Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить: - припинити стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] у розмірі 972,00 грн на кожну дитину щомісячно, стягнутих за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 жовтня 2018 року по справі № 753/14758/18, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили; - звільнити [PERSON] від сплати заборгованості по аліментах за виконавчим листом № 753/14758/18, виданим 05 грудня 2018 року Дарницьким районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] у розмірі 972,00 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 серпня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 грн щомісячно, починаючи з 17 березня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти за минулий період - з 18 березня 2020 року по 18 березня 2023 року на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 грн. за кожен місяць. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилалася на те, що 18 липня 2019 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва по справі № 753/20378/18 було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] .. Від цього шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . До розірвання шлюбу сторони проживали у квартирі за адресою [ADDRESS] , яка належить відповідачеві на праві власності. Позивач вказує, що з січня 2018 року стосунки між сторонами зіпсувалися та вони стали вести своє господарство кожен окремо, а діти з того часу були на повному утриманні позивача. Відповідач дітей утримувати припинив, коштів на їх утримання не надавав, участі в додаткових витратах на дітей не брав. 21 червня 2018 року Дарницьким районним судом м. Києва за заявою позивача було видано судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей, однак відповідач в серпні 2018 року подав позов про припинення стягнення з нього аліментів та про стягнення аліментів з позивача на його користь на утримання дітей. Позивач стверджує, що під впливом обману і погроз відповідача вона змушена була визнати позов, оскільки як власник квартири відповідач міг більше не пустити позивача до квартири і, відповідно, до дітей. Незважаючи на ухвалене рішення, як зазначає позивач, вона продовжувала утримувати обох своїх дітей в повному обсязі за власний рахунок, відповідач грошей на утримання дітей не надавав, проживанню у квартирі перешкоджав, неодноразово вчиняв психологічне та фізичне домашнє насильство. Крім цього, як вказує позивачка, він також неодноразово вимикав електроенергію в квартирі, зачиняв кухню на замок, фізично не допускав її та дітей до місць загального користування. Враховуючи ці обставини, 23 серпня 2019 року позивач повторно подала заяву про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів, у задоволенні якої ухвалою Дарницького районного суду м. Києва було відмовлено. Позивач наголошує, що у 2019 році відповідач отримав виконавчий лист у справі № 753/14758/18 про стягнення з неї аліментів на його користь та подав його до ВДВС для примусового виконання і станом на цей час державним виконавцем здійснюються виконавчі дії по стягненню з неї на користь [PERSON] аліментів, загальна заборгованість за якими становить 69 782,50 грн. Цей борг позивач вважає завідомо несправедливим. Як наслідок, наявність цього боргу потягла за собою заборону позивачеві у виїзді за кордон, в тому числі і під час повномасштабного вторгнення рф до України. Також позивач зауважує, що з початку 2018 року [PERSON] активно перешкоджав їх проживанню в належній йому квартирі. Зокрема закрив на замок кухню, вимикав воду та електроенергію, фізично виштовхував з квартири і не допускав до місця проживання. Також рішенням Дарницького районного суду м. Києва по справі № 753/18897/19 від 05 травня 2021 року, яке було скасовано постановою Київського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року, позивач була позбавлена права користування зазначеною квартирою. Як стверджує позивач на цей час вона разом з молодшим сином - [PERSON] проживає в орендованій квартирі, його утримання і лікування вона здійснює за власні кошти, а батько участі в житті та утриманні дитини не бере. З огляду на викладене позивач наполягає, що обставини, на підставі яких було ухвалено рішення суду змінились, а тому відсутні підстави для стягнення з неї на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей, у зв`язку з чим просить припинити стягнення з неї аліментів. Крім того, оскільки державним виконавцем нараховано борг у виконавчому провадженню [NUMBER], просить звільнити її від сплати заборгованості по аліментам. Також, позивач просить стягнути аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривеньна місяць до досягнення ним повноліття та просить стягувати їх за минулий період, а саме з 18 березня 2020 року. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 березня 2023 року позовну заяву передано для розгляду судді Якусику О.В. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 26 квітня 2023 року позовну заяву залишено без руху, встановлено строк на усунення недоліків. 27 квітня 2023 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 02 травня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 06 червня 2023 року. 05 червня 2023 року відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову. Свої заперечення проти позову мотивував тим, що договір оренди від 08 грудня 2020 року, на який посилалася позивач, не належним і допустимим доказом проживання сина [PERSON] разом з матір`ю та перебування його на її утриманні, а лише підтверджує факт договірних відносин позивача з третьою особою. Водночас відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва [PERSON] зареєстрований і проживає за адресою [ADDRESS] разом з батьком. Наведений факт також підтверджується постановою Київського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року у справ № 753/18897/19. Відповідач також наголошує, що рішення суду про стягнення з позивача аліментів не оскаржено та є чинним, позивач не заперечувала факт проживання та перебування дітей на утриманні відповідача. Щодо вимог про стягнення аліментів за минулий час, відповідач вказує, що правові та фактичні підстави для стягнення з нього аліментів за минулий час відсутні, оскільки рішенням суду аліменти стягувалися на його користь та він не ухилявся від утримання дітей. 