Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

04 жовтня 2023 року [PERSON] (надалі також позивач, [PERSON] ) звернувся до Новосанжарського районного суду Полтавської області з цивільним позовом до [PERSON] (надалі також відповідач, [PERSON] ), в якому просив розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 23 червня 2023 року у Виконавчому комітеті Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, актовий запис № 35. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 11 жовтня 2023 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, здійснено виклик\~відповідача шляхом\~поміщення на\~веб-сайті\~«Судова влада\~України» оголошення\~про призначення\~справи до\~розгляду(а.с. 13-14). В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що з липня 2023 року вони із [PERSON] припинили сімейно-шлюбні відносини. Спільне життя із відповідачкою не склалось через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Вказав, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам. Вважав за необхідне розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Вказав, що від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Позивач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 17). 30 жовтня 2023 року [PERSON] подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, в якій також підтримав позовні вимоги (а.с. 30). Відповідачка у судове засідання не з`явилась, відзиву на позовну заяву від неї до суду не надходило. Про день, час та місце розгляду справи [PERSON] повідомлялась шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на веб-сайті «Судова влада України» відповідно до частини 10 статті 187 ЦПК України, оскільки отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідачки. За вказаних обставин, суд ужив усіх можливих заходів для повідомлення відповідачки про судовий розгляд справи, відповідачка в силу вимог частини 11 статті 128 ЦПК України, вважається повідомленою про дату, час та місце судового засідання. 24 жовтня 2023 року від [PERSON] до суду надійшла заява, в якій остання просила розглянути справу за її відсутності та підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Також, після розірвання шлюбу просила відновити своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с. 29). Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи неподання відповідачкою відзиву на позов у встановлений судом строк та, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення розгляду, справа підлягає вирішенню на підставі наявних матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступне. Судом встановлено,\~що 23 червня 2023 року у Виконавчому комітеті Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що складено актовий запис № 35 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). Від спільного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Вказуючи на неможливість подальшого спільного життя в якості подружжя, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод визначено право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Згідно з частиною 1 статті 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки позивач наполягав на розірванні шлюбу, то, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи, що сторони припинили подружні стосунки, спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, сім`я фактично розпалась та її відновлення неможливе, й відповідачка проти задоволення позовних вимог заперечень не надала, є підстави для розірвання шлюбу. Відповідачка скористалась правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку статті 113 Сімейного кодексу України, та просила відновити їй дошлюбне прізвище - « [PERSON] », з огляду на що, суд відновлює відповідачу дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. З огляду на те, що позивачем за подачу вказаного позову сплачено судовий збір у сумі 1073 грн 60 коп., і суд вирішив позовну заяву задовольнити, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1073 грн 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved