Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних щодо предмета спору: служба у справах дітей Краматорської міської ради про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що у нього з відповідачем є спільна дитина - [PERSON] . Син проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні. Він відповідально ставиться до своїх батьківських обов`язків та постійно турбується про сина, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, із урахуванням віку дитини. Вважає, що на даний час проживання малолітнього сина з ним, буде відповідати інтересам дитини, а тому просить суд визначити місце продавання дитини разом із батьком. [PERSON] підтримав позов та просив суд позов задовольнити. В судовому засіданні зазначав, що [PERSON] в добровільному порядку сплачує аліментні платежі на його картку в сумі 4 000 - 5 000 гривень на місяць. [PERSON] позовні вимоги визнала в повному обсязі. Зазначала, що аліменти сплачує у добровільному порядку, проживає разом з батьками. Також звертала увагу суду, що на теперішній час спільний син не може проживати з нею, оскільки у неї відносини з іншим чоловіком. Представник органу опіки та піклування Краматорської міської ради в судові засідання не з`являвся, надав заяву про розгляд справи без їх участі. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов [PERSON] про визначення місця проживання дитини підлягає задоволенню з огляду на наступне. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Судом встановлено, що у позивача та відповідача є спільна малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01.06.2016, актовий запис № 1311. Спільна малолітня дитина - [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 10.05.2023. Згідно висновку органу опіки та піклування Краматорської міської радипро доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] обстежені умови проживання родини за адресою фактичного мешкання: [ADDRESS] , та з`ясовано, що батько створив належні умови для виховання, проживання та розвитку дитини. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4). Відповідно до висновку № 01-49/790 від 12.05.2023 орган опіки та піклування Краматорської міської ради вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , в родині батька, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам малолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що на даний час проживання малолітньої дитини - [PERSON] з батьком буде відповідати саме інтересам дитини, оскільки батько приділяє більше уваги до дитини, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному. Таким чином, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком [PERSON] не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved