Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 26.06.2023 р. звернулася до суду з цим позовом до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАПОРІЗЬКИЙ ВИРОБНИЧИЙ АЛЮМІНІЄВИЙ КОМБІНАТ», який обґрунтований наступним. У період з 01.10.2020 року по 28.04.2022 року вона знаходилась у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (далі-АТ «ЗАлК»). Під час її звільнення, 28.04.2022 року, AT «ЗАлК» у порушення норм чинного законодавства, фактично не проведено остаточний розрахунок із заробітної плати у розмірі 23 198 (двадцять три тисячі сто дев`яносто вісім) гривень 19 коп. Станом на червень 2023 року AT «ЗалК» заборгованість із заробітної плати не погашена. На підставі вищевказаного, позивач просить стягнути на її користь з відповідача невиплачену заробітну плату у розмірі 23198,19 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 28.04.2022 р. по 06.06.2023 - у розмірі 119 891, 80 коп. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.07.2023 р. відкрито провадження у справі, призначений її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, сторонам наданий строк для наданні заяв по суті справи. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, зазначених в позові. Представник відповідача своїм процесуальним правом не скористався, відзиву на позовну заяву не надавав. В судовому засіданні визнав позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в межах шестимісячного строку, в іншій частині вважає позовні вимоги необґрунтованими. Суд, вислухав пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В період з 01.10.2020 р. по 28.04.2022 р. позивач перебувала в трудових відносинах з АТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ ВИРОБНИЧИЙ АЛЮМІНІЄВИЙ КОМБІНАТ», що підтверджується копією трудової книжки позивачки. З довідки АТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ ВИРОБНИЧИЙ АЛЮМІНІЄВИЙ КОМБІНАТ» №40 від 18.05.2023 р., вбачається, що при звільнені позивачці відповідачем не виплачена заробітна плата за період з січня 2022 р. по квітень 2022 р. у розмірі 23 198, 19 грн.(дана сума надана після вирахування із заробітної плати податків та обов`язкових платежів). В дану суму входить заборгованість за січень 2022 р. - 60,07 грн., лютий 2022 р. - 5553,98 грн., березень 2022 р. - 6839,01 грн., квітень 2022 р. - 10745,12 грн. Сторонами визнана обставина, що станом на день розгляду справи, вищевказана сума заборгованості відповідачем не сплачена позивачу. Статтею 43 Конституції України гарантований законом захист права на своєчасне одержання винагороди за працю. За приписами ч.1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідачем не надано жодного доказу того, що на момент звільнення позивача, підприємство не мало змогу виплатити [PERSON] всі належні їй суми відповідно до вимог ст. 116 КзПП. Враховуючи, що відповідачем не сплачена нарахована позивачу у вищевказаний період заробітна плата, позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі обґрунтовані та підлягають задоволенню. Враховуючи, що справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд погоджується із заявленою позивачем сумою боргу по заробітній платі, яка підлягає стягненню без утримання зазначеного податку і інших обов`язкових платежів. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд враховує наступне. Згідно зі ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені вст. 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117КЗпП України щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (з урахуванням змін до статті, які діють з 01.07.2022 р.). Під час розгляду справи позивачкою, з урахуванням позиції, викладеної представником відповідача в судовому засіданні, подана суду заява, в якій зазначено, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з травня 2022 р. по жовтень (включно) - 144 дні, становить 57 546,72 грн. з наступного розрахунку (399,63 грн. (середньоденна заробітна плата) х 144 дні). Представник відповідача в судовому засіданні визнав вищевказану суму середнього заробітку за час затримки виплат при звільненні. Суд вважає, що зазначена сума за вказаний період розрахована правильно, з огляду на наступне. Пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року в справі № 760/2881/19 (провадження № 61-1096св20) вказано, що «у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100). Згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов`язана відповідна виплата. Абзацом другим пункту 8 вказаного Порядку встановлено, що в разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді». З урахуванням того, що позивачка була звільнена 28.04.2022 року, тому для обчислення середнього заробітку має бути визначені два місці, що передували події звільнення, тобто березень та квітень. Суд, погоджується з наступним розрахунком середньоденної заробітної плати, наведеним позивачкою позові. Відповідно до вищевказаної довідки, виданої відповідачем, заробітна плата за березень 2022 року - 6839,01 грн.( сума з урахуванням відрахованих податків та обов`язкових платежів), заробітна плата за квітень 2022 року - 10745,12 грн. (сума з урахуванням відрахованих податків та обов`язкових платежів). Відповідно до повідомленої позивачем обставини, яка не заперечувалась відповідачем, кількість робочих днів у березні та квітні (згідно Норм тривалості робочого часу на 2022 рік) - 44 робочих дні. З огляду вищенаведеного, середньоденна заробітна плата позивача за вищевказаний період становить 399.63 - (6839,01+10745,12):44. Враховуючи вищевказані обставини, положення ст. 117 КЗпП, якими обмежується стягнення середнього заробітку за затримку виплат при звільненні шестимісячним строком, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 0травня 2022 р. по жовтень (включно) у розмірі 57 546,72 грн., без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. В іншій частини заявлені позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем за пред`явлені позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплат при звільненні сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн., що підтверджується відповідною квитанцією. Позивач звільнена від сплати судового збору за пред`явлення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, при цьому з урахуванням визначеної ціни позову та мінімальної суми судового збору, визначеного законодавством, це не вплинуло на суму судового збору, сплачену позивачем. З огляду на вищевказане, враховуючи часткове задоволення позовних вимог на суму 80744,91 грн. (56,4%) з відповідача на корить позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 607,20 грн.

Outcome: partial