Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

В грудні 2020 року [PERSON] звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та просила суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] у володінні, користуванні та розпорядженні домоволодінням [ADDRESS] , шляхом зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] , визнавши останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Виселити [PERSON] , [INFO] , з домоволодінням [ADDRESS] . 25 вересня 2023 року за розглянувши заяву [PERSON] Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області була постановлена ухвала про залишення без розгляду позовної вимоги\~ [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом зняття з реєстраційного обліку особи. Позивач та її представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали та просили суд ухвалити рішення про виселення [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] , з домоволодінням [ADDRESS] . Представник відповідача [PERSON] заперечувала щодо задоволення позовних вимог, у судове засідання призначене на 02 листопада 2023 року будучи належно повідомленою не з`явилася, причини неявки до суду не повідомила, надано відзив на позовну заяву(а.с.63-68). Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 квітня 2023 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення у цивільній справі №175/993/21, яким позовні вимоги за уточненою позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку в спільній сумісній власності задоволено частково, а саме: стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 102000 гривень 1/2 ринкової вартості транспортного засобу марки «Audi» модель А6, 2001 року випуску, об`єм двигуна 2496 см3; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1 020,00 грн.; в решті позовних вимог відмовлено. Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю задоволено частково, а саме: визначено особистою приватною власністю [PERSON] - житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; визнано особистою приватною власністю [PERSON] земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 1221411000:02:013:0193, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнано особистою приватною власністю [PERSON] - кошти від реалізації транспортного засобу марки «Mazda» модель 3, 2008 року випуску, об`єм двигуна - 1598 см3; визнано особистою приватною власністю [PERSON] - транспортний засіб марки «Tatra» модель 815, 1989 року випуску, об`єм двигуна 2496 см3; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір при подачі зустрічної позовної заяви у розмірі 3828,58 грн.; в решті позовних вимог [PERSON] відмовлено. Не погодившись з рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2023 року [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій, просив суд задовольнити апеляційну скаргу скасувавши рішення першої інстанції та ухваливши нове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] задовольнити, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити. 26 липня 2023 року Дніпровський апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги постановив постанову, якою апеляційну скаргу по цивільній справі №175/993/21 (провадження № 22-ц/803/6399/23) залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2023 року залишено без змін. Згідно із ст. 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Так, [PERSON] є власником домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами від 11 грудня 2009 року, який було украдено між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за №720, посвідченого приватним ноніусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грамс О.В., який в подальшому було зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 22982399 від 23 грудня 2009 року. Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 11 грудня 2009 року, який було украдено між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за №727, посвідченого приватним ноніусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грамс О.В. З 25 вересня 2012 року у житловому будинку [ADDRESS] було зареєстровано місце проживання відповідача. 06 жовтня 2012 року між сторонами, [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області про що було складено відповідний актовий запис №92, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] видане 06 жовтня 2012 року. 15 червня 2020 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення, яким розірвано шлюб, зареєстрований 06 жовтня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №92, між [PERSON] та [PERSON] , які від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Вказане рішення суду набрало законної сили 07 серпня 2020 року. Однак, після розірвання шлюбу у житловому будинку [ADDRESS] відповідач залишився проживати, що підтверджується довідкою №1000 від 11 грудня 2020 року, яка надана Підгородненською міською радою Дніпровського району Дніпропетровської області та домовою книгою. 07 серпня 2023 року за заявою [PERSON] було знято відповідача з реєстраційного обліку за адресою будинку [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 07 серпня 2023 року №2023/006095432. Відповідач не є членом моєї сім`ї власника майна, між сторонами відсутні будь які відносини, вони не ведуть спільне господарство та відповідач не утримує дане домоволодіння. Таким чином відповідач створює позивачу перешкоди у користуванні, розпорядженні майном, а тому позивач була змушена звернутися до суду для захисту свого порушеного права. В силу вимог ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Конституційний принцип непорушності права власності означає неможливість втручання інших осіб у здійснення власником своїх повноважень, неможливість прояву свавілля відносно власника та відносно його прав, недопустимість будь-яких порушень його влади над своїм майном, а також недопустимість дій інших осіб всупереч інтересам власника та його волі. Згідно ч.1 ст.16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до статті 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини 2 статті 406 ЦК України. Згідно із частиною четвертою статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року у справі № 702/101/18 (провадження № 61-42856св18). Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18). Разом з тим, відповідно до приписів ст. 116 ЖК УРСР, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. У відповідності до ст.\~2\~ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст.76,77,78,80,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України\~«Про ратифікацію\~Конвенції про\~захист прав\~і основних\~свобод людини\~1950\~року,\~Першого протоколу\~та протоколів\~№ 2,\~4,\~7\~та 11\~до Конвенції»\~№475/97-ВР\~від 17\~липня 1997\~року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно ст.\~17\~Закон України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом. Статтею 41\~Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до\~ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Підсумовуючи вищенаведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів сторони по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги, що суд дійшов висновку про задоволення позову, а також враховуючи сплачену позивачем суму судового збору, з\~\~ [PERSON] необхідно стягнути понесені [PERSON] судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved