Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що він є власником 2/3 частки житлового будинку з господарчими будівлями за адресою: [ADDRESS] . Власником іншої 1/3 частки домоволодіння є [PERSON] . За вказаною адресою зареєстрованими значаться: відповідачі [PERSON] з 29.09.2009 року, [PERSON] - з 08.12.2010 року, малолітній [PERSON] - з 15.05.2019 року. Відповідач [PERSON] є колишньою дружиною позивача, шлюб між ними розірвано. Остання є матір`ю [PERSON] , [INFO] , місце проживання якого було зареєстровано за спірною адресою без згоди позивача. Відповідач [PERSON] не є родичем позивача. Відповідачі не мешкають за адресою місця реєстрації з січня 2013 року, до будинку не приїздили, не надавали кошти на утримання будинку та не сплачували комунальні платежі, але з реєстраційного обліку не знялися. Зняти відповідачів з реєстраційного обліку в позасудовому порядку не має можливості. Просить позбавити відповідачів права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Під час розгляду справи в судовому засіданні 14.09.2023 позивач підтримав позовні вимоги, пояснив, що йому нічого не відомо про місце проживання відповідачів, з колишньою дружиною він не спілкується. В подальшому позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі [PERSON] , яка діє також в інтересах неповнолітнього [PERSON] , та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за місцем проживання останніх, зареєстрованим у встановленому законом порядку, відзиву на позов не надали, про причини неявки не повідомили, будь-яких заяв та клопотань до суду не направили. Від третьої особи [PERSON] надійшла заява, відповідно до якої просить проводити розгляд даної справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує. Від третьої особи Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради в особі Органу опіки та піклування надійшли письмові пояснення на позов, в яких зазначають, що питання місця проживання дитини є пріоритетним обов`язком батьків дитини, тому без згоди відповідача та матері дитини [PERSON] , вирішення питання позбавлення права користування житлом з подальшим зняттям з реєстрації неможливо. Право матері на захист інтересів дитини є непорушним. Даним позовом не зазначена інформація та дані матері дитини, які б надали можливість захистити права дитини, оскільки відсутня будь-яка інформація про контакти [PERSON] . Місцем проживання дитини, яка не досягла 10 років є місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона проживає. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органом реєстрації та відповідно до Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою КМУ від 07.02.2022 №265. Відповідно до п.16 вказаного Порядку місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого /зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до клопотання від 20.07.2023 подальший розгляд справи просили проводити без участі їх представника. Від третьої особи - Департаменту адміністративних послуг Виконкому Криворізької міської ради надійшов лист в якому зазначають, що до повноважень Департаменту не належать дії, пов`язані з визнанням осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Просять проводити розгляд справи без залучення представників Департаменту. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, суд постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 травня 2023 року відкрито провадження у даній цивільній справі. Ухвалами суду від 02 червня 2023 року задоволено клопотання позивача та закрито провадження у справі в частині позбавлення [PERSON] права користування спірним житловим приміщенням, а також витребувані докази з Металургійного відділу ДРАЦС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Ухвалою суду від 03.08.2023 усунено описку в ухвалі суду від 02.08.2023 щодо витребування доказів. Вислухав позивача, допитав свідків, дослідив письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини. Позивач є власником 2/3 частки житлового будинку з господарчими будівлями за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом ВМО №004149 та ВМО №004151 від 14.09.2009 року та договору про розподіл спадкового майна від 14.09.2009 (а.с.8-12). Власником іншої 1/3 частки вказаного домоволодіння є [PERSON] (а.с.13). Вказане також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.73-74). За відомостями Реєстру Криворізької міської територіальної громади за адресою: [ADDRESS] зареєстрованими значаться: [PERSON] - з 29.09.2009 року, [PERSON] - з [INFO] , [PERSON] - з 29.09.2009 року, [PERSON] - з 25.05.2007 року, [PERSON] - з 29.09.2009 року, [PERSON] - з 21.12.2017 року, [PERSON] - з 15.05.2009 року, [PERSON] - з 29.09.2009 року (а.с.14, 22-25). Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2018 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). Відповідно до акту про встановлення факту не проживання від 11 квітня 2023 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] дійсно не проживають за адресою: [ADDRESS] , з січня 2013 року по 11 квітня 2023 року (а.с.17). [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 15.04.2021 року. Кожному з них належить по 1/ 2 частки квартири, що підтверджується відповіддю №169695 від 03.08.2023 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.70-71). У відповіді від 07.11.2023, направленої на запит суду, ОСББ «Сонячна-12» повідомило, що не володіє фактичними даними щодо проживання [PERSON] та малолітнього [PERSON] без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Також із копії актового запису про народження №56 від 16.04.2019 встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є відповідач [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини зазначені на підставі свідоцтва про шлюб, актовий запис №08 від 13.02.2019 (а.с.88). Свідок [PERSON] суду показав, що позивач є його сусідом. Раніше він проживав з дружиною - відповідачкою у справі та дітьми. Відповідачку він близько шести років не бачить. В будинку по [ADDRESS] проживає один позивач. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав аналогічні покази свідку [PERSON] . Вказав, що відповідачка не проживає в спірній квартирі близько шести років. В спірному будинку, окрім позивача, ніхто не мешкає. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які регулюються ЦК України. На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Конституція України у ст. 41 проголошує, що «кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Встановлено, що співвласниками спірного будинку [ADDRESS] є позивач [PERSON] та третя особа ву справі - [PERSON] . Тому, з огляду на викладене, позивач як власник 2/3 частки спірного будинку може здійснювати своє право власності на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.379, 382 ЦК України). Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Частиною першою статті 383 ЦК Українита статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Статтею 391 Цивільного кодексу України, передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15-ц (провадження № 6-13113цс16), від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16-ц (провадження № 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц (провадження № 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до позиції, яка міститься у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі 521/17805/16-ц, зазначено, що норма статті 391 ЦК визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є членами сім`ї позивача, за місцем реєстрації не проживають, житлом не користуються, що підтверджено показами свідків, відповідач [PERSON] створила нову сім`ю. Знаходження вказаних відповідачів на реєстраційному обліку порушує законні права позивача як співвласника житла. Позивач також просить суд позбавити права користування житлом малолітнього [PERSON] , [INFO] . Декларацією прав дитини (ст. 4) визначено, що дитині належить право на відповідне житло, а ст. 3 Конвенції про права дитини зобов`язує в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, першочергову увагу приділяти забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Нормами частини 4 ст. 29 ЦК України визначено, шо місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Зняття з реєстрації місця проживання (перебування) здійснюється органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюється повноваження відповідної ради ( у тому числі через центр адміністративних послуг) та відповідно до Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою КМУ від 07.02.2022 №265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад». Відповідно до п.16 вказаного Порядку місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого /зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Встановлено, що малолітній [PERSON] не є членом сім`ї позивача, його батьками є відповідач [PERSON] та [PERSON] . Дитина була зареєстрована у спірній квартирі без згоди позивача після розірвання шлюбу з відповідачкою [PERSON] . Також встановлено судом, що батькам вказаної дитини належить на праві приватної власності квартира за іншої адресою, отже останні мають можливість забезпечити свого сина іншим придатним для проживання житлом. Як передбачено п.50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Отже, враховуючи встановлені судом обставини у справі, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що знаходження відповідачів та малолітньої дитини [PERSON] , на реєстраційному обліку створює перешкоди у здійсненні законних прав позивача щодо користування та розпорядження належним йому житлом. Крім того, відповідачі відзиву на позов не подали, в судове засідання не з`явились, доказів на спростування позовних вимог не надали. Таким чином позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже слід стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача сплачений останнім судовий збір в розмірі по 536 грн. 80 коп. з кожного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved