Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

01.05.2023 року, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ТОВ «Шляхове будівництво «АЛЬТКОМ» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі з урахуванням грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та лікарняний, у розмірі 55 006, 16 грн. (п`ятдесят п`ять тисяч шість) грн. 16 коп. Стягнути з ТОВ «Шляхове будівництво «АЛЬТКОМ» на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 100 000, 00 грн. (сто тисяч) грн. 00 коп. Стягнути з ТОВ «Шляхове будівництво «АЛЬТКОМ» на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Шляхове будівництво «АЛЬТКОМ» з 23.03.2020 року (Наказ № 124-к від 20.03.2020р.) по 13.06.2022 року (Наказ № 205-к від 13.06.2022р.) на посаді інженера технічного відділу. 13 червня 2022 року позивач був звільнений за угодою сторін на підставі Наказу № 205-к від 13.06.2022 року. Згідно довідки ОК5 за січень 2022 року [PERSON] було нараховано заробітну плату в сумі 13 703,13 грн. та за лютий 2022 року, - 13 703,13 грн. За червень 2022 року нараховано 8 450, 82 грн., загальна сума 35 857, 08 грн., однак вказані кошти виплачені не були. Відповідно до виписки з банку про рух коштів на особовому рахунку за період з 01.01.2022 року по 14.12.2022 року, виплати заробітної плати у вказаних вище розмірах здійснено не було. Також, відповідно до частини першої ст. 83 КЗпП і ст. 24 Закону України «Про відпустки», відповідач мав здійснити нарахування і виплату грошової компенсації за всі невикористані мною дні щорічної відпустки. Відповідачем було проведено нарахування сум до виплати за листками непрацездатності, виплату яких не було здійснено у встановлений законом строк. Відповідно до розрахунку позивача, на момент звільнення загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем із належних йому виплат склала 35 857,08 (борг по зарплаті) + 13 415,20 грн. (борг за невикористані відпустки) + 57 33,88 (борг за лікарняні) = 55 006, 16 грн. (п`ятдесят п`ять тисяч шість) грн. 16 коп. Кількість днів затримки виплати відповідачем нарахованих сум, належних позивачу при звільненні, складає 303 календарних днів з 13.06.2022 по 13.04.2022 року. Позивач вказує, на день пред`явлення позову до суду сума середнього заробітку, який відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача за час затримки розрахунку складає 203\~240, 28 грн. (двісті три тисячі двісті сорок) грн. 28 коп. Проте, відповідно до\~статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц) позивач прохає стягнути суму середнього заробітку 100 000, 00 грн. (сто тисяч гривень), що буде співмірним з сумою, яку відповідач заборгував [PERSON] на сьогоднішній день. Таким чином, в день звільнення підприємство не провело з позивачем повного розрахунку, а зокрема, не виплатило заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку та лікарняний, а тому останній вимушений звернувся до суду за захистом свого порушеного права. 02.05.2023 року ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено її до розгляду по суті з викликом (повідомленням) сторін. У судове засідання позивач не з`явився, прохав розглядати справу без його участі, позов підтримує. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляв, будь-яких інших заяв чи клопотань з приводу позовних вимог по суті чи з процесуальних питань, окрім згаданих вище, не подавав. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судові засідання повторно не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позов не надавав. За таких обставин, суддя ухвалила провести заочний розгляд справи на підставі ст. ст. 280-281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом установлено, що з 23.03.2020 року по 13.06.2022 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Шляхове будівництво «АЛЬТКОМ» (Наказ № 124-к від 20.03.2020р. Наказ № 205-к від 13.06.2022р.) на посаді інженера технічного відділу. 13 червня 2022 року позивач був звільнений за угодою сторін на підставі Наказу № 205-к від 13.06.2022 року. Згідно довідки ОК5 за січень 2022 року [PERSON] було нараховано заробітну плату в сумі 13 703,13 грн. та за лютий 2022 року, - 13 703,13 грн. За червень 2022 року нараховано 8 450, 82 грн., загальна сума 35 857, 08 грн., однак вказані кошти виплачені не були. Відповідно до виписки з банку про рух коштів на особовому рахунку за період з 01.01.2022 року по 14.12.2022 року, виплати заробітної плати у вказаних вище розмірах здійснено не було. Відповідно до ч. 1\~ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1\~ст. 117 КЗпП України\~обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої\~ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості сум, належних при звільненні, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої\~ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Крім того, варто зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012. Враховуючи, що в день звільнення позивачу не була виплачена нарахована заробітна плата у повному обсязі, станом на час розгляду справи заборгованість становить 35 857, 08 гривень, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 28.08.2023 року № 1601-23-08975 та не спростовано відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позову частині стягнення із відповідача заборгованості по заробітній платі в розмірі 35857,08 гривень. Разом з цим, відповідно до частини першої ст. 83 КЗпП і ст. 24 Закону України «Про відпустки», відповідач мав здійснити нарахування і виплату грошової компенсації за всі невикористані позивачем дні щорічної відпустки та лікарняні. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком суми заборгованості за невикористані відпустки, відповідно до якого: 670, 76 грн. /розмір середньоденної заробітної плати/ х 20 (кількість днів не використаної відпустки), що становить 13 415,20 грн. (тринадцять тисяч чотириста п`ятнадцять) грн. 20 коп. Відповідно до копії медичного висновку про тимчасову непрацездатність № 3МТ4-А6РС-5ЕЕН-7В97 від 17.12.2021 року, а саме: - у період часу з 17.12.2021 року по 20.12.2021 року, а також в 2022 році, згідно медичного висновку про тимчасову непрацездатність № 4ЕЕА-6366-КК77-ТХ9Н від 18.02.2022 року у період часу з 18.02.2022 року по 22.02.2022 року [PERSON] перебував на лікарняному. Відповідачем було проведено нарахування сум до виплати за листками непрацездатності, виплату яких не було здійснено у встановлений законом строк. Суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок суми заборгованості за лікарняні виплати, відповідно до якого: середньоденна зарплата 595,02 грн./день (26180,96 (ЗП в листопаді-грудні 2021р.) : 44 (кількість відпрацьованих днів за ці місяці) = 595,02 грн./день). Лікарняні за перші 4 днів (за рахунок роботодавця) = 595,02 х 4 х 1,0 (коефіцієнт страхового стажу для лікарняних) = 2380,08 грн. За період 2022 року - середньоденна зарплата 670, 76 грн./день Лікарняні за перші 5 днів (за рахунок роботодавця) = 670, 76 х 5 х 1,0 (коефіцієнт страхового стажу для лікарняних) = 3353,80 грн. Загальна сума заборгованості нарахованих, але не виплачених коштів за листками непрацездатності складає 5733,88 грн. Отже, на момент звільнення загальний розмір заборгованості відповідача перед [PERSON] із належних йому виплат склала 35 857,08 (борг по зарплаті), 13 415,20 грн. (борг за невикористані відпустки), 57 33,88 (борг за лікарняні), а всього 55 006, 16 грн. (п`ятдесят п`ять тисяч шість) грн. 16 коп. При вирішенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з такого. Позивач просить стягнути на його користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, право на яку передбачене ч. 1\~ст. 117 КЗпП України. Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~ст.27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата. Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року. Так, відповідно до ст. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати цей порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Відповідно до ст. 2 абзац 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до ст. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Позивачем надано розрахунок середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні позивача з ТОВ «Шляхове будівництво «Альтком» за період з 13.06.2022 по 13.04.2022 року, відповідно до якого розмір середньоденної заробітної плати становить 670, 76 грн. х 303 днів /кількість днів затримки, що складає 203240,28 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. При цьому, враховуючи висновки, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц, суд вважає, що сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 203240,28 грн., є неспівмірною із заборгованістю із заробітної плати З огляду на очевидну неспівмірність суми середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 100000 грн. Відповідач не довів суду, що затримка розрахунку при звільненні сталася не з його вини, що ним вживалися дії щодо усунення порушень прав позивача, не наведені інші обставини, які б надали суду можливість зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Заборгованість по заробітній платі не виплачена позивачу до цього часу, тобто тривалий час [PERSON] позбавлений належних йому від роботодавця сум та засобів для існування, а поважність причин невиплати вказаних коштів відповідачем не доведена. Суд звертає увагу, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Статтею 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог [PERSON] та стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за весь час затримки виплати, належних працівникові при звільненні сум, в розмірі 100000 грн. за період затримки з 13.06.2022 по 13.04.2022 року. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то згідно зі\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави за нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 1073,60 грн. та на користь позивача - за вимогу про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні у розмірі 1073,60 грн. Відповідно до п.2 ч.1\~ст.430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше, ніж за один місяць.

Outcome: approved