Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі також ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивач) звернулося до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.05.2021 між ТОВ «Манівео швидка фіансова допомога» та відповідачем [PERSON] в електронній формі було укладено кредитний договір №638349099. За договором факторингу №28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фіансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №638349099. У свою чергу, між ТОВ «Таліон плюс» та позивачем 20.10.2022 укладено Договір факторингу №20102022. Відповідно до Реєстру прав вимоги №1 від 21.10.2022 до Договору факторингу №20102022 позивач набув права грошової вимоги до відповідача у розмірі 24\~870,72 грн, з яких 8\~701,00 грн розмір заборгованості за основною сумою боргу; 16\~169,72 грн - розмір заборгованості за відсотками. Крім того, 02.04.2021 між ТОВ «Гоуфінгоу» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №2608005411/403355. У свою чергу, між ТОВ «Гоуфінгоу» та позивачем 19.04.2022 було укладено Договір факторингу №19042022-Г, відповідно до умов якого ТОВ «Гоуфінгоу» передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач приймає належні ТОВ «Гоуфінгоу» права вимоги до боржників, указиних у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 19.04.2022 до Договору факторингу №19042022-Г від 19.04.2022 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в розмірі 39\~170,00 грн, з яких 10\~000,00 грн - розмір заборгованості за основною сумою боргу, а 29\~170,00 грн розмір заборгованості за відсотками. Позивач вказує, що відповідач був повідомлений про заміну кредиторів, однак не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки первісних кредиторів. З огляду на викладене позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №638349099 у розмірі 24\~870,72 грн та заборгованість за кредитним договором №2608005411/403355 у розмірі 39\~170,00 грн, усього в розмірі 64\~040,72 грн. Також позивач просив стягнути на його користь понесені судові витрати. Ухвалою судді відкрито провадження у справі, сторони повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, та роз`яснено їм права, передбачені ст.ст.\~178-180,\~191,\~193, ч. 5 ст.\~279 ЦПК України. Відповідач був повідомлений про розгляд справи в порядку, визначеному п. 1 ч. 8\~ст.\~128\~ЦПК України Протягом визначеного судом строку відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд даної справи з повідомленням (викликом) сторін досуду відповідач не подав. Відповідно до ч. 8 ст.\~178\~ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні в справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов такого. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628\~ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.\~639\~ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст.\~3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ч. 1 ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно зі ст.\~1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Що стосується кредитного договору №638349099 суд зазначає таке. Суд дійшов висновку, що позивач довів факт укладення 17.05.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», як кредитодавцем, та [PERSON] , як позичальником договору кредитної лінії №638349099, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 9\~000,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с. 9-11). Згідно з п. 1.3 укладеного договору кредитодавець надає перший Транш за договором у розмірі 9\~000,00 грн одразу після укладення Договору. Однак, матеріали справи не містять доказів того, що за цим договором відповідач взагалі отримав кредитні кошти, а також матеріали справи не містять доказів того, що відповідач цими кредитними коштами користувався. Однак у подашому між ТОВ «ФК «ЄАПБ», як Фактором, та ТОВ «Таліон плюс», як Клієнтом, 20.09.2022 було укладено договір факторингу №20102022, згідно з яким Клієнт зобов`язався відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобовязався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 12-13). Згідно з п. 4.1 договору факторингу право вимоги переходить від Клієнта до Фактора на наступний календарний день після підписання Сторонами відповідного Реєстру прав вимог за формою, встановленій у Додатку до цього Договору. Згідно з п. 12 Договору серед переліку Додатків до Договору вказано п`ять додатків, серед них Додаток №1 Форма Реєстру прав вимог. Жоден із цих вказаних додатків до суду позивачем не наданий, що унеможливлює для суду встановити чи відповідає наданий витяг з Реєстру прав вимоги №1 (а.с. 14) формі, встановленій у Додатку №1 до Договору. Крім того, суд звертає увагу, що сам Договір факторингу надано позивачем суду не у повному обсязі, а вибірково надано сторінки на яких вказано умови договору з п. 1.1 по п.4.6, наступні сторінки пропущено, на останній сторінці вказано п. 11.9. При цьому наявна у справі копія договору не містить позначки, що подані аркуші договору є витягом з цього договору. Натомість представник позивача проставила відмітку про засвідчення копії договору, яка у тому числі складається зі слів «З оригіналом згідно» (а.с. 12-13). У п. 1.7. Договору надано визначення терміну «Документація» - оригінали документів, що стосуються Заборгованостей окремих Боржників, які підтверджують дійсність та наявність права грошових вимог Клієнта до Боржників по Заборгованостям, а також є необхідними для предявлення вимоги до Боржника щодо погашення Заборгованості, що підлягають передачі Первісним кредитором Клієнту на умовах договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018. Серед документів зокрема зазначаються: - платіжне доручення (або інший документ), що підтверджує перерахування коштів на рахунок, вказаний Боржником, за наявності та за окремим запитом Фактора; - детальні розрахунки заборгованості по Кредитному договору по кожному платіжному періоду та підстави їх нарахуввання за період з дня укладення кредитного договору по дату відступлення права вимоги, за окремим запитом Фактора. Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, на який мається посилання у п. 1.7 Договору, позивач суду не надав, тому суд позбавлений можливості встановити, чи була передана Документація від Клієнта до Фактора по Боржнику [PERSON] . Позивач також не надає суду ні платіжне доручення (або інший документ), що підтверджує перерахування коштів на рахунок, вказаний Боржником, ні детальні розрахунки заборгованості по Кредитному договору по кожному платіжному періоду та підстави їх нарахування за період з дня укладення кредитного договору по дату відступлення права вимоги. Позивач на підтвердження своїх позовних вимог надає суду лише витяг з Реєстру прав вимоги №1 до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022, згідно з яким загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором №\~638349099 становить 24\~870,72 грн, з них по основному боргу 8\~701,00 грн, та заборгованість за відсотками 16\~169,72 грн. Що стосується кредитного договору №2608005411/403355 суд зазначає таке. Суд дійшов висновку, що позивач довів факт укладення 02.04.2021 між ТОВ «Гоуфінгоу» та відповідачем, як клієнтом, договору про надання фінансового кредиту №2608005411/403355, за умовами якого ТОВ «Гоуфінгоу» надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 10\~000,00 грн, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. У договорі сторони обумовили, що кредит надається строком на 30 днів, за користування кредитом Клієнт сплачуєТОВ «Гоуфінгоу» 839,5 % річних від суми кредиту з розрахунку 2,3 % на добу, тип процентної ставки - фіксована (а.с. 20-23). Згідно з п. 1.4 указаного договору кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. Однак, матеріали справи не містять доказів того, що за цим договором відповідач взагалі отримав кредитні кошти, а також матеріали справи не містять доказів того, що відповідач цими кредитними коштами користувався. Однак у подальшому, а саме 19.04.2022, між ТОВ «ФК «ЄАПБ», як Фактором, та ТОВ «Гоіфінгоу», як Клієнтом, було укладено договір факторингу №19042022-Г, згідно з яким Фактор зобовязується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобовязань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобовязання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобовязань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. (а.с.24-25). У п. 1.1 цього договору факторингу зазначено, що підстави виникнення Права грошової вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно з Додатком №1 та є невідємною частиною Договору. Додаток №1 позивач суду не надав, натомість надав витяг з Реєстру боржників до вказаного Договору факторингу, у якому зазначено як боржника [PERSON] , номер кредитного договору 2608005411/403355, розмір заборгованості за основною сумою боргу 10\~000,00грн, за відсотками 29\~170,00 грн, разом 39\~170,00 грн (а.с. 27). Згідно з п. 1.2 цього договору факторингу перехід від Клієнта до Фактора Прав вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованостей є невідємною частиною цього договору. Копія наданого суду Акта прийому-передачі Реєстру боржників № 2 від 19.04.2022 також не є копією оригінала, оскільки текст цього акта частково прихований (п. 2), що видно неозброєним оком та не потребує проведення будь-яких експертиз для встановлення цього факту (а.с. 26). У разі, якщо позивач з певних причин вбачав за необхідне приховати конкретну інформацію з документів, які подає до суду в якості доказів, він мав можливість подати до суду витяги з документів, а не свідомо вводити суд в оману, позначаючи, що копія відповідає оригіналу. З огляду на викладене суд позбавлений можливості в повній мірі встановити умови укладеного договору факторингу, обсяг прав та обов`язків сторін договору, строк набрання чинності цим договором, порядок передачі документації та її перелік, інші умови, яких досягли сторони при укладенні договору, та встановлення яких є необхідним для правильного вирішення цієї справи. Також суд позбавлений можливості встановити, чи відповідає надана позивачем копія Акта прийому-передачі реєстру боржників № 2 від 19.04.2022 тій формі Акта, яка узгоджена сторонами під час укладання договору факторингу. Розрахунок заборгованості за кредитним договором від 17.05.2021 № 638349099 за період з 21.10.2022 до 30.04.2023 підписаний представником позивача [PERSON] (а.с. 15). Крім того, розрахунок заборгованості за кредитним договором від 02.04.2021 № 2608005411/403355 за період з 19.04.2022 до 30.04.2023 також підписаний представником позивача [PERSON] (а.с. 28). Матеріали справи не містять відомостей щодо посади вказаної особи, її повноважень на складання такого розрахунку та можливої відповідальності за помилково складений розрахунок. Наданий представником позивача розрахунок не є первинним документом, оскільки не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Також залишається невідомим, на підставі яких первинних документів ці розрахунки взагалі були здійснені. Відповідно до пп. 14 п. 1 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, первинним є документ, що містить відомості про операцію. Згідно з пунктами 43, 44 Положення первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг. При цьому первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції (п. 51 Положення). Відповідно до пункту 52 Положення первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. Таким чином, наданий позивачем розрахунок заборгованості не можна вважати допустимим доказом наявності заборгованості, оскільки такий розрахунок не є первинним документом. Суд зауважує, що при розгляді кредитних спорів суд зобов`язаний перевірити: 1) чи доведений факт отримання відповідачем як позичальником кредитних коштів відповідно до умов договору, наявність первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредитів та їх можливого погашення; 2) чи містять матеріали справи належний розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором, де зазначено, яким саме чином та за який період пораховані кожна зі складових зазначеної позивачем загальної суми заборгованості станом на момент подання позовної заяви; 3) який саме порядок та які умови відступлення клієнтом факторові свого права вимоги до боржників передбачено договором факторингу (наприклад витяг з договору, де зазначено який порядок та умови відступлення права вимоги); 4) чи існувало на момент переходу прав за кредитним договором на підставі договору факторингу, у банку, а потім і у цесіонарія право вимоги до відповідача, саме у тому обсязі та на умовах, які зазначені у реєстрі заборгованостей боржників, в тому числі щодо сум початкового тіла кредиту, початкового проценту, пені і чи перейшло право вимоги заборгованості за якою не настав строк платежу на час укладення договору факторингу. Однак позивач не надав суду документів (доказів), які надають можливість суду встановити ці обставини. Таким чином, як було вказано вище, позивач взагалі не надав доказів того, що Первісні кредитори - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за договором кредитної лінії від 17.05.2021 №638349099 та ТОВ «Гоуфінгоу» за договором про надання фінансового кредиту від 02.04.2021 №2608005411/403355 взагалі надавали відповідачу кредитні кошти. Інших доказів по суті спору матеріали справи не містять та позивач не вказує обставин, які унеможливили йому подати інші докази на підтвердження заявлених вимог. Відповідно до ч. 8 ст.\~83\~ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Верховний суд у постанові від 13.01.2021 у справі\~№ 264/949/19 указав, що відповідно до ч. 3 ст.\~367\~ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. КЦС ВС у названій постанові вказав, що вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги ч. 1\~ст.\~44\~ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача заборгованості за кредитним договором №\~638349099 у розмірі 24\~870,72 грн та заборгованості за кредитним договором №2608005411/403355 у розмірі 39\~170,00 грн, усього в розмірі 64\~040,72 грн, тому в задоволенні позову слід відмовити повністю. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі статей 525,\~627-629,\~1054 ЦК України,

Outcome: dismissed