Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

09 березня 2023 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» засобами поштового зв`язку направило до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська вищезазначений позов, в якому просило стягнути з відповідачів на його користь 3 % річних в сумі 27\~488,55 грн. та інфляційні втрати в розмірі 145\~221,11 грн., всього 172\~709,66 грн.; судові витрати покласти на відповідачів. Позов мотивований тим, що 15 січня 2007 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № CNL-300/0014/2007, згідно з яким позичальником отримано кредит в розмірі 42\~000,00 доларів США зі сплатою процентів. В забезпечення виконання умов кредитного договору 15 січня 2007 року між позивачем та [PERSON] укладено \~договір поруки № SR-300/0010/2007, відповідно до умов якого останній зобов`язався забезпечувати виконання зобов`язань [PERSON] . В порушення умов кредитного договору [PERSON] не здійснювала погашення кредиту та сплату відсотків у строки та в розмірах, встановлених кредитним договором. Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 08 квітня 2013 року по справі № 205/1971/13-ц позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено; стягнуто солідарно із [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № CNL-300/0014/2007 від 15 січня 2007 року в розмірі 44 321,99 доларів США, що за курсом НБУ, станом на 29 липня 2012 року складає 354\~ 265,66 грн., з якої сума основного боргу складає 305 376,48 грн., відсотки за користування кредитом 48\~ 889,18 грн. Рішення набрало законної сили 19 квітня 2013 року. Однак, не зважаючи на наявність вказаного судового рішення, відповідачі свої зобов`язання з повернення позивачу суми боргу за кредитним договором не виконали. У зв`язку з тим, що відповідачі до теперішнього часу свого зобов`язання не виконали, грошові кошти не повернули, позивачу були спричинені збитки за період з 09 березня 2020 року по 09 березня 2023 року: 3 % річних в сумі 27 488,55 грн. та інфляційні втрати в розмірі 145 221,11 грн., всього 172 709,66 грн. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 27 квітня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Представник позивача у судове засідання не з`явився, письмово просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, натомість її представник адвокат Маслов С.С. письмово просив розглядати справу за його відсутності, проти позову заперечує в повному обсязі з підстав, наведених у відзиві на позов. Також просив застосувати строк позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. Відзив на позов не надав. У відзиві на позов представник відповідача [PERSON] адвокат Маслов С.С. посилався на те, що позов задоволенню не підлягає, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з такою заявою, що є підставою для відмови в її задоволенні. У відповіді на відзив представник позивача посилалась на те, що позивачем нараховані 3 % річних та інфляційні збитки за період з 09 березня 2020 року по 09 березня 2023 року, тобто в межах строку позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 15 січня 2007 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № CNL-300/0014/2007, згідно з яким позичальником отримано кредит в розмірі 42 000,00 доларів США зі сплатою процентів (а.с. 5-6). В забезпечення виконання умов кредитного договору 15 січня 2007 року між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки № SR-300/0010/2007, відповідно до умов якого останній зобов`язався забезпечувати виконання зобов`язань [PERSON] (а.с. 7). Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 08 квітня 2013 року по справі № 205/1971/13-ц позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено. Стягнуто солідарно із [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № CNL-300/0014/2007 від 15 січня 2007 року в розмірі 44 321,99 доларів США, що за курсом НБУ, станом на 29.07.2012 року складає 354 265,66 грн., з якої сума основного боргу складає 305 376,48 грн., відсотки за користування кредитом 48\~ 889,18 грн. Стягнуто із [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним № 300/91/07/1 про кредитування поточного рахунку (овердрафт) від 15 січня 2007 року всього у сумі 3 767,17 грн., з якої залишок заборгованості за кредитом 1\~ 815,45 грн., відсотки за користування кредитом 1 951,72 грн. Стягнуто [PERSON] , [PERSON] , у рівних частках, на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судові витрати у сумі 3\~ 219,00 грн. Вказане рішення набрало законної сили 19 квітня 2013 року (а.с. 8-10). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року № 6-2168цс15, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Таким чином, наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦПК України за увесь час прострочення. Зазначена правова позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18. Разом з тим, відповідачі до теперішнього часу свого зобов`язання не виконали, грошові кошти не повернули. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, збитки, завдані невиконанням рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 08 квітня 2013 року по справі № 205/1971/13-ц, за період з 09 березня 2020 року по 09 березня 2023 року становлять 172 709,66 грн., з яких: 3 % річних 27 488,55 грн.; інфляційні втрати 145 221,11 грн. (а.с. 4). Щодо заяви відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. У постанові Великої Палати Верховного Суду 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц вчергове окреслено, що законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим, таким чином, помилковим є висновки про те, що перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, спливає через три роки після дати набрання законної сили судовим рішенням про стягнення кредитної заборгованості. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Приймаючи до уваги те, що зобов`язання за рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 08 квітня 2013 року по справі № 205/1971/13-ц відповідачами не виконане до теперішнього часу, позивачем пред`явлені позовні вимоги про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України в межах строку позовної давності, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності. Згідно зі ст. 540 ЦК України, якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК України). З урахуванням того, що відповідачами заборгованість за рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2013 року по справі № 205/1971/13-ц погашена не була, суд доходить висновку про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача 3 % річних за період з 09 березня 2020 року по 09 березня 2023 року в сумі 27 488,55 грн. та інфляційні втрати за період з 09 березня 2020 року по 09 березня 2023 року в розмірі 145 221,11 грн., всього 172 709,66 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а отже з відповідачів на користь позивача в рівних частинах необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. (а.с. 1). На підставі викладеного та

Outcome: approved