлено, чи перевищує вартість предмета іпотеки розміру кредитних зобов`язань і що при цьому, відшкодування вартості предмета іпотеки над розміром забезпеченою іпотекою вимог іпотекодержателя не відбулось, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 5 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність або спеціальне майнове право на нього за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Дана обставина не є предметом розгляду в даній справі, оскільки предметом спору є правомірність державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем (відповідачем). В той час як можливі порушення ч. 5 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» породжують зобов`язально-правові правовідносини між іпотекодержателем (відповідачем) та іпотекодавцем (позивачем), які не є предметом даного спору. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а за правилами ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права й обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цивільними актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Також суд враховує, що Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23). З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що позов є необгрунтованим та недоведеним, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач в позовній заяві просила відстрочити сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, а в задоволенні позову відмовлено, суд дійшов висновку, що з позивача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved