Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

17.07.2023 представник ТОВ «Явір-Житлобуд -2» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 272 856,61 грн. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідач є власником нежитлового приміщення [ADDRESS] . Експлуатацію та обслуговування будинку здійснює ТОВ «Явір-Житлобуд-2». 18.08.2016 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір № 8128 про компенсацію витрат на утримання будинку та прибудинкової території. п. 3.4. договору передбачено, що строк позовної давності становить 5 років. Разом з тим взяти зобов6язанні відповідачем не виконується та відповідно до розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги, основна заборгованість відповідача за період 01.08.2016 р. - 31.05.2021р. становить 229 198,49 грн. Крім того, у відповідності до ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути інфляційне збільшення суми боргу за весь час прострочення - 31 226,59 грн., три відсотки річних від прострочення суми - 12 431,53 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 20.07.2023 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.43). Позивачу направлялася копія ухвали про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Відповідачу направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, а також матеріали позовної заяви та додатки до неї, які повернуті до суду за закінченням терміну зберігання (а.с.44-48, 49-50). Відповідач заяву із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву до суду не направив. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість ухвалення по справі рішення у відповідності до вимог п. 5 ст. 279 ЦПК України та часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Судом встановлено, що відповідач є власником нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] (а..с16-17). 18.08.2016 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір № 8128 про компенсацію витрат на утримання будинку та прибудинкової території. Пунктом 3.4. вказаного договору передбачено, що строк позовної давності становить 5 років. (а.с. 9-12). Відповідно до розпорядження від 30.09.2014 № 583 визначено ТОВ «Явір-Житлобуд-2» є балансоутримувачем житлових будинків [ADDRESS] (а.с. 18). Відповідно до розрахунку заборгованості за адресою: [ADDRESS] заборгованість відповідача з серпня 2016 р. по травень 2021 р. становить 229 198,49 грн. (а.с. 8). Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 162 Житлового кодексу України передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до частини 2 статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонту технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно його частки співвласника. Судом встановлено, що відповідач має заборгованість за несплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території . Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування заборгованості, не доведено відсутність заборгованості за несплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, іншого розрахунку заборгованості на спростування наданого позивачем розрахунку не надано, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача. Крім того, згідно з частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Заяв про застосування строку позовної давності, відповідачем до суду не подавалось. Разом з тим, слід зауважити, що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» №530-ІХ від 17.03.2020, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (Соvid-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 зі змінами «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу Соvid-19», з 12.03.2020 на всій території України запроваджено карантин. Починаючи з 24.02.2022 та на час звернення з даним позовом до суду в Україні запроваджено військовий стан. Постановою КМУ №206 від 05.03.2022 встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022. Отже, з урахуванням наведених положень закону, вбачається, що з 17.03.2020 заборонено нарахування та стягнення судом неустойки (штрафів, пені), 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне здійснення особою платежів за житлово-комунальні послуги. Їх нарахування на суму боргу за надані послуги, є помилковим та порушує норми чинного законодавства. Суд, перевірив наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, і встановив, що позивач наведені вище обмеження щодо нарахування цих сум не врахував, а тому вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню лише за період з серпня 2016 р. по березень 2020 р, в розмірі 3% річних - 5 288,74 грн. ((12 431,53 (нарахована сума) - 7142,79 (сума нарахована за період, в який заборонено нарахування)) та інфляційних втрат в розмірі 11 394,08 грн. ((31 226,59 (нарахована сума) - 19 832,51 (сума нарахована за період, в який заборонено нарахування) грн. Враховуючи, що судом встановлено суму заборгованості з оплати послуг на утримання будинку та прибудинкової території, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційне збільшення за період з серпня 2016 року по березень 2020 року у розмірі 11 394,08 грн. та 3% річних у розмірі 5 288,74грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, позовні вимоги задоволено на суму 245 881,26 грн, що становить 90,11 відсотків ціни позову. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 4 092,85 грн., таким чином сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача становить 3 688,07 грн. виходячи із розміру позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial