Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини. Заявлені вимоги мотивовано тим, що [PERSON] та [PERSON] з 24.04.2007 перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області № 127/2775/21 від 10.03.2021 р., яке набуло законної сили 13.04.2021 р. Під час шлюбу у сторін народились двоє дітей: донька - [PERSON] , [INFO] , та донька - [PERSON] , [INFO] . Позивач за первісним позовом зазначає, що після того, як сторони перестали вести спільне господарство та почали жити окремо, старша донька, яка досягла 14 річного віку, вирішила залишитись проживати з батьком, а менша - залишилась з матір`ю. Сторони перебувають у напружених відносинах, [PERSON] погрожує забрати і меншу доньку до себе, натомість [PERSON] дуже прив`язана до матері і не бажає проживати з батьком. У квартирі матері, що розташована в [ADDRESS] , для дитини облаштовано безпечне та комфортне місце проживання, з окремою кімнатою та ліжечком, місцем для навчання та розвитку, у помешканні дотримані санітарно-гігієнічні норми. Квартира має дві великі кімнати, в одній проживає мати дитини, а другу облаштовано для проживання та потреб дитини відповідного віку. Власником квартири є позивач - [PERSON] . Також, позивач за первісним позовом зазначає, що визначення місця проживання дитини з нею, не вплине на взаємовідносини їх з батьком, оскільки визначення місця проживання дітей з одним з батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Крім того, вона не перешкоджає спілкуванню дитини з батьком. У зв`язку з вищенаведеним позивач за первісним позовом звернулася до суду та просила визначити місце проживання дитини, а саме доньки - [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю - [PERSON] . Окрім того, просила стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. Ухвалою суду від 13.01.2023 року відкрито провадження у справі за загальними правилами позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 04.02.2022 року витребувано зі Служби у справах дітей ВМР висновок щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] . 04.05.2022 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини, у якому просив визначити місце проживання доньки - [PERSON] , [INFO] разом з батьком. Крім того, просив поновити строк на подання зустрічного позову. Ухвалою суду від 01.06.2022 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини, об`єднано первісний позов із зустрічним позовом в одне провадження. Крім того, витребувано із Служби у справах дітей Вінницької міської ради висновок щодо визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] 10.06.2022 року на ухвалу суду Службою у справах дітей ВМР надано висновок №01/00/011/126745 від 09.06.20222 року щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , відповідно до якого орган опіки та піклування Вінницької міської радм вважає за неможливе надання висновку щодо доцільності чи недоцільності визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 18.08.2022 року повторно витребувано зі Служби у справах дітей ВМР висновок щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю або з батьком. Ухвалою суду від 18.08.2022 року продовжено строк підготовчого засідання. 08.11.2022 року на ухвалу суду Службою у справах дітей ВМР надано висновок №01/00/011/158921 від 02.11.20222 року, відповідно до якого орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за доцільне визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] . Ухвалою суду від 29.11.2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач за первісним та відповідач за зустрічним позовами [PERSON] та її представник в ході судового розгляду просили задовольнити первісний позов в повному обсязі за обставин, викладених у первісному позові. В задоволенні зустрічного позову, просили відмовити. Відповідач за первісним та позивач за зустрічним позовами [PERSON] та його представник заперечили проти задоволення первісного позову. В свою чергу просили задоволити зутрічний позов з підстав, зазначених в зустрічній позовній заяві, в повному обсязі. Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради у судовому засіданні підтримала висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради від 02.11.2022 року № 01/00/011/158921, яким орган опіки та піклування вирішив за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю. В судовому засіданні була допитана старша донька сторін - [PERSON] , 2007 року народження. Допит проведено зі згоди обох батьків та у присутності представника органу опіки та піклування. Неповнолітня [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що проживає з батьком з моменту припинення стосунків між батьками. Після повномаштабного вторгнення російської федерації, вона виїхала з бабусею за кордон, наразі проживає у США, штат Іллінойс, разом з батьком [PERSON] , який повністю її утримує. Повідомила що батько працює водієм. Розповіла суду, що любить молодшу сестричку. З матірю стосунки у неї та батька вкрай напружені, вона на матір ображена. Вважає поведінку матері агресивною. Про дану справу їй повідомив батько. Суд при оцінці показів неповнолітньої [PERSON] , враховує що вона перебувала у автомобілі батька під час судового засідання, коли сторони надавали свої пояснення. А також суд враховує, що під час надання відповідей на запитання суду та представника [PERSON] , свідок дивилась на батька та враховувала його реакцію, на чому наголосила представник органу опіки та піклування [PERSON] . Крім того, суд зазначає, що батько [PERSON] втручався у покази свідка [PERSON] надавав оцінку питанням, сам надавав відповіді на деякі питання. Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та наявні докази в їх сукупності, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 24.04.2007 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області № 127/2775/21 від 10.03.2021 р., було розірвано. Рішення набуло законної сили 13.04.2021 р. Під час шлюбу у сторін народились двоє дітей: донька - [PERSON] , [INFO] та донька - [PERSON] , [INFO] . Після того, як сторони перестали вести спільне господарство та почали жити окремо, старша донька (яка досягла 14 річного віку) вирішила залишитись з батьком, а менша - залишилась з матір`ю. Сторони перебувають у вкрай напружених відносинах. На момент подання первісного позову, донька [PERSON] проживала із позивачкою - [PERSON] у її квартирі, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Для дитини облаштовано безпечне та комфортне місце проживання, з окремою кімнатою та ліжечком, місцем для навчання та розвитку, у помешканні дотримані санітарно-гігієнічні норми, проживання в квартирі є безпечним для дитини. Квартира має дві великі кімнати, в одній проживає мати дитини, а другу кімнату облаштовано для проживання та потреб дитини відповідного віку з дотриманням відповідних санітарно-гігієнічних вимог, що підтверджується Висновком органу опіки та піклування Вінницької міської ради від 02.11.2022 року. Власником даної квартири є позивач - [PERSON] , що підтверджується Відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно Акту від 27.11.2021 р. про фактичне проживання громадян, які мешкають у квартирі [ADDRESS] , що є об`єктом права власності громадянки [PERSON] , в даному помешканні фактично проживають: [PERSON] та [PERSON] . Позивач позитивно характеризується за місцем роботи, шкідливих звичок не має, не перебуває на диспансерному обліку КП ВОНД «Соціотерапія», за медичною допомогою до лікаря-нарколога не зверталася, що підтверджується довідкою КНП Центр терапії залежностей Соціотерапія" Вінницької міської ради від 25.11.2021 року. На обліку в КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка» не перебуває, що також підтверджується Медичною довідкою 2 Серії ААН № 277667 від 07.12.2022 року. Як вбачається із характеристики КЗ «ДНЗ № 59» ВМР, [PERSON] - добра, життєрадісна та вихована дитина. Проявляє інтерес до занять, володіє великим словниковим запасом, вимовляє всі фонеми, вміє висловлювати свої думки і правильно будувати речення. У вихованки добре розвинені комунікативні навички, емоційна чуйність, наслідування. [PERSON] знайома з правилами поведінки, формами спілкування, чуйна, здатна співчувати і дбати про інших. [PERSON] відповідає віковим особливостям дитини передшкільного віку. Мама зацікавлена в розвитку дитини, постійно прислуховується до порад вихователів, цікавиться освітнім процесом, запитує про досягнення дівчинки на заняттях. Останнім часом дитину приводить і забирає із дошкільного закладу освіти мама. Оплата за харчування здійснюється мамою. Дівчинка доглянута, охайна, забезпечена усім необхідним для виховання і розвитку дитини. [PERSON] працює у ФОП [PERSON] на посаді головного бухгалтера і має стабільний заробіток, що підтверджується довідкою про доходи. 26.02.2022 року, у зв`язку із початком повномасштабних бойових дій на території України, задля убезпечення від наслідків бойових дій, [PERSON] разом із своєю донькою [PERSON] , виїхали за межі України. Станом на час розгляду справи позивач та донька перебувають на території Германії, де зареєструвались, стали на облік та проживають у матері позивачки, яка там проживає вже тривалий час. Приймаючи участь у судових засіданнях в режимі відео-конференції, позивач за первісним позовом [PERSON] повідомила суд, що в подальшому, після закінчення війни та дії воєнного стану, вонапланує повернутись до України і продовжити проживати в Україні разом зі своєю донькою [PERSON] . До матеріалів первісного позову додано ряд письмових доказів з яких вбачається, що мати є гарним оточенням для дитини та створила їй належні умови для проживання, вона приділяє належну увагу навчанню та вихованню доньки. Дитина перебуває у повній безпеці та забезпечена усім необхідним. [PERSON] з метою підтримання психологічного здоров`я дитини, яка мала певний стрес від війни, зміни місця проживання та напружених стосунки з батьком, вирішила звернутись до психолога за допомогою. Мати обрала психолога з міста Вінниці, який ментально підходить до психології дитини - [PERSON] . Зустрічі з психологом проходили онлайн. Після ряду зустрічей психолог надала своє заключення щодо відносин дитини з мамою у вигляді Довідки про результати проведеної роботи, з якої вбачається наступне: досліджувана [PERSON] продемонструвала гарні навички комунікації та співпраці із психологом. Дитині характерний оптимізм, активність, доброзичливість, стриманість, духовна зрілість. Досліджувана має глибокий пізнавальний інтерес до навколишнього середовища, допитливість, емоційну причетність до подій, що виявляються під час роботи. Відзначається гарний фізичний, соціальний та духовний розвиток дитини У довідці також зауважено, що матір відвідала 2 консультації з надання інформації щодо врахування вікових особливостей у вихованні дитини, піклуванні та підтримці дітей молодшого шкільного віку. Дані обставини підтвердила в ході судового розгляду психолог [PERSON] . Відповідач за первісним та позивач за зустрічним позовом [PERSON] , надав суду документи на підтвердження того, що він працює у ТОВ "Нейромед В" на посаді "Лікар-онколог" за сумісництвом з 16.02.2022 по теперішній час, на підставі Наказу на прийняття № 6-К від 15.02.2022р. За доводами відповідача за первісним та позивача за зустрічним позовом [PERSON] , він з моменту виїзду за кордон, продовжує працювати у ТОВ "Нейромед В". Як вбачається із медичної довідки 2 серії ААН № 278617 від 14.02.2023 року, про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів, [PERSON] на обліку в лікаря нарколога не перебуває та за психіатричною допомогою не звертався. Відповідно до Сетрифіката 2 серії РРУ № 039713 від 14.02.2023 року, виданого КНП "Центр залежностей "Соціотерапія", [PERSON] в лікаря нарколога на обліку не перебуває. Допитана у якості свідка старша донька сторін повідомила, що батько працює водієм у США, що також підтвердив і сам [PERSON] , однак доказів того, що він працює на посаді водія в США, до матеріалів справи не надано, а тому суд критично оцінює дані пояснення щодо місця його роботи та наявності стабільного доходу в США. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Вінницької міської ради від 02.11.2022 року № 01/00/011/158921, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за доцільне визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною четвертою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), зроблено висновок про те, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України», а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. В постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18), вказано, що поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. Найкращі інтереси дитини є предметом основного піклування батьків. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору. Міжнародні та національні норми права не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. У зв`язку з цим, відсутність виняткових обставин щодо необхідності розлучення малолітньої дитини з її матір`ю не можна тлумачити як наявність у матері переваги перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Батько дитини, у разі визначення місця проживання останньої з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно неї та участі у її вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що обоє батьків не є байдужими до долі та виховання своєї доньки, цікавляться її життям та піклуються про її здоров`я і виховання. Твердження [PERSON] про те, що [PERSON] не дає йому можливості спілкуватися з донькою, суд не приймає до уваги, оскільки суду не надано жодних належних та допустимих доказів даного твердження. Крім того, вказана [PERSON] обставина, що йому перешкоджають бачитись з донькою, не може бути підставою для задоволення зустрічного позову, оскільки в разі вчинення перешкод у спілкуванні з дитиною батько має право звернутися до органу опіки та піклування або до суду з вимогою про усунення даних перешкод у спілкуванні з донькою. Доказів звернення [PERSON] до компетентних органів з метою усунення перешкод у спілкуванні з донькою - суду не надано. За таких обставин, суд вважає, що [PERSON] не надано достатніх доказів на підтвердження того, що проживання доньки разом з матір`ю не відповідає інтересам дитини, які є вирішальними при розгляді даного спору. Судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень ст.161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір`ю. Таким чином суд, враховуючи інтереси дитини, а також той факт, що батьки дитини проживають окремо, а донька протягом вісьми років від народження проживає разом із матір`ю, відвідує дошкільний навчальний заклад, ставлення сторін до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, відсутність даних про незадовільний стан здоров`я матері, створення належних умов для проживання дитини за місцем проживання матері, оцінивши всі обставини, які у даному конкретному випадку мають істотне значення для визначення місця проживання дитини, подані докази в їх сукупності, висновок органу опіки та піклування, беручи до уваги всі можливості батьків забезпечити належні умови для виховання та розвитку дитини, їх духовний та фізичний розвиток, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, приходить до висновку про обґрунтованість первісного позову про визначення місця проживання дитини із матір`ю. Суд зауважує, що визначення місця проживання дитини з матір`ю, не впливатиме на їх взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати. Суд, відповідно до ст.ст.160, 161 СК України визнає, що в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , слід визначити її місце проживання з матір`ю - [PERSON] . У ч.4 ст.10 ЦПК і ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою, та практику ЄСПЛ як джерело права. ЄСПЛ зазначав, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18.07.2006 №63566/00, §23). Враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову і як наслідок про відмову у задоволенні зустрічного позову. Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки первісні позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то суд вважає необхідним стягнути з первісного відповідача на користь первісного позивача 908 грн. в рахунок відшкодування витрат, понесених на сплату судового збору при подачі позовної заяви до суду. Виходячи з положень ст.141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача. Оскільки в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено, то судові витрати покладаються на позивача за зустрічним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved