Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , яку в подальшому уточнила та остаточно просить суд позбавити відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , також просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , на її, [PERSON] , користь аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог посилалася, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Київського районного суду м.Харкова розірвано. В шлюбі в них з відповідачем народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що їх сімейне життя з відповідачем не склалося, після розірвання шлюбу їх малолітня дочка залишилася проживати з нею, посилалася, що дитина була не дуже схильна до батька через його байдуже ставлення до неї. Як про це зазначає позивач, після розірвання шлюбу й по теперішній час відповідач не бере жодної участі у вихованні дочки та її розвитку, дитина перебуває на її повному утриманні, аліменти на утримання дочки відповідач не сплачує. Посилалася, що з народженням в них з відповідачем дитини відповідач змінював роботу, в них стали накопичуватися борги, він не допомагав їй поратися з дитиною, скандалив, ображав її та принижував, міг випити та підняти на неї руку. Після розірвання шлюбу відповідач не бере участі у вихованні та оздоровленні дитини, не переймається її духовним та культурним розвитком, не займається її лікуванням. Зазначила, що відповідачу відомо, де його колишня дружина проживає разом з їх малолітньою дочкою, йому відомий номер мобільного телефона матері дитини і він мав можливість спілкуватися з дочкою, зауважувала, що вона не чинить відповідачу жодних перешкод у спілкуванні з дочкою, однак відповідач не приймає участі у житті дочки, не спілкується з нею, а відтак, як на думку позивача, свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. За вказаних обставин, просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно їх малолітньої дочки та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітньої дитини. Аргументи учасників справи 21 квітня 2023 року через канцелярію Московського районного суду м.Харкова від Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надійшли пояснення третьої особи по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в яких представник третьої особи зазначає, що підтримує позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, у зв`язку з тим, що [PERSON] тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться станом здоров`я дочки, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав, розгляд справи просить проводити за відсутності представника органу опіки та піклування. Разом з поясненнями третьої особи надійшов висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому третя особа зазначає, що, враховуючи інтереси дитини та рекомендації Комісії, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . 24 квітня 2023 року від відповідача в особі представника - адвоката Притули М.В. через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині позбавлення його батьківських прав, позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої дочки визнає та просить їх задовольнити. В обґрунтування обраної позиції відповідачем у відзиві зазначено, що в них з позивачем [INFO] народилася дочка [PERSON] . 10.03.2020 за погодженням позивача та відповідача місце проживання їх малолітньої дочки [PERSON] було зареєстровано за зареєстрованим та фактичним місцем проживання відповідача за адресою - [ADDRESS] і саме за цією адресою позивач та відповідач разом з дитиною проживали однією сім`єю. Зазначив, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05.10.2021 шлюб, зареєстрований між позивачем та відповідачем було розірвано, після розірвання шлюбу позивач разом з малолітньою дочкою поїхала проживати до своїх батьків за адресою - [ADDRESS] . Зазначив, що 31.01.2022 відповідач поїхав на заробітки до Чеської Республіки, де до теперішнього часу продовжує перебувати та працювати, про що позивачу у справі відомо. За вказаних обставин, вважає дивними посилання позивача на відсутність його звернень до органів поліції чи до суду з питання чинення йому перешкод у спілкуванні з дочкою, позаяк він перебуває за кордоном. Зазначив, що з осені 2022 року позивач та її батьки уникають телефонних розмов з ним, у свою чергу, він у міру своїх можливостей завжди готовий брати участь у вихованні їх з позивачем дочки. Посилався, що його батьки передавали для [PERSON] одяг та іграшки, передавали грошові кошти, 19.03.2023 він перерахував позивачу грошові кошти на утримання дочки. Зауважував, що з його боку ніколи не мало місця дій, які б могли нашкодити їх з позивачем дитині, навпаки, він намагався поводитися з урахуванням найкращих інтересів дитини у різного роду обставинах. На думку відповідача, посилання [PERSON] на те, що його неприсутність, як батька, при відвідуванні позивачем з дитиною лікаря та при укладення декларації про надання первинної медичної допомоги його дочці свідчить про його самоусунення від виконання батьківських обов`язків, є надуманими, оскільки його неприсутність при цьому обґрунтована його перебуванням на заробітках за кордоном. Наголошував, що позивачем не обґрунтовано, у чому саме полягає доцільність позбавлення його батьківських прав стосовно малолітньої дочки та як внаслідок цього будуть дотримані інтереси малолітньої дитини. Зауважував, що дізнатися думку дитини, якій наразі виповнилося 3 роки, щодо її відносин з батьком є неможливим, а тому, як на думку відповідача, пред`явлення позовних вимог про позбавлення його батьківських прав стосовно малолітньої дочки свідчить про особистий інтерес до цього самого позивача. Посилався, що гармонійний розвиток дитини та наявність обох батьків є найвищим пріоритетом для дитини, вважав висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради недостатньо обґрунтованим та таким, що суперечить інтересам дитини, оскільки орган опіки та піклування не достатньо детально розібрався в обставинах та не запропонував можливі шляхи виправлення поведінки відповідача, якщо дійсно мають місце факти його ухилення від виконання батьківських обов`язків. Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини з питання розгляду справ про позбавлення батьківських прав та на висновки Верховного Суду про те, що суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав стосовно дитини вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, а тому застосовувати цей захід необхідно як крайню міру впливу та захисту прав дитини, просив відмовити в задоволенні позовної вимог [PERSON] про позбавлення його батьківських прав стосовно малолітньої дочки. 17 серпня 2023 року від відповідача в особі представника - адвоката Притули М.В. надійшли додаткові пояснення у справі, в яких він посилається, що дочка сторін [PERSON] , [INFO] , проживала за такими адресами: у період з 04.03.2020 (народження) по липень 2021 року - загалом 1 рік 3 місяці за адресою: [ADDRESS] ; у період часу з липня 2021 року по березень 2022 року - загалом 8 місяців за адресою: [ADDRESS] ; з березня 2022 року по теперішній час - загалом 1 рік 5 місяців дитина проживає разом з матір`ю в Німеччині. Зазначив, що дані обставини в ході судового розгляду підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] . Зауважував, що за адресою - [ADDRESS] , [PERSON] проживала менше всього часу, а обстеження житлових умов дитини, яке проводилося Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради здійснювалося у той час, коли [PERSON] разом з дочкою [PERSON] вже не проживали за вказаною адресою впродовж року. Таким чином, на думку відповідача, звертаючись до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, представник позивача не надав Департаменту повну інформацію про фактичне місце проживання дитини та приховав фактичні відомості, що послугувало наслідком прийняття Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради хибних висновків. Крім зазначеного, посилався, що після припинення шлюбних відносин з позивачем [PERSON] , з боку відповідача [PERSON] вчинялися спроби примирення (возз`єднання) сім`ї, відповідач приходив до позивача за місцем її проживання з їх дочкою, гуляв з дочкою, про що у судовому засіданні також повідомляв свідок [PERSON] . Також зауважував, що свідок [PERSON] , оглядаючи в судовому засіданні фотографію [PERSON] з дочкою на руках в Центральному парку культури і відпочинку ім. М. Горького, надала відповідь, що на цьому фотознімку її онуці 1,5 роки, що підтверджує факт того, що вже після припинення шлюбних стосунків між [PERSON] та [PERSON] відповідач спілкувався з дочкою. Стосовно посилань позивача у пред`явленому позові на те, що відповідачу відомо місце проживання дитини та його колишньої дружини, зазначив, що на момент пред`явлення до суду позову позивач перебувала поза межами України, але про таку обставину та адресу її фактичного проживання (перебування) у Німеччині позивач у пред`явленому позові не зазначає. За вказаних обставин, зазначив, що на час перебування відповідача [PERSON] в Україні до його відбуття на заробітки закордон (до січня 2022 року) він намагався спілкуватися та спілкувався з дочкою [PERSON] , після січня 2022 року він бажав та бажає спілкуватися з дочкою, проте таку можливість йому не надає позивач, опосередковано відмовляючи у доступі до своїх соціальних мереж та менеджерів, не повідомляючи свою адресу перебування закордоном. Посилався, що за можливості [PERSON] знаходить фотографії дочки та намагається через знайомих дізнатися як та де перебуває його дитина. Рух справи Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 30 грудня 2022 року позовну заяву було залишено без руху, позивачці надавався строк 10 днів з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання на 20 березня 2023 року. 20 березня 2023 року розгляд справи відкладався до 12 квітня 2023 року, у зв`язку із надходженням від представника позивача заяви про відкладення розгляду справи через відсутність висновку органу опіки та піклування по справі. 12 квітня 2023 року розгляд справи відкладався до 03 травня 2023 року, у зв`язку із надходженням від представника позивача заяви про відкладення розгляду справи через відсутність висновку органу опіки та піклування по справі 03 травня 2023 року розгляд справи відкладався до 09 травня 2023 року за клопотанням представника відповідача, який повідомив про неможливість явки в судове засідання через хворобу. У зв`язку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті по кримінальному провадженню у справі №643/3726/22, розгляд справи відкладався на 10 травня 2023 року. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 10 травня 2023 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи на 20 червня 2023 року. 20 червня 2023 року за клопотанням представника позивача про відкладення розгляду справи через його перебування у відпустці, у судовому засіданні оголошено перерву до 20 липня 2023 року. 20 липня 2023 року у судовому засіданні оголошувалася перерва для виклику та допиту свідків до 04 серпня 2023 року. 04 серпня 2023 року в судовому засіданні оголошувалася перерва для надання можливості участі позивача та відповідача, які перебувають закордоном, в судовому засіданні в режимі відеоконференції, з врахуванням виходу суду до щорічної тарифної відпустки оголошувалася перерва до 19 вересня 2023 року. У судовому засіданні 19 вересня 2023 року оголошувалася перерва через неможливість відповідача прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції через технічні складнощі до 13 жовтня 2023 року. 13 жовтня 2023 року за клопотанням представника позивача щодо надання йому можливості підготуватися до судових дебатів в судовому засіданні оголошувалася перерва до 09 листопада 2023 року. Позивач [PERSON] , яка приймала участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, про обставини, які послугували підставою для звернення до суду з даним позовом, пояснила, як про це зазначено у позовній заяві. Посилалася, що коли вони зареєстрували шлюб з [PERSON] та чекали на народження дитини, [PERSON] не міг знайти роботу, постійно сидів вдома, в зв`язку з чим в них накопичувалися борги. Зазначила, що з народженням дочки [PERSON] не приділяв уваги дитині, не змінював памперси, не годував дочку, приділити увагу дочці, як на це послалася позивач, було для відповідача тягарем. За час їх спільного проживання [PERSON] ображав її, зазначав, що вона все робить неправильно, поводився агресивно, а коли за присутності дочки дозволив собі штовхнути її, вона вирішила поїхати проживати до своїх батьків, це було в липні 2021 року. Посилалася, що після того, як вона поїхала з дочкою проживати до своїх батьків, [PERSON] дзвонив їй, намагався її повернути, але вона, розуміючи, що він не зміниться, відмовила йому у відновленні їх сімейних стосунків і звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Зазначила, що увесь час після їх розставання [PERSON] приїздив до неї не з метою побачитися з дочкою та поспілкуватися з дитиною, а з метою з`ясувати з нею, [PERSON] , стосунки та розпалити конфліктну ситуацію, від чого, як на думку позивача, дитині спричинялася психологічна травма. Зазначила, що в січні 2022 року їй стало відомо, що відповідач їде на заробітки закордон, з чого їй стало зрозуміло, що [PERSON] ставить дитину на другий план та йому все одно на те, як буде жити та рости його дитина, зауважувала, що фінансової допомоги з боку відповідача весь цей час не надходило. Посилалася, що з початком війни відповідач не цікавився їх з дочкою життям, не писав їй, не телефонував, 10 квітня 2022 року вона з дочкою виїхала до Німеччини, де продовжує перебувати до теперішнього часу, зазначила, що за весь цей час [PERSON] не телефонував їй, щоб з`ясувати, як вони з дочкою почуваються. Зазначила, що всередині березня 2022 року їй на картку прийшла грошова сума в розмірі 10 000,00 гривень від [PERSON] , однак, ці кошти він перерахував картку «Монобанк», на якій в неї був мінусовий баланс, а тому ця грошова сума списалася в рахунок погашення боргу і для [PERSON] з цих грошей нічого не залишилося. На думку позивача, відповідач не готовий бути батьком, брати на себе відповідальність, він є молодою людиною, користується тим, що вона сама піклується про дочку. На запитання представника відповідача позивач зазначила, що вона вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно дочки, оскільки в майбутньому її дочці доведеться йти до школи, а для того, щоб оформити дитину до школи, потрібний дозвіл обох батьків, а вона не знає, де вона через два роки буде шукати [PERSON] , щоб погодити з ним це питання. На запитання суду позивач відповіла, що одного разу вона звернулася до [PERSON] з проханням допомогти грошима для проведення дочці УЗД, але відповідач відмовив у наданні такої допомоги, більше про допомогу вона до нього не зверталася, з позовом про стягнення аліментів з відповідача вона не зверталася, вважаючи, що він сам повинен розуміти, що дитина потребує матеріального утримання. Зазначила, що до правоохоронних органів з питання неправомірних дій з боку відповідача стосовно неї вона не зверталася, оскільки пожаліла його, як батька своєї дитини. На запитання суду позивач зазначила, що з початком війни та її виїзду до Німеччини вона не повідомляла відповідачу, де вона з дочкою перебуває, спілкуватися з відповідачем не намагалася, позаяк вважала, що це обов`язок [PERSON] поцікавитися, де його дитина та що з нею. На запитання суду позивач зазначила, що [PERSON] це подруга [PERSON] з дитинства, вона була в неї в друзях в Instagram, в подальшому вона, [PERSON] , видалила її з друзів, позаяк вона з [PERSON] не спілкується. Відповіла, що іноді блокувала номер телефона відповідача та його доступ до її сторінок у соціальних мережах, але за часом розблоковувала його. Представник позивача - адвокат Заруцький Р.М. у судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у пред`явленому позові. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він заперечує проти задоволення позовних вимог позивача про позбавлення його батьківських прав стосовно дочки [PERSON] . В обґрунтування обраної позиції зазначив, що коли [PERSON] була вагітна, він активно готувався до майбутніх пологів дружини, і, не дивлячись на те, що йому на той момент виповнився 21 рік, він з повною відповідальністю відносився до майбутніх змін в їх житті. Посилався, що він працював по 9-12 годин на день, піклувався про дружину, заробив на те, щоб забезпечити дружині «платні пологи» та «платну лікарню», купив коляску та ліжечко для дочки, зауважив, що їм допомагали його батьки та батьки [PERSON] . Як на це посилався відповідач, їх з [PERSON] стосунки зіпсувалися через те, що він постійно був зайнятий на роботі, а вона сама поралася з дитиною, на що вона сердилася і врешті решт прийняла рішення розірвати шлюб. Зауважував, що він завжди відчував щастя від того, що став батьком, він любить свою дитину, посилався, що коли вона з [PERSON] проживали однією сім`єю, він приходив з роботи та гуляв з дитиною, разом з тим, він багато працював, щоб заробити гроші на утримання сім`ї, зазначив, що в [PERSON] було мало молока для годування дочки, а тому вони купували дитяче харчування « Нутрілон », а на це необхідно було заробляти гроші. Посилався, що він дійсно не заходив до кабінету масажиста, коли дочці робили масаж, водночас, він привозив [PERSON] з дочкою до масажиста, залишав їх там для проведення процедури та їхав на роботу. Зазначив, що вони святкували христини та день народження [PERSON] , запрошували багато гостей, в них була хороша родина. Після розірвання шлюбу він приїздив до [PERSON] з дочкою й сам, й зі своїми батьками, по його приїзді іноді до нього виходила матір [PERSON] й казала, що [PERSON] до нього для спілкування не вийде, до будинку його не пускали, [PERSON] до нього не виходила, на його телефонні дзвінки не відповідала. Посилався, що він дуже бажав відновити сім`ю, розумів для себе, як це важливо, але не вийшло. Зауважував, що він приїздив до [PERSON] з дочкою, [PERSON] давала йому дочку на прогулянку, він їздив з дочкою до Парку ім. Горького, на підтвердження чого суду було надано фотографії, також він брав дочку додому до своїх батьків, у дворі будинку батьки встановили гойдалку для [PERSON] , він з батьками придбавав для дочки одяг, продукти харчування, іграшки, зазначив, що коли [PERSON] давала йому дочку на прогулянку, він проводив з дочкою в середньому по 3-4 години, а потім повертав дитину до матері, оскільки дочці на той момент було менше двох років і вона потребувала режиму та материнської уваги. В подальшому в нього стали виникати проблеми з роботою і він вирішив поїхати закордон з метою заробити гроші, про що він повідомив [PERSON] . Він поїхав, в нього був один номер телефону [PERSON] , на який він регулярно дзвонив, перші два тижні вона відповідала на його дзвінки, а в подальшому повідомила, щоб він більше їй не телефонував і заблокувала його номер, після цього зв`язок між ними увірвався і це було напередодні війни. Посилався, що [PERSON] заблокувала не тільки його номер телефону, й номери телефонів усіх його родичів, заблокувала аккаунти усіх його друзів, ані написати, ані зателефонувати їй було просто неможливо. Зауважив, що коли розпочалася війна, він зателефонував своєму батькові та попросив зателефонувати батькам [PERSON] , однак батьки [PERSON] на його дзвінки та на дзвінки його батька також не відповідали. Після цього він попросив свого батька поїхати до батьків [PERSON] і попросити, щоб хтось з них вийшов на зв`язок. Його батько поїхав до батьків [PERSON] , однак батько [PERSON] , вийшовши до нього, сказав, що пройде час і [PERSON] з [PERSON] знову почнуть спілкуватися, а поки що потрібно дати їм спокій, ані номеру телефону, ані жодних інших контактів, за допомогою яких він, [PERSON] , міг би поспілкуватися з [PERSON] , батько [PERSON] не надав. Зазначив, що на теперішній час йому стало відомо що [PERSON] з [PERSON] перебувають у Німеччині і, якщо б він знав би, де конкретно вони проживають, він приїхав би відвідати свою дочку, поспілкуватися та погратися з нею, оскільки йому притаманні батьківські почуття до дочки, але такі відомості [PERSON] та її батьки від нього приховують, навіть суду вона не вказала свого місцезнаходження, і при цьому посилається, що він не приділяє дитині уваги, не цікавиться її життям, здоров`ям та життям. Посилався, що за час судового розгляду справи він намагався зв`язатися з [PERSON] та її батьками, однак вони не відповідають на його дзвінки, в нього взагалі відсутня будь-яка інформація щодо його дочки. За таких обставин він звернувся до своєї подруги дитинства [PERSON] та попросив її подивитися в соціальних мережах будь-які відомості про його дочку. Зазначив, що він повністю погоджується з позовними вимогами про стягнення з нього аліментів, проти позовних вимог про позбавлення його прав стосовно дочки він категорично заперечує, він бажає приймати участь у житті своєї дочки, бачитися з нею, піклуватися про неї та брати участь у її житті, він непогано заробляє, знаходиться неподалік від країни перебування [PERSON] з дочкою, але не може реалізувати таке своє право та обов`язок через відсутність в нього будь-яких контактів з [PERSON] та відомостей про місцезнаходження його дочки. Посилався, що він бажає повести свою дочку до дитячого садочку, до школи, бути присутнім в її дорослому житті, він має до своєї дочки нормальні батьківські почуття. На запитання представника позивача зазначив, що буде сплачувати аліменти на утримання дочки на підставі рішення суду, зауважив, що він має бажання брати участь у матеріальному забезпеченні їх з позивачем дитини, але не має такої можливості, оскільки він не розуміє куди їх сплачувати, в нього немає жодних реквізитів, куди б він міг відправити кошти на утримання дочки. На запитання представника позивача [PERSON] зазначив, що коли вони з [PERSON] проживали однією сім`єю, до них приходив лікар та повідомив, що в [PERSON] проблеми зі ступнями, тому їй необхідно пройти курс масажу, він відвозив дружину з дочкою на масажі, вони купували спеціальне ортопедичне взуття для дочки. Наголошував, що наразі йому невідомо, що зі здоров`ям дитини, оскільки ані [PERSON] , ані її батьки не виходять з ним на зв`язок, на його дзвінки взагалі не відповідають, приховують місцезнаходження його дочки, тому він повністю позбавлений можливості мати будь-які відомості щодо стану здоров`я дочки, натомість тепер звинувачують, що він не приймає участі у житті дитини, коли він абсолютно позбавлений такої можливості через повну необізнаність щодо її місцезнаходження та небажання позивача та її батьків виходити з ним на зв`язок. Зауважував, що єдина особа, у якої був доступ до сторінки [PERSON] в соціальній мережі була [PERSON] , яка допитувалася судом як свідок та яка пересилала йому фотографії [PERSON] зі сторінки [PERSON] , але і її [PERSON] на теперішній час заблокувала. Посилався, що навіть зараз, коли [PERSON] пред`явила до суду позов про позбавлення його батьківських прав стосовно дочки, продовжує його ігнорувати, не відповідає на його дзвінки, як і ігнорують його дзвінки батьки [PERSON] . На запитання суду відповідач зазначив, що коли він ще перебував у Харкові, він мав можливість бачитися з дочкою, позаяк приїжджав за місцем проживання [PERSON] з дочкою та забирав дочку на прогулянку та до своїх батьків, [PERSON] давала йому таку можливість, після того, як він виїхав на заробітки до Чеської Республіки, усі його зв`язки з [PERSON] обірвалися. Відповів, що він перерахував грошові кошти в розмірі 10 000,00 гривень на єдиний відомий йому рахунок [PERSON] , він навіть не знав, чи активна та карта, чи ні. Повідомив суду, що йому стало відомо про те, що [PERSON] з [PERSON] перебувають в Німеччині від [PERSON] , яка допитувалася судом як свідок, оскільки тільки в [PERSON] був доступ до сторінки [PERSON] в соціальній мережі, зауважив, що як тільки позивачці стало відомо про те, що [PERSON] має доступ до її сторінки, вона її заблокувала, тому наразі в нього немає взагалі ніякої інформації про дочку. Представник відповідача - адвокат Притула М.В. у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини, позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно дитини просив залишити без задоволення з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надав суду висновок щодо розв`язання спору. Суд, з`ясувавши думку позивача та його представника, відповідача та його представника, які не заперечували проти розгляду справи за відсутності представника третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника третьої особи, від якого надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника Департаменту служб у справах дітей та надав суду на виконання вимог ст. 19 СК України висновок. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Як встановлено судом, [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що знаходить своє підтвердження належним чином засвідченою копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07 березня 2020 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 236 (а.с. 6). Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2021 року шлюб, зареєстрований 21 серпня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції в Харківській області, актовий запис №577 - розірвано. Рішення набрало законної сили 05.11.2021 (а.с. 25). Зі змісту листа за підписом начальника Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області Головного управління Національної поліції України Сергія Бірбасова від 19.01.2023 за №2аз/119-20/01-2023 убачається, що за обліками відділу документального забезпечення ГУНП в Харківській області та згідно обліків інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» заяви [PERSON] з приводу перешкод у спілкуванні з дочкою [PERSON] не надходило (а.с. 45). Відповідно до листа за підписом керівника апарату Київського районного суду м.Харкова Наталії Бардіної від 25.01.2023 за вих. №03-08/З-22 згідно з даними автоматизованої системи документообігу суду КП «Д-3» станом на 25.01.2023 [PERSON] не звертався до Київського районного суду м. Харкова із позовом про неправомірні дії [PERSON] , [INFO] , з приводу здійснення перепон у спілкуванні йому з дитиною - [PERSON] , [INFO] (а.с. 48). Згідно з листом №640/0/567-22 від 01.12.2022 за підписом директора Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №23» Харківської міської ради В.М. Хижняк, [PERSON] , [INFO] мешкає за адресою: [ADDRESS] , та перебуває під наглядом фахівців поліклініки з 30.09.2021. Декларація про надання первинної медичної допомоги дівчинці укладена матір`ю з педіатром комунального підприємства. За інформацією лікаря, вихованням дитини та забезпеченням її належного догляду, в тому числі і під час хвороби, займається мати. Амбулаторні прийоми малолітня [PERSON] відвідує також у супроводі матері. Рекомендації лікарів мати виконує в повному обсязі. Батько дівчинки до фахівців поліклініки не звертався, станом здоров`ям не цікавився (а.с. 8). Як убачається зі змісту довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 30.12.2022 отриманої Московським районним судом м. Харкова з Реєстру територіальної громади міста Харкова, зареєстрованими місцем проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є адреса - [ADDRESS] (а.с. 12). Зі змісту Висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , №122 від 17.03.2023, який надійшов на адресу Московського районного суду м. Харкова 21 квітня 2023 року, убачається, що Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а.с. 91). Свідок [PERSON] у судовому засіданні 20 липня 2023 року пояснив, що він є рідним братом позивачки [PERSON] , зазначив, що [PERSON] , який є батьком [PERSON] , не приймає участі у житті своєї дочки, не надає фінансової допомоги на утриманні дочки, жодного разу не приїжджав до [PERSON] , щоб провести з нею час, пише його сестрі [PERSON] в Instagram образливі повідомлення. На запитання представника позивача свідок зазначив, що [PERSON] переїхала проживати до своїх батьків близько 03 липня 2021 року, а в квітні 2022 року вона з дочкою поїхала до Німеччини, де знаходиться до сьогодні. Відповів, що він особисто не бачив, щоб [PERSON] приносив або передавав для [PERSON] подарунки, або передавав би для дитини грошову допомогу. Зазначив, що зі слів його сестри [PERSON] йому відомо, що вона живе в Німеччині на соціальну допомогу, а [PERSON] не надає їй грошової допомоги. На запитання представника відповідача відповів, що наразі в будинку по [ADDRESS] проживає він з батьками, зазначив, що він не бачив, щоб до них додому приходила служба у справах дітей, посилався, що, можливо, коли вони приходили, його не було вдома, про їх прихід йому нічого невідомо. Повідомив, що сестра казала йому, що одного разу, ще до війни, вона попросила в [PERSON] гроші на масаж для дочки, але [PERSON] відмовився дати їй гроші з посиланнями на те, що вона ці гроші витратить на себе, більше його сестра грошей в [PERSON] не просила. Зазначив, що коли [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, [PERSON] добре ставився до дочки, а після початку війни він не запропонував [PERSON] допомоги, не поцікавився, як вони живуть. Зазначив, що [PERSON] з [PERSON] стали проживати нарізно з липня 2021 року, коли вони проживали разом, [PERSON] майже не допомагав [PERSON] з дочкою, вона сама її вкладала спати. На запитання суду, чи відомо свідкові про наявність з боку [PERSON] перепон для [PERSON] щодо його спілкування з дочкою відповів, що про це йому нічого невідомо, зазначив, що йому нічого невідомо про те, чи зверталася [PERSON] до [PERSON] за допомогою для їх дитини, про те, чи зверталася вона до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів він також не обізнаний. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 20 липня 2023 року показала, що вона є матір`ю [PERSON] . Зазначила, що [PERSON] не приймає участі у вихованні її онуки - [PERSON] , матеріальної допомоги на її утримання не надає. Посилалася, що коли [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю, вони часто сварилися, через що в подальшому вони стали проживати нарізно та розірвали шлюб, дочка з онукою переїхала жити до них з чоловіком. Зазначила, що мати [PERSON] приїжджала до [PERSON] , щоб погратися з онукою, а [PERSON] у цей час чекав свою матір у машині на сусідній вулиці, до дитини [PERSON] не прийшов, не запитав, як дитина живе. Посилалася, що з початком війни [PERSON] не поцікавився в [PERSON] , як вони з дочкою живуть, він не телефонував, не намагався через когось дізнатися, як в них справи. Зазначила, що її дочка з онукою прийшла проживати до них з чоловіком 03 липня 2021 року та до 10 квітня 2022 року вони проживали з ними. 10 квітня 2022 року [PERSON] з [PERSON] поїхали до Німеччини через війну. На запитання представника позивача свідок відповіла, що з того часу, як [PERSON] з [PERSON] переїхали проживати до них з чоловіком, [PERSON] тричі приїздив до них, його приїзд був обумовлений начебто бажанням поспілкуватися з дочкою, але, врешті решт, він влаштовував сварку з [PERSON] та їхав. Зазначила, що після того, як її дочка з онукою виїхали до Німеччини, вона їх відвідує кожні три місяці, їй відомо, що [PERSON] дочкою не цікавиться, хоча він може віднайти можливість через знайомих дізнатися про засоби зв`язку з [PERSON] , [PERSON] йому не чинить перешкод у спілкуванні з дитиною. На запитання представника відповідача свідок відповіла, що за адресою - [ADDRESS] , проживає вона, її чоловік та син, до від`їзду до Німеччини з ними проживала [PERSON] та [PERSON] . На запитання щодо часу, коли до них додому приходила Служба у справах дітей, відповіла, що це було навесні 2023 року, працівники Служби у справах дітей подивилися умови проживання в їх будинку, подивилися усі кімнати в ньому, [PERSON] з [PERSON] на час приходу Служби у справах дітей проживали й продовжують проживати в Німеччині. На запитання представника відповідача щодо віку її онуки [PERSON] на фотографії, на якій [PERSON] тримає дитину на руках, свідок відповідала, що [PERSON] на цій фотографії 1,5 роки і на цей час [PERSON] та [PERSON] вже були не в шлюбі. Свідок зазначила, що спочатку, коли в її дочки та зятя народилася дочка все було добре, [PERSON] працював, але в подальшому їх стосунки погіршилися й вони розлучилися. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 20 липня 2023 року показала, що [PERSON] їй скаржилася на те, що під час шлюбу [PERSON] неодноразово принижував та ображав її, скаржилася на те, що [PERSON] після народження дочки не надавав їй допомоги з дитиною, [PERSON] їй розповідала, що після того, як вона пішла від [PERSON] проживати з дочкою до своєї матері, [PERSON] писав їй образливі повідомлення. На запитання представника позивача свідок відповіла, що [PERSON] з дочкою повернулася жити до матері в липні 2021 року, з того часу [PERSON] не цікавився життям дочки, а якщо й телефонував, то з метою з`ясувати стосунків з [PERSON] . Посилалася, що з настанням війни [PERSON] взагалі не цікавиться дочкою. На запитання суду свідок зазначила, що їй нічого невідомо про те, як [PERSON] ставився до дочки [PERSON] на період часу, коли вони з [PERSON] перебували в шлюбі, оскільки вона не була «вхожа в їх сім`ю», про те, що [PERSON] не цікавився життям та розвитком дитини їй відомо зі слів [PERSON] . Зазначила, що [PERSON] не зверталася до правоохоронних органів з питання неповажного та неприпустимого ставлення до неї з боку [PERSON] . Посилалася, що їй відомо зі слів [PERSON] про те, що [PERSON] не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини, коли дитина хворіла. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 20 липня 2023 року показала, що вони з [PERSON] є подругами, з [PERSON] вони стали спілкуватися вже після її розставання з [PERSON] , з [PERSON] вона не знайома. Посилалася, що [PERSON] піклується про свою дочку [PERSON] , зі слів [PERSON] їй відомо, що вона побоювалася [PERSON] . Повідомила, що вона не чула спілкування [PERSON] з [PERSON] з приводу їх спільної дитини, їй відомо, що в [PERSON] є проблеми з ногами, в зв`язку з чим, дитина потребує масажу, [PERSON] їй розповідала, що вона просила в [PERSON] гроші на масаж для дочки, на що він відповів їй відмовою. Зазначила, що їй нічого невідомо про те, що [PERSON] забороняє [PERSON] бачитися з дочкою та спілкуватися з нею. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 20 липня 2023 року показав, що в його дочки та зятя не склалися подружні стосунки, вони часто сварилися, [PERSON] на адресу [PERSON] висловлювався в образливій формі. На запитання представника позивача свідок відповів, що з 03 липня 2021 року [PERSON] та [PERSON] стали проживати окремо один від одного, дочка з онукою переїхали проживати до них з дружиною. Зазначив, що [PERSON] приїздив до [PERSON] з [PERSON] декілька разів, з дитиною він не спілкувався, вони з [PERSON] сварилися. На запитання представника відповідача свідок відповів, що не може сказати, що [PERSON] погано ставився до [PERSON] , зазначив, що одного разу [PERSON] пішов гуляти з [PERSON] , будучи у стані алкогольного сп`яніння, з дитиною нічого поганого від того не сталося, але такі обставини мали місце. Свідок зазначив, що коли в [PERSON] з [PERSON] народилася дочка [PERSON] , [PERSON] зрадів цьому, не може пояснити, як і в який момент стосунки між [PERSON] та [PERSON] погіршилися. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 04 серпня 2023 року показала, що вони з [PERSON] з дитинства є друзями, позаяк з дитинства живуть по сусідству та з того часу спілкуються. Зазначила, що з [PERSON] вона познайомилася за два місяці до весілля [PERSON] та [PERSON] . Їй відомо, що в [PERSON] з [PERSON] народилася дочка [PERSON] , [PERSON] завжди цікавився життям дочки, намагався приділяти їй увагу, продовжує цікавиться життям дочки й по теперішній час. Зазначила, що [PERSON] постійно цікавиться в неї, чи не викладала [PERSON] нові фотографії їх дочки у соціальних мережах, але, нажаль, на теперішній час вона не може надати йому ніякої інформації про фото [PERSON] на сторінці [PERSON] в Instagram, позаяк [PERSON] від неї відписалася. Зазначила, що раніше вона мала можливість зайти на сторінку [PERSON] , щоб подивитися фотографії [PERSON] - дочки [PERSON] та [PERSON] та переслати їх [PERSON] , оскільки [PERSON] [PERSON] заблокувала. Зазначила, що вона була присутня на святкуванні дня народження [PERSON] , бачила, як [PERSON] піклувався про дочку, носив її на руках, укладав її спати, зазначила, що [PERSON] завжди цікавився дочкою. Свідок зазначила, що до народження [PERSON] [PERSON] працював на взуттєвій фабриці, а після народження дочки він пішов працювати в службу таксі, щоб більше заробляти. На запитання суду свідок зазначила, що вона в Instagram [PERSON] в історії передивлялася фотографії [PERSON] , які виставляла [PERSON] , робила скріншоти фото дитини та пересилала їх [PERSON] , зазначила, що [PERSON] не міг передивлятися фото дитини в Instagram [PERSON] , оскільки [PERSON] його заблокувала, їй відомо, після розірвання шлюбу [PERSON] не виходить на зв`язок з [PERSON] . Востаннє вона дивилася фото [PERSON] на сторінці [PERSON] [INFO] , коли [PERSON] виповнилося 3 роки, після того [PERSON] відписалася від неї, а тому більше вона не може передивлятися фотографії [PERSON] та пересилати їх [PERSON] . Що стосується копії інформаційного листа від 09.11.2022 за підписом голови вуличного комітету Сидоренка Ю.В., наданого [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , то в ньому містяться відомості про те, що [PERSON] зі своєю дитиною [PERSON] мешкає за адресою - [ADDRESS] , постійно, з моменту народження дитини дану адресу не змінювала. Водночас, зміст вказаного інформаційного листа не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду справи, оскільки в судовому засіданні позивач, відповідач та свідки зазначили, що з дня реєстрації сторонами шлюбу, після народження в них дочки та до липня 2021 року вони втрьох проживали за адресою реєстрації [PERSON] - [ADDRESS] . Більш того, як повідомила в судовому засіданні позивач, та що підтвердили свідки, [PERSON] разом з дочкою [PERSON] з 10 квітня 2022 року виїхали проживати до Німеччини, де знаходяться по теперішній час. З приводу копії довідки від 06.11.2022 за підписом [PERSON] - медичної сестри/масажиста відділення педіатрії ДУ «ІОЗДП НАМНУ», яку позивачем додано до позовної заяви, то суд зважає на те, що надана суду копія довідки є написаним від руки текстом, який не містить жодних реквізитів, які б дозволяли підтвердити обставини місця роботи особи, яка написала таку довідку, а відтак, вважати викладені у наданій суду довідці відомості достовірними у суду підстави відсутні, а, згідно з вимогами ч. 1 ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, як це унормовано положеннями ч. 1 ст. 79 ЦПК України. Разом з тим, суд враховує обставину того, що відповідач у справі в судовому засіданні підтвердив обставину того, що в їх з [PERSON] дочки є захворювання стоп, у зв`язку з чим дитина потребує масажу. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Відповідно до вимог ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Так, пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він/вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Такі висновки суду повністю узгоджуються з позицією, викладеною Верховним Судом в постанові від 13 березня 2019 року по справі №631/2406/15-ц. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18,від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі №712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Так, в ході судового розгляду справи не знайшла свого підтвердження обставина того, що з боку відповідача стосовно його малолітньої дочки мало місце погане до неї ставлення або поводження та що спілкування відповідача [PERSON] є небезпечним для малолітньої [PERSON] з боку її батька - [PERSON] . У свою чергу, посилання позивача в судовому засіданні на те, що вона вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно їх дочки [PERSON] , оскільки, серед іншого, за кілька років дитина підросте, її потрібно буде влаштовувати до дитячого садочка, до школи, а їй доведеться розшукувати [PERSON] та отримувати на це погодження з його боку, то такі доводи позивача не є підставою, в розумінні ст. 164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Посилання у судовому засіданні позивача на те, що грошові кошти в сумі 10 000,00 гривень, які [PERSON] у березні 2023 року переслав на її кредитну картку як аліменти на дитину, були повністю списані, як заборгованість за їх спільним кредитом, а тому від цих грошей дитині нічого не дісталося, то на підтвердження таких обставин суду не надано жодних доказів. Водночас, суд вважає слушними зауваження позивача та представника позивача про те, що такі грошові кошти відповідачем було перераховано на користь позивача вже після її звернення до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину, а тому не можуть свідчити про те, що відповідач здійснює надання матеріальної допомоги на утримання дочки. Між тим, здійснення такого грошового переказу свідчить про небайдужість відповідача до дитини у сукупності з фактом його заперечення проти позовних вимог про позбавлення його батьківських прав та може свідчити про його інтерес до дитини та небажання втрачати з нею батьківський зв`язок. Що стосується посилань в судовому засіданні позивача та її представника на те, що з боку позивача відповідачу не чиняться жодні перешкоди у спілкуванні з дочкою та що відповідач має можливість приїжджати до дочки, спілкуватися з нею, приймати участь у її розвитку, піклуватися про неї, але цього не робить, то суд зважає на те, що в судовому засіданні відповідач повідомив, що на його телефонні дзвінки, на його повідомлення в месенджерах та в соціальних мережах позивач не відповідає, батьки позивача також уникають з ним спілкування, що унеможливлює отримання ним будь-яких відомостей про місцезнаходження їх з позивачем дочки та позбавляє його можливості приїжджати до дочки з метою реалізації своїх батьківських прав та виконання батьківських обов`язків. Крім того, посилання позивача та її представника в судовому засіданні на відсутність з боку позивача перешкод для відповідача у зустрічах з дочкою спростовуються тими обставинами, що в судовому засіданні позивач при встановленні її особи та її місця проживання на теперішній час, відмовилася назвати адресу її проживання в Німеччині, обґрунтовуючи це небажанням повідомляти адресу свого проживання. Що стосується наданих суду скриншотів з перепискою відповідача зі свідком [PERSON] , то суд зважає на те, що під час допиту судом [PERSON] як свідка, остання повідомила про те, що вони з [PERSON] вели переписку з приводу його дочки [PERSON] , в якій [PERSON] зазначав, що сумує за дочкою, бажає з нею бачитися, але не має такої можливості, оскільки [PERSON] відмовляється виходити з ним на зв`язок, він не знає, де знаходиться його дочка, вона, [PERSON] , надсилала йому на телефон скріншоти з фотографіями дочки, яких вона отримувала з соціальних мереж [PERSON] допоки [PERSON] її не заблокувала. З приводу наданої суду фотографії із зображеннями відповідача на руках з дочкою (а.с. 175), суд бере до уваги, що, як зазначила в судовому засіданні свідок [PERSON] , оглянувши цей знімок, що на цьому зображенні [PERSON] 1,5 роки і на цей час [PERSON] та [PERSON] вже не перебували у зареєстрованому шлюбі та жили нарізно, а відтак, знаходить своє підтвердження посилання відповідача в судовому засіданні на те, що він після того, як вони з позивачем припинили шлюбно-сімейні стосунки та стали проживати окремо, приходив до дочки та проводив з нею час. З приводу висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , то суд зважає на те, що відомості у висновку, складеному 17 березня 2023 року про те, що малолітня [PERSON] , [INFO] , мешкає разом з матір`ю, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , не відповідають дійсним обставинам, позаяк, як було встановлено в ході судового розгляду справи, з 10 квітня 2022 року по теперішній час [PERSON] разом з дочкою [PERSON] проживає у Німеччині. Більш того, Департаментом служб у справах дітей ХМР такий висновок складався на підставі двох довідок - КНП «Міська дитяча поліклініка № 23» та письмової довідки [PERSON] , оцінку щодо її допустимості судом було надано вище. Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, Департамент служб у справах дітей ХМР зв`язувався з [PERSON] , щоб заслухати її пояснення щодо розв`язання спору, однак позицію та пояснення батька дитини - [PERSON] . Департамент служб у справах дітей ХМР не з`ясовував, про що в судовому засіданні повідомив відповідач, як наслідок - ставлення відповідача до питання щодо позбавлення його батьківських прав стосовно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у наданому суду Висновку №122 від 17.03.2023 свого відображення зовсім не знайшло. За правилами ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При вирішення даного спору, застосовуючи положення статті 164 СК України, суд бере до уваги, що позбавлення [PERSON] батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Встановлені фактичні обставини справи не дають суду підстав вважати про винне ухилення від виконання батьківських обов`язків [PERSON] та, відповідно, про наявність підстав для позбавлення останнього батьківських прав стосовно його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з матір`ю, а тому не погоджується з висновком органу опіки та піклування та вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дочки. Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання малолітньої дочки, то суд вважає їх такими, що підлягають задоволенню з огляду на таке. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ч. 3 ст. ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Позивач визначила спосіб стягнення аліментів з відповідача шляхом стягнення їх у частці від доходу батька дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Частинами 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідачем не надано суду доказів щодо наявності на його утриманні інших неповнолітніх та малолітніх дітей, непрацездатних батьків та інших осіб, а також будь-яких доказів щодо стану її здоров`я. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину в матеріалах справи відсутні, заперечень щодо визначеного позивачем розміру аліментів від відповідача також не надходило. Крім того, суд враховує, що в судовому засіданні відповідач визнав позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої дочки та просив їх задовольнити. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача про позбавлення відповідача батьківських прав, понесені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за даною позовною вимогою, слід залишити за позивачем. З огляду на те, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення аліментів, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 гривень.

Outcome: partial