Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-09 00:00:00

До суду надійшла заява [PERSON] про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій просила остаточно стягнути з відповідача на її користь понесені та оплачені нею судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу в остаточно визначеному розмірі у 5600 грн. У судове засідання учасники справи не прибули, були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду заяви. Позивач та представник відповідача просили розглянути заяву за відсутності учасників справи та їх представників, позивач заяву про ухвалення додаткового рішення підтримала з підстав зазначених у ній. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Цивільна справа № 524/5844/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу була розглянута з ухваленням рішення по суті 23 жовтня 2023 р. Позов [PERSON] було задоволено. Шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] , 01 вересня 2006 року у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис за № 761 - було розірвано. Вказано у рішенні про прізвище дружини після розірвання шлюбу та зазначено про розірвання шлюбу з моменту набрання рішенням суду законної сили. Стягнуто з відповідача на користь позивача кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грн. Крім того у рішенні суду зазначено про те, що заява позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в остаточно визначеному розмірі буде подана протягом 5-ти діб з дня ухвалення рішення суду. У ч. 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а у ч. 2 ст. 133 цього Кодексу визначено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Щодо стягнення витрат на правничу (правову) допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У ч. 4 ст. 137 ЦПК України зазначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. У ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. (п. 43 - 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі за № 755/9215/15-ц). У позовній заяві позивач вказувала про те, що заяву про остаточно визначений розмір витрат на правничу допомогу буде нею подано протягом 5-ти днів з дня ухвалення судом рішення у справі. До позовної заяви було подано орієнтовний розмір таких витрат у 5600 грн. У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначалося про незгоду з таким розміром витрат на правничу допомогу з посиланням на безпідставність, непропорційність та необгрунтованість. До заяви про ухвалення додаткового рішення позивачем було долучено: - копія договору про надання правничої (правової) допомоги б/н від 17.08.2023р., - акт від 23.10.2023р. б/н понесених витрат на правничу допомогу наданих послуг до договору про надання правничої (правової) допомоги; - копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; - оригінал квитанції про сплату витрат на правничу допомогу у розмірі 5600 грн. б/н від 23.10.2023р. З вказаних документів постає, що предметом договору про надання правничої допомоги є надання адвокатом у даній цивільній справі правничої допомоги. Сторонами зазначеного договору про надання правничої допомоги були чітко визначені та обумовлені між ними розміри витрат на правничу допомогу, зокрема як зазначеено в акті понесених витрат, які складалися з: - правовий аналіз документів - 800 грн.; - пошук та аналіз судової практики - 800 грн.; - досудове консультування та укладення угоди - 800 грн.; - підготовка позовної заяви з додатками - 1600 грн. (800 грн. х 2год.); - участь у судових засіданнях - 1600 грн. (800 грн. х 2 год.). Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» п. 47, 48 також роз`яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у статті 133, статтях 137, 141 ЦПК України. Витрати на правничу допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Ці самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Як вбачається з наданих документів між позивачем та адвокатом Ігнатенком І.М. було узгоджено складові послуги з правничої допомоги та їх вартісні показники. При цьому однократний одноразовий фіксований розмір гонорару адвоката не було узгоджено між позивачем та адвокатом Ігнатенком І.М. Суд звертає увагу учасників справи, що розгляд справи здійснювався без участі сторін у справі, їх представників на підставі поданих ними відповідних заяв. Отже адвокат Ігнатенко І.М. не приймав участь у судових засіданнях, а тому вимога щодо відшкодування вартості правничої допомоги у вигляді участі у судовому засідання у 1600 грн. задоволенню не підлягає. Крім того суд погоджується з доводами відповідача щодо безпідставності та непропорційності визначення розмірів правничої допомоги обумовленої позивачем та адвокатом Ігнатенком І.М., а саме щодо наступних видів правничої допомоги як: - правовий аналіз документів - 800 грн.; - пошук та аналіз судової практики - 800 грн.; - досудове консультування та укладення угоди - 800 грн.; - підготовка позовної заяви з додатками - 1600 грн. Суд констатує, що справи за позовами про розірвання шлюбу не є складними, розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження, чинне законодавство України та судова практика з такого предмету спору тривалий час є незмінною та стабільною. Подана позивачем позовна заява оформлена на 3- сторінках, текст якої фактично від текстів таких заяв, які містяться навіть в Інтернет-ресурсах, не має суттєвих відмінностей. Звідси надану адвокатом Ігнатенком І.М. правничу допомогу позивачеві у вигляді аналізу судової практики, вивчення документів, надання консультації та складання позовної заяви з додатками суд визначає у грошовому покажчику у 2 тис. грн., які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки саме такий розмір відповідає засадам співмірності, пропорційності та розумності. Відповідач не подав до суду належні і допустимі докази на підтвердження доводів щодо звільнення його від сплати позивачу відповідачам понесених нею витрат на правничу допомогу взагалі, значного зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а також на підтвердження факту надуманості (штучності) таких витрат, а також на підтвердження того, що розмір оплачених позивачем витрат на правничу допомогу суттєво впливає на майновий стан позивача, порушує право позивача на захист права власності у контексті ст. 1 Протоколу (колишнього Першого Протоколу) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно ст. 270 ЦПК України визначено обставини і підстави для ухвалення додаткового рішення, а саме: 1. Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. 2. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. 3. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. 4. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. 5. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Отже, на підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заява позивача підлягає частковому задоволенню. Необхідно стягнути з відповідача на користь позивача кошти у розмірі 2 тис. грн. у повернення сплачених витрат на правничу допомогу, в частині стягнення коштів у розмірі 3600 грн. відмовити у зв`язку з безпідставністю. При цьому, суд при розгляді питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу також врахував правові позиції, висловлених ЄСПЛ у рішенні у справі «National Movement Ekoglasnost проти Болгарії» (заява № 31678/17),у постановах ВП ВС від 20.09.2018 року у справі за № 751/3840/15-ц та від 19.02.2020 року у справі за № 755/9215/15-ц, у постановах ОП КГС від 03.10.2019 року у справі за № 922/445/19 та від 22.11.2019 року у справі за № 902/347/18, постановах ВС у складі КГС від 24.11.2020 року у справі за № 911/4242/15 та від 17.12.2020 року у справі за № 922/3708/19, у постанові ВС у складі КЦС від 23.11.2020 року у справі за № 638/7748/18.

Outcome: partial