Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

29.06.2023 [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що в провадженні Галицького районного суду м. Львова перебувала цивільна справа №461/5771/17 за його позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко С.А., управління державної реєстрації Львівської міської ради, ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Сиротяк М.Р. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22.06.2020, залишеним без зміни постановою Львівського апеляційного суду від 19.11.2020, його позов задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , що укладений 10.02.2005 між [PERSON] та [PERSON] .. В задоволенні решти позовних вимог - витребування у відповідача [PERSON] квартири [ADDRESS] та скасування реєстрації права власності [PERSON] на дану квартиру, відмовлено. Постановою Верховного Суду від 08.03.2023 його касаційну скаргу задоволено частково. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 22.06.2020 та постанову Львівського апеляційного суду від 19.11.2020 у частині відмови у задоволенні його позову про витребування майна із чужого незаконного володіння скасовано й ухвалено у цій частині нове рішення. Його позов до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у частині вимог про витребування майна із чужого незаконного володіння задоволено. Витребувано із чужого незаконного володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS] на його користь. Вказаною Постановою Верховного Суду від 08.03.2023 встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка заповіла усе майно йому - своєму племіннику [PERSON] , у тому числі спірну квартиру, що вибула з її володіння незаконно. 17.08.2018 він звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , на підставі якої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенком Ю.П. у цей самий день до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи. А відтак, він прийняв спадщину. Таким чином, у нього, як спадкоємця власника спірного майна, з часу відкриття спадщини, виникло право володіння і користування спадковим майном, а відсутність реєстрації права власності на нього згідно з положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не може позбавити його такого права, так як майно було відчужено іншій особі. Верховний суд визнав обґрунтованими його вимоги про витребування спірної квартири із чужого незаконного володіння [PERSON] . Вказав, що спірне майно вибуло з власності спадкодавця позивача незаконно, поза його волі, тому обґрунтованим є втручання у мирне володіння [PERSON] спірним майном, яке відповідає положенням національного законодавства і легітимній меті. Однак, відповідач [PERSON] під час касаційного провадження, зловживаючи правом і використовуючи приватно-правовий інструментарій попри його призначенню, 27.05.2022 відчужила [PERSON] квартиру [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Амбросійчук Л.В. На підставі наведеного, він, як власник, з дотриманням положень статей 387 і 388 ЦК України просить витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем - в даному випадку у відповідача [PERSON] , незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, та як воно потрапило у володіння останнього набувача. Вважає обґрунтованим втручання у мирне володіння [PERSON] спірним майном, яке відповідає положенням національного законодавства і легітимній меті. Ухвалою суду від 30.06.2023 позовну заяву [PERSON] залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, заяву про забезпечення позову [PERSON] повернуто позивачу. Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою від 06.07.2023 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання. Зобов`язано приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В. (79019, м. Львів, вул. Куліша, 41/4) надати належним чином завіреної копії матеріалів нотаріальної справи стосовно відчуження [PERSON] квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 06.07.2023 заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Від відповідача [PERSON] 03.08.2023 надійшло клопотання про відкладення підготовчого судового засідання та відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке. Маючи намір придбати житло, він здійснював пошуки квартири, яка була б для нього основним місцем проживання, відповідно з особливою уважністю обирав саме таку, яка б була вільною та необтяженою будь-якими заборонами. Перед посвідченням договору купівлі-продажу між ним та [PERSON] нотаріус Амбросійчук Л.В. повідомила його про те, що вона перевірила на офіційному сайті «Судової влади України» інформацію щодо наявності чи відсутності судових спорів, предметом яких є вказана квартира. Нею його було повідомлено, що відносно придбаної ним квартири був наявний судовий спір між [PERSON] та [PERSON] , про її витребування в [PERSON] . Такий спір щодо вказаної квартири було вирішено, зокрема набрало законної сили рішення Галицького районного суду м. Львова від 22.06.2020 в частині відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо витребування квартири [ADDRESS] в [PERSON] . Відтак, рішень судів, а також інших обтяжень та перешкод щодо придбання вказаної квартири не було, що підтверджує його добросовісність у її набутті. Вважає вірним рішення суду першої інстанції, який не вбачав законних підстав для задоволення позовних вимог про витребування в [PERSON] спірної квартири. Оскільки [PERSON] була добросовісним набувачем, вона, будучи законним власником вказаної квартири, відчужила її на його користь у встановлений законом спосіб. Зазначає що задоволення вимоги про витребування від нього спірної квартири матиме наслідком покладення на добросовісного набувача індивідуального й надмірного тягаря. Вказане є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог повністю. 03.08.2023 від приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В. надійшли копії матеріалів нотаріальної справи договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідченого нею 27.05.2022 за реєстровим №753. 04.08.2023 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В. надійшли письмові пояснення, в яких вона просить залишити без задоволення позовні вимоги [PERSON] , виходячи з наступного. При посвідченні нею 27.05.2022 договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] продавець (власник) [PERSON] надала усі необхідні документи для здійснення такого правочину. Нею були здійсненні належні перевірки відповідно до порядку вчинення нотаріальних дій та прийнято рішення про можливість посвідчення такого договору. Наголошує, що на момент посвідчення договору купівлі-продажу право власності на квартиру за [PERSON] було зареєстроване в Державному реєстр речових прав на нерухоме майно, жодних обтяжень не існувало. Ухвалою підготовчого засідання від 21.09.2023 задоволено письмове клопотання відповідача [PERSON] та залучено його дружину - [PERSON] до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Крім цього, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] . Ухвалою суду від 11.10.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Додатково пояснив, що після смерті його тітки [INFO] [PERSON] , спірна квартира є закритою, нею ніхто не користується, ключі від квартири знаходяться у нього. Третя особа [PERSON] ще до 2020 року разом з ріелторами двічі пробували зламати двері квартири та зайти туди, однак були зупинені ним та сусідами. Протягом останніх трьох років до квартири ніхто не заходив, вона забарикадована речами сусідів та закрита на колодку, ключі від якої знаходяться в нього. Ствердив, що відповідач [PERSON] в спірній квартирі жодного разу не був та він з ним не знайомий. Відповідач [PERSON] та треті особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В., [PERSON] та [PERSON] на розгляд справи не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду такої, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення та відповідними оголошеннями про виклик до суду на офіційному сайті суду. Заслухавши пояснення позивача, дослідившиматеріали справи, оглянувши матеріали цивільної справи №461/5771/17, суд приходить до такого висновку. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із положеннями ст.4 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 18.08.2017 [PERSON] звернувся до Галицького районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко С.А., Управління державної реєстрації Львівської міської ради, обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Сиротяк М.Р., про визнання правочину недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності (цивільна справа №461/5771/17). В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що [INFO] померла його тітка - [PERSON] , яка на підставі заповіту від 07 лютого 2017 року заповіла йому усе належне їй майно. Після похорону тітки він довідався про те, що 10.02.2005 спадкодавець відповідно до договору купівлі-продажу квартири відчужила належну їй квартиру [ADDRESS] чужій особі, а саме - [PERSON] . Зазначений договір купівлі-продажу вказаної квартири посвічений у м. Севастополі, проте спадкодавець - [PERSON] у м. Севастополі ніколи не була, за межі Львівської області не виїжджала, оригіналів документів на квартиру нікому не передавала. [PERSON] до смерті [PERSON] не заявляв про себе, як про власника квартири. У липні 2017 року, тобто через місяць після смерті [PERSON] , [PERSON] продав спірну квартиру [PERSON] , який у серпні 2017 року відчужив її [PERSON] . Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22.06.2020 позов [PERSON] задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 10.07.2005 між [PERSON] та [PERSON] . У задоволенні решти позову відмовлено. Постановою Львівського апеляційного суду від 19.11.2020 апеляційні скарги представника [PERSON] - [PERSON] , та [PERSON] залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін. Позивач [PERSON] подав касаційну скаргу на вказані рішення суду та ухвалою Верховного Суду від 11.01.2021 відкрито касаційне провадження в указаній справі. Ухвалою Верховного Суду від 22.02.2021 справу за зазначеним позовом призначено до розгляду. Ухвалою Верховного Суду від 03.03.2021 касаційне провадження у справі за вказаним вище позовом зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №461/12525/15-ц (провадження № 14-190 цс 20). Ухвалою Верховного Суду від 25.01.2023 поновлено касаційне провадження у справі за вказаним вище позовом, оскільки усунуто обставини, що викликали зупинення провадження у справі. Постановою Верховного Суду від 08.03.2023 касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 22.06.2020 та постанову Львівського апеляційного суду від 19.11.2020 у частині відмови у задоволенні позову [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння скасовано й ухвалено у цій частині нове рішення. Позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко Світлана Анатоліївна, Управління державної реєстрації Львівської міської ради, обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Сиротяк М.Р., у частині вимог про витребування майна із чужого незаконного володіння задоволено. Вирішено витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS] на користь [PERSON] . Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині оскаржувані судові рішення залишено без змін. Згідно із ч.4, ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вказаними рішеннями, а також матеріалами цивільної справи №461/5771/17, оглянутої в судовому засіданні, встановлені такі обставини. На підставі свідоцтва про право власності від 27.10.1994 за № [NUMBER] [PERSON] належала на праві власності квартира [ADDRESS] . 07.02.2017 [PERSON] склала заповіт, яким заповіла усе майно племіннику - [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла у м. Львові, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . 17.08.2017 [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , на підставі якої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенком Ю.П. у цей самий день до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи. [PERSON] вказував про те, що після смерті спадкодавця довідався про те, що 10.02.2005 [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу квартири, який посвідчено нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу Ковальською Л.П., відчужила належну їй квартиру [ADDRESS] [PERSON] . 14.07.2017 [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко С.А., продав вказану квартиру [PERSON] 03.08.2017 на підставі договору купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком М.Р., [PERSON] відчужив спірну квартиру [PERSON] . Згідно з висновком експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 03.06.2019 за № 392, складеним на виконання ухвали суду першої інстанції, рукописний запис « [PERSON] » та підпис від її імені, розташовані у графі «Продавець» на зворотній стороні договору купівлі-продажу квартири від 10.02.2005, виконані не [PERSON] , а іншою особою. Постановою Верховного Суду від 08.03.2023 встановлено, що у [PERSON] , як спадкоємця власника спірного майна, з часу відкриття спадщини, виникло право володіння і користування спадковим майном, а відсутність реєстрації права власності на нього згідно з положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не може позбавити його такого права, так як майно було відчужено іншій особі, що відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190 цс 20), від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83 гс 21). Верховний Суд підтвердив обґрунтованість вимоги позивача [PERSON] про витребування спірної квартири із чужого незаконного володіння [PERSON] та вказав, що спірне майно вибуло з власності спадкодавця позивача незаконно, поза його волі, тому обґрунтованим є втручання у мирне володіння [PERSON] спірним майном, яке відповідає положенням національного законодавства і легітимній меті. Однак, під час касаційного провадження у вказаній справі, [PERSON] відчужила спірну квартиру. Так, 27.05.2022 між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу, згідно якого продавець передала у власність покупцеві, а покупець прийняв у власність квартиру [ADDRESS] та сплатив за неї 1 521 335 гривень. А відтак, квартира [ADDRESS] вибула із володіння спадкодавця позивача [PERSON] протиправно на підставі договору купівлі - продажу від 10.02.2005, який був визнаний рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22.06.2020, яке набрало законної сили, недійсним, а в подальшому була неодноразово відчужена за відплатними договорами. Так, на момент укладення договору купівлі-продажу 27.05.2022 між [PERSON] та відповідачем [PERSON] , договір купівлі продажу спірної квартири, що укладений 10.05.2005 між спадкодавцем позивача - [PERSON] та [PERSON] було визнано недійсним, рішення вступило в законну силу 19.11.2020, та було оскаржено позивачем в касаційному порядку в частині відмови у витребуванні майна з чужого незаконного володіння, про що [PERSON] достовірно знала, оскільки була учасником процесу, у лютому 2021 року подавала відзив на касаційну скаргу. Як вбачається з поданого відповідачем [PERSON] відзиву на позовну заяву, при укладенні 27.05.2022 договору купівлі-продажу квартири, нотаріус йому повідомляла про наявність судового спору між [PERSON] та [PERSON] щодо витребування спірної квартири, а також про рішення Галицького районного суду м. Львова від 22.06.2020, щодо відмови у витребуванні такої, яке набрало законної сили. Згідно ж пояснень позивача [PERSON] , наданих в судовому засіданні, спірна квартира вже протягом трьох років закрита на колодку, ключі від якої знаходяться в нього, а вхід в таку забарикадований речами сусідів, та відповідач [PERSON] , який придбав вказану квартиру в ній ніколи не бував. Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частина 1 статті 388 ЦК України). Відповідно до змісту наведеної норми випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передання майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. У той же час покупець не може бути визнаний добросовісним набувачем, якщо на момент укладення відплатної угоди щодо спірного майна мали місце претензії третіх осіб, про які покупцю було відомо і які згодом були в установленому порядку визнані правомірними. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 761/17557/15-ц (провадження № 61-17903св21). Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19) звертає увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюгу договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Схожі за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) та від 21 листопада 2018 року у справі № 674/31/15-ц (провадження № 14-288цс18). Отже, належним способом захисту права в цьому випадку є саме витребування майна у останнього набувача на користь його власника. Відтак саме власнику або законному користувачу майна належить право на витребування майна із чужого незаконного володіння. Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2110/15-ц (провадження № 14-247 цс 18). Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (частина перша статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Власник з дотриманням положень статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Вище вказаними рішеннями судів встановлено, що [PERSON] прийняв спадщину. Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права та їх тлумачення свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво про право на спадщину, отримане в установленому законом порядку. Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 303/6974/16-ц (провадження № 61-39511 св 18). Судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем власника спірного нерухомого майна, а отже, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить йому, як спадкоємцеві, з часу відкриття спадщини. При цьому згідно зі статтею 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Таким чином, у [PERSON] , як спадкоємця власника спірного майна, з часу відкриття спадщини, виникло право володіння і користування спадковим майном, а відсутність реєстрації права власності на нього згідно з положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не може позбавити його такого права, так як майно було відчужено іншій особі, що відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190 цс 20), від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83 гс 21). Враховуючи викладене, обґрунтованими є вимоги позивача про витребування спірної квартири із чужого незаконного володіння [PERSON] . Посилання відповідача [PERSON] у відзиві на позовну заяву на те, що витребування спірної квартири із чужого незаконного володіння [PERSON] , який є добросовісним набувачем, призведе до покладення на нього індивідуального та надмірного тягаря, є безпідставними, оскільки критеріями пропорційності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Спірне майно вибуло з власності спадкодавця позивача незаконно, поза його волі, тому обґрунтованим є втручання у мирне володіння [PERSON] спірним майном, яке відповідає положенням національного законодавства і легітимній меті. При цьому згідно з положеннями частини першої статті 388 ЦК України витребування майна можливе і у добросовісного набувача, а недобросовісність дій [PERSON] судом не встановлено, що могло би бути підставою для відмови у задоволенні цієї вимоги. Вказане узгоджується з пунктом 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190 цс 20). Вирішуючи питання судових витрат, суд приходить до такого висновку. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] слід стягнути судовий збір в розмірі 13420 грн., сплачений останнім при поданні позовної заяви та 536,80 грн. сплаченого ним при поданні заяви про забезпечення позову.

Outcome: approved