06 червня 2023 року підготовче засідання відкладено на 04 липня 2023 року. 22 червня 2023 року позивач подала відповідь на відзив, у якій заперечувала проти тверджень відповідача про утримання ним неповнолітнього сина [PERSON] та посилалась на те, що відповідач будь-яких доказів у підтвердження утримання дитини за період з 02 серпня 2018 року по цей час не надав і не міг надати. Натомість її витрати на утримання дітей підтверджуються, зокрема касовими чеками та квитанціями. Позивач також наполягає на тому, що відповідач вчиняв перешкоди для утримання дітей, на підтвердження чого послалася на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 02 лютого 2021 року у справі № 753/14961/20 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Відповідно до цієї постанови 10 вересня 2020 року було зафіксовано адміністративне правопорушення, яке полягало в тому, що [PERSON] встановив всередині квартири, на вході до кухні додаткові двері, замкнені на ключ. Ці двері перешкоджали доступу [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до кухні, внаслідок чого потерпіла [PERSON] була позбавлена можливості приготувати собі та своїм дітям їжу. Щодо посилань відповідача на те, що позивач не оскаржувала рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 жовтня 2018 року по справі 753/14758/18, позивач зазначила, що намагалась оскаржувати це рішення, але через відсутність грошових коштів не могла звернутись за професійною правничою допомогою, а через відсутність спеціальних знань помилково обрала неправильний спосіб захисту. 28 червня 2023 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. У запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву відповідач повторно зазначив, що станом на 16 лютого 2022 року Київським апеляційним судом у справі № 753/18897/19 встановлено, що неповнолітній син сторін проживає за адресою [ADDRESS] та перебуває на утриманні відповідача [PERSON] . Натомість позивачка не наводить факту зміни якихось обставин та проживання окремо від батька, які були зафіксовані рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 31 жовтня 2023 року у справі № 753/14758/21. Таким чином вимогу позивачки щодо скасування боргу з 02 серпня 2018 року до дати 16 лютого 2022 року вважає безпідставною і борг підлягає стягненню згідно виконавчого листа № 753/14758/18 від 05 грудня 2018 року. Відповідач також зазначив, що не ухилявся від виконання батьківських обов`язків. Натомість утримує неповнолітнього сина, що підтверджується договорами від 22 листопада 2018 року про навчання обох дітей комп`ютерній грамоті/основам програмування на ПК, за що він сплатив 11 188,00 грн. у 2018 та 2019 роках. Крім того, він сплачував комунальні послуги за проживання, а також харчування, лікування і одяг дітей, а також здійснював переказ грошей на картковий рахунок Приват Юніор [PERSON] на його поточні витрати впродовж 2021-2022 року на загальну суму 4 500,00 грн. Окрім цього, відповідач просив суд призначити відповідно до норм Сімейного кодексу України мінімальний гарантований розмір аліментів на 1 дитину, який не може бути менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який у 2023 році становить для дітей від 6-18 років - 1416 грн. 50 коп. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 04 липня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Викликано як свідків у [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов таких висновків. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] з 13 листопада 1999 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 липня 2019 року у справі № 753/20378/18. Від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . До розірвання шлюбу сторони проживали за адресою [ADDRESS] , яка належить відповідачеві на праві власності. 21 червня 2018 року Дарницьким районним судом м. Києва видано судовий наказ у справі №753/10346/18, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05 червня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 13 жовтня 2018 року у справі № 753/14758/18 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дітей з матері; припинено стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які стягуються з нього на підставі судового наказу, виданого Дарницьким районним судом м. Києва 21 червня 2018 року у справі № 753/10346/18; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 972 грн 00 коп. на кожну дитини щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 серпня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. 04 лютого 2019 року старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання вказаного вище рішення суду. Постановою державного виконавця від 17 лютого 2021 року встановлено тимчасове обмеження [PERSON] у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа № 753/1475/18, виданого 05 грудня 2018 року. Згідно із складеним державним виконавцем розрахунком заборгованості по сплаті аліментів станом на 01 серпня 2023 року у [PERSON] існує заборгованість у розмірі 78 281,50 грн. Також рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 травня 2021 року у справі №753/18897/19 задоволено частково позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання і визнано [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS] . Постановою Київського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року у цій справі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 травня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні його позову відмовлено. Суд апеляційної інстанції у цій постанові, зокрема встановив, що [PERSON] проживала у спірній квартирі з моменту укладення шлюбу, а саме з 1999 року, і була там зареєстрована, як дружина власника нерухомого майна. Після розірвання шлюбу на підставі рішення суду, відповідач разом з дітьми продовжувала проживати у даній квартирі, і відомостей, визначених ч. 2 ст. 405 ЦК України, що [PERSON] не проживала у спірній квартирі понад одного року матеріали справи не містять. Зазначена постанова залишена без змін постановою Верховного Суду від 09 січня 2023 року. Як встановлено судом, 08 грудня 2020 року між [PERSON] (орендодавець) та [PERSON] (орендар) укладено договір оренди житлового приміщення, відповідно до умов якого орендодавець передає у тимчасове платне користування (оренду) орендарю квартиру [ADDRESS] , загальною площею 53 кв. м. на 11 поверсі. Пунктом 1.2. цього договору передбачено, що об`єкт передається в оренду для проживання орендаря. Разом з орендарем у орендованому об`єкті проживають 1 особа: [PERSON] . Строк дії договору з 08 грудня 2020 по 08 грудня 2021 року (пункт 5.1 договору). Як передбачено пунктом 5.2. цього договору, якщо за 30 днів до моменту закінчення строку дії договору жодна із сторін не вимагатиме його розірвання, договір автоматично продовжується на шість місяців. З 28 березня 2022 року позивач та [PERSON] були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи із зазначенням фактичного місця проживання - [ADDRESS] . Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як визначено положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до СК України аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини. Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Подібний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду від 28.06.2023 у справі № 186/126/21 (провадження № 61-1949св23). На час звернення з позовом до суду та вирішення спору судом [PERSON] проживає з позивачем, що сторони не заперечують. Наведена обставина є підставою для припинення стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , стягнутих рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/14758/18. Відповідно до статті 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення. Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, зокрема, встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. За змістом статті 181 СК України аліменти присуджуються на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що з грудня 2020 року [PERSON] не проживає з батьком, що підтверджується договором оренди житлового приміщення від 08 грудня 2020 року, також показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З часу ухвалення рішення про стягнення з позивача аліментів, вона проживала разом із дітьми у квартирі по [ADDRESS] , у цій квартирі позивач проживала з молодшою дитиною у окремій кімнаті, яка була обладнана побутовою технікою - мікрохвильовою піччю, духовкою, мультиваркою, електричною плиткою та ін., у повній мірі брала участь у матеріальному утриманні неповнолітньої дитини і забезпеченні її харчуванням, одягом, взуттям, лікуванням, у забезпеченні інших побутових потреб дитини. За встановлених у цій справі обставин суд вважає, що стягнення з позивача заборгованості за аліментами на утримання дитини, яка увесь час утримувала дитину, не відповідатиме таким загальним засадам регулювання сімейних відносин як справедливість та розумність, а також принципу рівності обов`язків батьків щодо утримання дитини. Як встановлено судом, на час звернення позивача із позовом у цій справі дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки неповнолітня дитина проживає з матір`ю, батько - відповідач у справі зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на його утримання та виховання. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. А частиною 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 грн щомісячно Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідач не спростував, що він є особою працездатного віку, докази про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду не надав. Також відповідач не надано доказів про наявність у нього на утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, яких він повинен утримувати, а тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Згідно з довідкою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тополя» № 17 від 19 червня 2023 року [PERSON] працює у ОСББ головою правління за сумісництвом і його середньомісячний дохід у період з грудня 2022 по травень 2023 року складав 6 770,98 грн. Водночас, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18). Отже, на підставі оцінки наданих доказів та з урахуванням принципу рівності обов`язків батьків щодо утримання дитини і таких загальних засад цивільного законодавства як розумність та справедливість, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду (18 березня 2023 року). На думку суду такий розмір аліментів забезпечить достатнє утримання дитини обома батьками і не поставить платника аліментів у завідомо скрутне матеріальне становище. Положеннями частини першої статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти за минулий час, а саме з 18 березня 2020 року по 18 березня 2023 року, посилаючись на те, що [PERSON] своїми діями ухилявся від сплати аліментів, незважаючи на вжиття нею заходів для стягнення аліментів. Як встановлено судом [PERSON] 27 серпня 2019 року зверталася до Дарницького районного суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини, однак ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 11 вересня 2019 року їй було відмовлено у видачі судового наказу з тих підстав, що з заяви про видачу наказу та доданих до неї документів не вбачається безспірність вимог. З позовом про стягнення відповідача аліментів позивач до 2023 року не зверталася, як і не вчиняла інших дій щодо одержання з відповідача аліментів, особливо у період їх роздільного проживання. Відповідачем надано докази переказів коштів [PERSON] у 2021-2022 роках, а також докази оплати ним послуг з навчання обох дітей комп`ютерній грамоті/основам програмування у 2018 - 2019 роках. Свідок [PERSON] також підтвердив надання відповідачем коштів на придбання підручників для молодшого сина [PERSON] , а свідки [PERSON] та [PERSON] - його участь у побутовому забезпеченні потреб дитини. Отже, за встановлених у цій справі обставин, суд вважає, що позивачем не доведено вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення останнього від їх сплати, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи покладений на сторони обов`язок доказування обставини, на які вона посилаються, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню. За змістом пункту 1 частини першої статі 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial