Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позову вказав, що з 2019 року проживав з відповідачем у незареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] . Проживали разом з його матір`ю та бабусею у квартирі останньої за адресою: [ADDRESS] . З грудня 2022 року, за припинення сімейних стосунків, відповідач покинула його та дитину та повернулася проживати за місцем своєї реєстрації. Вони втратили почуття любові і поваги один до одного, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. На теперішній час син проживає з ним та знаходиться на його утриманні. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, зв`язок з дитиною не підтримує, матеріальної допомоги на її утримання не надає, вихованням та розвитком сина не займається. Він повною мірою займається вихованням дитини, розвитком, піклується про її здоров`я. Враховуючи вище вкиладене, просив стягнути з відповідача на його користь на утримання сина аліменти у розмірі частини заробітку (доходу) матері, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач у своїй письмовій заяві просила справу слухати в її відсутність, позовні вимоги визнала повністю (вх. 1973/23-вх 06.04.2023). Суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи, сторони у справі з 2019 року перебували у незареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син [PERSON] , що підтверджується записами даних про батьків у свідоцтві про народження дитини серії [NUMBER] , виданого 10 грудня 2021 року Татарбунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) а.с. 12. З грудня 2022 року, після припинення спільного проживання сторін, дитина залишилася проживати разом з батьком, бабусею та прабабусею у квартирі останньої за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16-17, 20). Позивач працює за наймом, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, хвороби, які б перешкоджали йому у спілкуванні з іншими особами відсутні (а.с.19,24-26). Відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18), але протягом трьох років не проживає за вказаною адресою, про що свідчить довідка старости Михайлівського старостинського округу Саратської селищної ради від 16 травня 2023 року № 37. Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов сім`ї [PERSON] від 17 травня 2023 року, остання за адресою реєстрації не проживає, зі слів бабусі [PERSON] , її онука [PERSON] разом із чоловіком та дитиною у її будинку ніколи не проживали, остання напротязі 6 років за даною адресою не з`являлася. У своїй заяві від 21 червня 2023 року на ім`я начальника Служби у справах дітей, [PERSON] пояснила, що розійшлася з батьком дитини за різності характерів. У грудні 2023 року за скрутного матеріального становища поїхали до м. Одеси на заробітки, а сина залишила на виховання та утримання батька та бабусі. Не проти, щоб батько дитини самостійно виховував та утримував їх сина. Відповідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181,191 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно із ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів, відповідно до ч.2\~ст.182 СК України, на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Встановлено,\~що спільна\~дитина сторін\~проживає разом\~з позивачем і перебуває на його утриманні. Відповідач є особою працездатного віку, має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у заявленому позивачем розмірі, позов визнала. Враховуючи те, що угоди про сплату аліментів в добровільному порядку сторонами не досягнуто, вимоги позивача про стягнення аліментів у заявленому розмірі є обґрунтованими, з метою захисту прав дитини на матеріальне забезпечення, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У силу п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а тому ухвалює про їх задоволення. Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідач визнала позовні вимоги про стягнення аліментів до початку розгляду справи по суті. За такого, з відповідача на користь держави має бути стягнуто судовий збір у розмірі 536,80 грн, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову.

Outcome: approved