Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Балцем», третя особа: Головне управління Держпраці у Харківській області, в якому просить стягнути заборгованість по заробітній платі за період з 01 жовтня 2021 року по 06 грудня 2021 року, в тому числі грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки, загалом в сумі 11 472,76 гривні. В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що з 02 квітня 2021 року по 06 грудня 2021 року позивач працювала у ПрАТ «Балцем» на посаді чергового по роз`їзду на дільниці експлуатації локомотивного депо в залізничному цеху. З 01 вересня 2021 року по момент її звільнення, заробітна плата позивачу не виплачувалася, внаслідок чого утворилася відповідна заборгованість. Також з нею не проведено повного розрахунку при звільненні, а саме: не виплачено заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку. [PERSON] неодноразово усно зверталася до відповідача з вимогою виплатити заробітну плату та провести остаточний розрахунок при звільненні, однак ніяких дій з боку останнього з цього приводу вчинено не було. 29 січня 2022 року позивачем на адресу відповідача направлено заяву, з проханням: - надати обґрунтування підстав затримки у виплаті заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, а також не проведення повного розрахунку при звільненні; - в найкоротші строки здійснити з нею повний розрахунок, провівши виплату нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з «01» вересня 2021 року по «06» грудня 2021 року, грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки, середнього заробітку за час затримки рахунку, компенсацію за час затримки у виплаті середньої заробітної плати з урахуванням індексу зростання цін, та інші виплати, які підлягали виплаті під час звільнення; - надати у вигляді довідки інформацію про нараховані, виплачені та не виплачені суми при звільненні, з повним помісячним та поденним розшифруванням кожної позиції (виокремленням різних складових); - видати довідку про загальну суму заборгованості по виплаті заробітної плати, довідку про середній заробіток (середньоденний та середньомісячний), інформацію про кількість днів невикористаної відпустки та про розмір нарахованої при звільненні грошової компенсації за всі дні невикористаної відпустки, завірену належним чином копію наказу про прийом на роботу, завірену належним чином копію наказу про звільнення з роботи, оформлену належним чином виписку з колективного договору. За результатами розгляду заяви 07.02.2022 року відповідачем було виплачено позивачці заборгованість за вересень 2021 року в сумі 4 467,83 грн., однак, залишилась невиплаченою заробітна плата за період з «01» жовтня 2021 року по «06» грудня 2021 року. Також, 09.02.2022 року [PERSON] отримала у відповідь на свою заяву лист від відповідача за вих. № 151/БАЛЦЕМ-87/22 від 01.02.2022 року, згідно якого їй надано довідку про доходи за вересень 2021 року грудень 2021 року, копію наказу про прийняття на роботу та копію наказу про припинення трудового договору. Однак, вказаний лист та додані до нього матеріали не містять інформації про суму заборгованості по заробітній платі або окремої довідки про суму невиплаченої заробітної плати, про розмір якої вказано у розрахунковому листі за грудень 2021 року, що позбавило позивача можливості додати відповідні докази до позовної заяви. Позивачем з Пенсійного фонду України отримано довідку за Формою ОК-7, згідно якої вбачається те, що внески відповідачем станом на дату отримання довідки сплачено по вересень 2021 року. У розрахунковому листі за грудень 2021 року вказано, що борг за підприємством на кінець місяця становить 15 940,59 грн., з яких компенсація відпустки 1 179,85 грн.. Таким чином, загальна сума заборгованості за період з «01» жовтня 2021 року по «06» грудня 2021 року, за вирахуванням виплаченої 07.02.2022 року заборгованості за вересень 2021 року в сумі 4 467,83 грн., становить 11 472,76 грн.. Зазначену суму заборгованості [PERSON] просить стягнути з відповідача, а також покласти на нього судові витрати. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 15 лютого 2022 року відкрито спрощене позовне провадження по справі (а.с. 26-27). Згідно з розпорядженням Голови Верховного Суду від 18.03.2022 року № 11/0/9-2 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальна підсудність судових справ Балаклійського районного суду Харківської області була змінена та визначена за Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області (а.с. 34). Протоколом автоматизованого розподілу судової справі між суддями від 16.05.2023 року головуючою суддею по справі призначено Сороку О.В. (а.с. 36). Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2023 року прийнято цивільну справу до свого провадження (а.с. 37). В судове засідання позивачка не з`явилась, звернулась до суду з клопотанням про розгляд справи за її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник відповідача відзив на позов не подав, в судове засідання повторно не з`явився, був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, причина неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, його неявка не перешкоджає розгляду справи. На підставі ч.2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). З 02 квітня 2021 року по 06 грудня 2021 року позивач працювала у ПрАТ «Балцем» на посаді чергового по роз`їзду на дільниці експлуатації локомотивного депо в залізничному цеху, про що свідчать записи у розділі «Відомості про роботу» трудової книжки, виданої на ім`я [PERSON] (а.с. 10-11), а також наказ № 526/21-З про припинення трудового договору від 06.12.2021 року (а.с. 12). Також, згідно даного наказу встановлено, що на момент звільнення позивачки у неї наявні 5 днів не відбутої відпустки, які підлягають компенсації. Згідно розрахункового листа за грудень 2021 року вказано, що борг за підприємством перед працівницею [PERSON] на кінець місяця становить 15 940,59 гривень, з яких компенсація за невикористану відпустку 1 179,85 гривень (а.с. 14). 29 січня 2022 року позивачкою на адресу відповідача направлено заяву про виплату нарахованої, але не сплаченої заробітної плати, грошової компенсації за всі дні невикористаної відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації за час затримки у виплаті середньої заробітної плати з урахуванням індексу зростання цін, а також видання довідки про суму заборгованості по заробітній платі та інших документів (а.с. 15-16). Як вбачається зі змісту позовної заяви, 07.02.2022 року відповідачем було виплачено позивачці заборгованість за вересень 2021 року в сумі 4 467,83 грн., таким чином, загальна сума заборгованості за період з «01» жовтня 2021 року по «06» грудня 2021 року, за вирахуванням виплаченої 07.02.2022 року заборгованості за вересень 2021 року в сумі 4 467,83 грн., склала 11 472,76 грн.. 09.02.2022 року [PERSON] отримала у відповідь на заяву лист від відповідача за вих. № 151/БАЛЦЕМ-87/22 від 01.02.2022 року, додатками до якого були прикладені довідка про доходи за вересень 2021 року грудень 2021 року, копія наказу про прийняття на роботу та копія наказу про припинення трудового договору (а.с. 18). У відповідності до довідки про доходи № 98 від 01 лютого 2022 року виданої [PERSON] черговій по роз`їзду на дільниці експлуатації локомотивного депо в залізничному цеху в ПрАТ «Балцем», нарахована їй заробітна плата за період з вересня по грудень 2021 року становить 19\~794,07 гривень (а.с. 19). Вказаний лист та додані до нього матеріали дійсно не містять інформації про суму заборгованості по заробітній платі або окремої довідки про суму невиплаченої заробітної плати, про розмір якої вказано у розрахунковому листі за грудень 2021 року. Як вбачається із довідки за Формою ОК-7, виданої Пенсійним фондом України від 06.02.2022 року, внески по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванні особи [PERSON] відповідачем з жовтня 2021 року не вносились (а.с. 20). Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої\~статті 94 КЗпП України\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною третьою вказаної статті передбачено, що питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим\~Кодексом, Законом України «Про оплату праці»\~та іншими нормативно-правовими актами. За положеннями\~статті 2 Закону України «Про оплату праці»\~заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Згідно із частиною першою статті 21\~Закону України\~«Про оплату\~праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною п`ятою статті 97 КЗпП України\~передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до вимог частини першої статті 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною першою статті 115 КЗпП України\~встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За змістом частини першої статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Крім цього, згідно з частиною першою статті 83 КЗпП України та частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Положеннями статей 4, 6 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці, додаткової відпустки за особливий характер праці, інших додаткових відпусток, передбачених законодавством. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що відповідно до вимог статті 83КЗпПУкраїни вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення. Аналізуючи вищевикладене, враховуючи встановлені судом обставини, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, беручи до уваги те, що відповідачем не надано жодних належних доказів, які б свідчили про виконання ним свої обов`язків, як роботодавця, по сплаті позивачу заборгованості з виплати заробітної плати та не надано заперечень, щодо суми заявленої до стягнення, суд дійшов до висновку, що з Приватного акціонерного товариства «Балцем» на користь [PERSON] належить стягнути суму заборгованості по заробітній платі за період з «01» жовтня по «06» грудня 2021 року, в тому числі грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки, що складає 11 472,76 гривень. Крім того, у відповідності до ст. 141\~ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved