Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

Зміст позовних вимог 24 грудня 2021 року позивачка, [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до відповідачки, [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Васильєва Ольга Вікторівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобалія Інна Василівна, в якій просить визнати недійним договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] від 27 лютого 2016 року, укладений між позивачкою та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобалією Інною Василівною 27 лютого 2016 року та зареєстрований в реєстрі за № 25. Позивачка вважає недійсним договір купівлі-продажу квартири недійсним з огляду на таке. Вказана квартира належала позивачці на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації від 28 грудня 2007 року № 3429. З січня 2008 року позивачка проживала однією сім`єю із [PERSON] у його квартирі за адресою: [ADDRESS] . Квартирою за адресою: [ADDRESS] користувалася дочка позивачки, [PERSON] із сім`єю. У січні 2016 року дочка позивачки, [PERSON] , повідомила, що взяла в ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк» кредит, і що банк записав позивачку майновим поручителем за цим кредитним договором. Дочка також повідомила, що у неї виникла заборгованість із виплати кредиту, але обіцяла погасити її. Позивачка про це розповіла [PERSON] . У зв`язку з тим, що позивачка фактично не була майновим поручителем за кредитним договором, жодних договорів з банком не підписувала, [PERSON] запропонував їй фіктивно переоформити квартиру, що належить позивачці, на його ім`я, щоб уникнути претензій банку на цю квартиру. У зв`язку з тим, що вони мешкали з ним однією сім`єю, позивачка погодилася та вони уклали договір купівлі-продажу вказаної квартири. Позивачка зазначає, що договір купівлі-продажу квартири від 27 лютого 2016 року не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків. Договір купівлі-продажу квартири виконаний не був, і виконувати його ніхто не планував. [PERSON] гроші позивачці не оплачував, таких грошей у нього і не було, оригінал договору купівлі-продажу квартири [PERSON] віддав позивачці, квартиру вона йому не передавала, він нею ніколи не користувався і не був у ній зареєстрований, особові рахунки на цю квартиру [PERSON] не переоформлював на своє ім`я й не збирався це робити, квартирою користувалися дочка позивачки із сім`єю, комунальні платежі за весь час сплачувала позивачка, після смерті [PERSON] позивачка переїхала проживати у вказану квартиру, проживає в ній також станом на сьогоднішній день, у цій квартирі вона зареєстрована з 01 вересня 2000 року. Іншого житла не має. Позивачка зазначає, що фіктивність договору купівлі-продажу також підтверджується розпискою [PERSON] від 27 лютого 2016 року, згідно з якою він нібито позичив у неї 410000 грн, тобто саме таку суму, яка зазначена у договорі купівлі-продажу як вартість квартири. [INFO] [PERSON] помер. Під час звернення до нотаріуса позивачка дізналася, що квартира за адресою: [ADDRESS] входить до складу спадкового майна після смерті [PERSON] . Після його смерті відповідачка, яка є дочкою [PERSON] , забрала у позивачки паспорт [PERSON] , отримала свідоцтво про смерть [PERSON] , почала виганяти позивачку з квартири за адресою: [ADDRESS] , однак через виснажений стан здоров`я, пов`язаний зі смертю [PERSON] , та втратою ваги на 10 кг, позивачка не змогла відразу виїхати з квартири та перевезти свої речі. Із вказаної квартири позивачка виїхала у серпні 2021 року та переїхала до квартири за адресою: [ADDRESS] . На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] залишилось спадкове нерухоме майно, яке складається з прав на квартиру за адресою: [ADDRESS] , та квартиру за адресою: [ADDRESS] . 04 червня 2021 року Одинадцята київська державна нотаріальна контора на підставі заяви відповідача завела спадкову справу № 574/2021 до майна [PERSON] . 07 жовтня 2021 року в Одинадцяту київську державну нотаріальну контору позивачка направила засвідчену Кобалією І.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 06 жовтня 2021 року та зареєстровану в реєстрі за № 384 заяву про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , на майно, яке складається з прав на квартиру за адресою: [ADDRESS] , та на квартиру за адресою: [ADDRESS] , як спадкоємець 4-ї черги, оскільки проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (з січня 2008 року по [INFO] - день його смерті). Листом від 13 жовтня 2021 року вих. № 6736/574/2021 за підписом заступника завідувача Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Васильєвої Ольги мені повідомлено, що заява позивачки про прийняття спадщини отримана та долучена до спадкової справи № 574/2021 року до майна [PERSON] , який помер [INFO] . 13 жовтня 2021 року в Одинадцяту київську державну нотаріальну контору позивачка направила заяву про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 1/2 частку спадкового майна від 13 жовтня 2021 року, засвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченко В.В., зареєстровану в реєстрі за № 1668. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Васильєвої О.В. від 20 жовтня 2021 року, вих. № 6850/02-31 позивачці відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна, у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують родинні чи інші відносини між позивакою та [PERSON] . Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним. Тому, позивачка звернулася до суду з цим позовом. Позиція відповідачки Відповідачка правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Водночас, представник позивача звернувся до суду із заявою про застосування наслідків спливу позовної давності, в якій йдеться про те, що оскільки позивачка була стороною договору, то про порушення своїх прав вона дізналася безпосередньо після укладення оспорюваного договору, тобто 27 лютого 2016 року. Строк звернення до суду з даним позовом (позовна давність) сплив 27 лютого 2019 року. Позовна заява була подана до суду лише в грудні 2021 року, тобто після спливу позовної давності. Згідно з приписами ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням зазначеного представник відповідачки вважає, що до позовної заяви [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним необхідно застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позовної заяви, оскільки [PERSON] не просила суд поновити строк та не навела поважних причин пропуску цього строку. Позиція позивачки щодо позовної давності У письмових поясненнях представник позивачки зазначає, що право позивача було порушене не з моменту укладення договору купівлі-продажу квартири, а з моменту відкриття спадщини прав та обов`язків, що належали [PERSON] , а саме [INFO] . Оскільки до моменту смерті права [PERSON] не порушувалися, адже вони проживали однією сім`єю та відповідно до ст. 74 СК України квартира за адресою: [ADDRESS] набута ними за час спільного проживання та належить їм на праві спільної сумісної власності, тому позивачка, за твердженням її представника, звернулася до суду в межах позовної давності. Пояснення приватного нотаріуса КМНО Кобалії Інни Василівни 27 лютого 2016 року між [PERSON] , продавцем, та [PERSON] , покупцем, був укладений договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , згідно з умовами якого [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняв у власність вказану квартиру та сплатив за неї 410000 гривень до підписання зазначеного договору, тобто розрахунок між ними зі слів сторін відбувся до їх приходу до нотаріуса, і, відповідно, нотаріус не була присутня при розрахунку між сторонами. Цей договір купівлі-продажу квартири дійсно був посвідчений Кобалією І.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 27 лютого 2016 року та зареєстрований в реєстрі за № 25. До посвідчення вищезазначеного договору нотаріусу були надані всі необхідні документи, а саме: - паспорти та картки фізичних осіб - платників податків сторін правочину; - копія свідоцтва про смерть чоловіка продавця - [PERSON] , який помер [INFO] ; - копія свідоцтва про смерть дружини покупця - [PERSON] , яка померла [INFO] ; - свідоцтво про право власності на житло, видане Відділом приватизації державного житлового фонду Деснянської районної у місті Києві 28 грудня 2007 року за реєстровим № 130 про належність [PERSON] квартири за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстроване за [PERSON] Комунальним підприємством "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна" 16 квітня 2008 року, номер запису у реєстровій книзі 3990; - інформаційна довідка, яка видана Комунальним підприємством "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна" 12.02.2016 за № КВ-2016 № 4317; - довідка, видана 12 лютого 2016 року за № 449/1 Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» Деснянського району м. Києва про осіб, які зареєстровані у квартирі; - копія технічного паспорту на квартиру за адресою: [ADDRESS] , виданого Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства «Житлорембутсервіс»; - звіт про оцінку майна, ідентифікатор за базою ФДМУ 937191_25022016_003- 25022016, складений 17 лютого 2016 року оцінювачем [PERSON] , працюючим у складі ТОВ «МІЖРЕГІОНАЛЬНА АГЕНЦІЯ НЕЗАЛЕЖНОЇ ОЦІНКИ». У зв`язку з відсутністю інформації про наявність обтяжень, яка могла б перешкоджати подальшому посвідченню договору купівлі-продажу квартири, після прочитання сторонами тексту цього договору українською мовою та підтвердження ними, що укладання цього договору відповідає їхнім дійсним намірам і що у них немає заперечень щодо кожної з умов договору, що у тексті договору зафіксовані усі істотні умови, які кожному з них та усім разом як сторонам правочину зрозумілі, а також, що вони розуміють правові наслідки для кожної із сторін правочину, цей договір купівлі продажу квартири був особисто підписаний сторонами правочину: продавцем, [PERSON] , та покупцем, [PERSON] . Крім цього, у п. 4.6. договору купівлі-продажу квартири сторони цього правочину до його підписання підтвердили, що кожний з них однаково розуміє значення і умови цього договору та його правові наслідки, діє за своїм власним волевиявленням, яке є вільним і відповідає внутрішній волі кожного з них, а також, що цей договір спрямований на реальне настання правових наслідків, які обумовлені ним, не носить характеру фіктивного чи удаваного правочину, та не вчиняється будь-ким з них під впливом помилки чи тяжкої обставини, або на вкрай невигідних умовах. Після цього вказаний договір був посвідчений нотаріусом з дотриманням вимог чинного на той час законодавства. Про обставини, які зазначає позивачка у своїй позовній заяві, на день посвідчення вищезазначеного договору купівлі-продажу нотаріусу відомо не було. За наявності відомостей, що сторони мають намір вчинити фіктивний правочин, нотаріусом було б відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії. При вирішенні заявлених [PERSON] позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, приватний нотаріус поклалася на розсуд суду. Рух справи Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 12.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 08.02.2022 від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобалії Інни Василівни надійшли пояснення. 14.02.2022 від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи та витребування доказів. 07.09.2022 від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів. 14.09.2022 у судовому засіданні заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи доказів. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 14.09.2022 клопотання представника [PERSON] - адвоката Аветисяна Роберта Миколайовича про витребування доказів задоволено. Витребувано у Комунального концерну «Центр комунального сервісу» інформацію про те, на чиє ім`я зареєстровано (відкрито) особовий рахунок на квартиру за адресою: [ADDRESS] та з якого часу. Витребувано у Оболонського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) інформацію про смерть [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , який помер [INFO] . 25.11.2022 від представника відповідача надійшла заява про застосування наслідків спливу позовної давності. Ухвалою суду від 25.11.2022, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 07.02.2023 від представника позивача надійшли письмові пояснення щодо подання позову в межах позовної давності. 07.02.2023 від представника позивача надійшла заява про зупинення провадження у справі. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 09.03.2023 у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] - адвоката Тяжкороб Євгенії Віталіївни про зупинення провадження у справі № 754/76/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Васильєва Ольга Вікторівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобалія Інна Василівна, про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 756/191/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Васильєва Ольга Вікторівна, про встановлення факту проживання однією сім`ю, визнання спадкоємцем четвертої черги та про зміну черги у спадкуванні відмовлено. У судовому засіданні 30.10.2023 представник позивачки підтримав вимоги позовної заяви та просив задовольнити позовні вимоги, представник відповідачки - заперечив щодо позовних вимог та просив відмовити в позові. Фактичні обставини, встановлені судом 27 лютого 2016 року між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобалією І.В. 27 лютого 2016 року та зареєстрований в реєстрі за № 25 (а.с. 10-12 т. І). Згідно з п. 1.1 вказаного договору [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняв у власність квартиру під номером [ADDRESS] . За умовами п. 2.1 договору вартість продажу квартири становить в сумі 410000 (чотириста десять тисяч) гривень 00 копійок. Сторони встановили, що до умов договору відносно розрахунків зі сплати ціни договору застосовуються відносини між ними, які виникли до укладення цього правочину (частина 3 статті 631 Цивільного кодексу України). У п. 2.2 договору сторони засвідчили, що ціна продажу предмета договору встановлена за домовленістю сторін, відповідає, волевиявленню продавця та покупця, є реальною. Відповідно до звіту про оцінку майна, ідентифікатор за базою ФДМУ 937191_25022016_003-25022016, складеного оцінювачем [PERSON] , який працює у складі ТОВ «МІЖРЕГІОНАЛЬНА АГЕНЦІЯ НЕЗАЛЕЖНОЇ ОЦІНКИ» станом на 17 лютого 2016 року ринкова вартість об`єкта складає 405300 (чотириста п`ять тисяч триста) гривень 00 копійок. Відповідно до п. 2.3 договору продавець [PERSON] у результаті продажу відчужуваної за цим договором квартири отримала до підписання цього правочину від покупця [PERSON] суму 410000 (чотириста десять тисяч) гривень 00 копійок. Підписання цього договору [PERSON] є підтвердженням факту повного розрахунку між нею та покупцем і свідчить про відсутність у неї щодо покупця будь-яких претензій фінансового характеру. 27 лютого 2016 року право власності на вказану квартиру за [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою від 03.03.2016 (а.с. 13 т. І). Також 27 лютого 2016 року [PERSON] склав розписку, відповідно до змісту якої він позичив у [PERSON] гроші в сумі 410 000,00 грн на строк два роки; за закінченням вказаного строку він зобов`язався повернути борг в повному обсязі. Оригінал розписки наявний у позивачки, та був наданий представником для огляду судом, копія вказаної розписки міститься в матеріалах справи (а.с. 15 т. І). 17.04.2021 [PERSON] , [INFO] , помер, про що складено 18.04.2021 Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) актовий запис про смерть (а.с. 231 т. І). 07 жовтня 2021 року в Одинадцяту київську державну нотаріальну контору позивачка направила засвідчену Кобалією І.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 06 жовтня 2021 року та зареєстровану в реєстрі за № 384 заяву про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , на майно, яке складається з прав на квартиру за адресою: [ADDRESS] , та на частку квартиру за адресою: [ADDRESS] , як спадкоємець 4-ї черги, вказуючи, що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (з 14 вересня 2007 року по день його смерті) (а.с. 16, 17 т. І). Листом від 13 жовтня 2021 року вих. № 6736/574/2021 за підписом заступника завідувача Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Васильєвої Ольги повідомлено, що заява позивачки про прийняття спадщини отримана та долучена до спадкової справи № 574/2021 року до майна [PERSON] , який помер [INFO] , а також роз`яснено право звернутися до суду для встановлення факту проживання однією сім`єю не менш як п`ять років. 13 жовтня 2021 року в Одинадцяту київську державну нотаріальну контору позивачка направила заяву про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом від 13 жовтня 2021 року, засвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченко В.В., зареєстровану в реєстрі за № 1668, в якій просила видати свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на 1/2 частки квартири [ADDRESS] , та квартири під номером [ADDRESS] . Одночасно позивачка направила заяву про зупинення видачі свідоцтв про право на спадщину з огляду на її намір звернутися до суду з позовом про зміну черговості спадкування та одержання права спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування та отримання частки спільного сумісного майна жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі (а.с. 18-20 т. І). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Васильєвої О.В. від 20 жовтня 2021 року вих. № 6850/02-31 позивачці відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна, у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують родинні чи інші відносини між позивакою та [PERSON] (а.с. 23 т. І). Згідно із відповіддю Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 14.11.2022 № 02-14/2890 власником особового рахунку за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 228 т. І). У матеріалах справи наявні квитанції про сплату [PERSON] комунальних послуг за період з 22.08.2017 по 19.11.2021 за квартиру [ADDRESS] (а.с. 80-105 т. І). Також в матеріалах справи наявний кредитний договір № 719-006/08Р від 31.01. 2008, укладений між Акціонерним комерційним банком «Правекс-банк» та [PERSON] (позичальником), згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті на загальну суму 10782 долара США (а.с. 175-180 т. І). 31.08.2008 між [PERSON] (поручителем) та Акціонерним комерційним банком «Правекс-банк» укладено договір поруки № 719-006/08Р, відповідно до умов якого [PERSON] зобов`язалася нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов`язань [PERSON] за кредитним договором № 719-006/08Р від 31.01.2008 (а.с. 181-182 т. І). Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 19.01.2016 у справі № 361/195/15 стягнуто з [PERSON] та [PERSON] , солідарно, на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором № 719-006/08Р від 31.01.2008 в сумі 15600 доларів 62 цента та заборгованість зі сплати пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредитом у розмірі 281945 грн 22 коп.; стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс-Банк» витрати зі сплати судового збору в сумі 3654 грн, в рівних частках з кожного, а саме: з [PERSON] - 1827 грн, з [PERSON] - 1827 грн (а.с. 183-186 т. І). Свідок [PERSON] , яка є подругою позивачки, у судовому засіданні показала, що [PERSON] та [PERSON] проживали на вул. Полярна, а в квартирі по вул. Волкова проживала дочка [PERSON] з сім`єю. Дочка [PERSON] взяла кредит у банку без згоди матері, а коли почали телефонувати колектори, то [PERSON] запропонував позивачці переоформити квартиру по вул. Волкова на нього і в 2016 році вони оформили цей договір. Однак коли [PERSON] перебував у лікарні, то він хотів знову переоформити на позивачку її квартиру. Позивачка вважає, що спірний договір купівлі-продажу квартири є фіктивним, оскільки: 1) не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків; 2) його метою є ухилення від звернення стягнення на це майно. Щодо правової кваліфікації правочину, укладеного з наміром завдати шкоди іншій особі Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 ЦК України). Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з частинами 1, 2 статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише «про людське око», знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину. Спеціальними нормами в окремих сферах передбачено, що правочини про відчуження, обтяження активів або прийняття зобов`язань особою, вчинені особою з метою уникнення виконання іншого майнового зобов`язання цієї особи або з метою унеможливити задоволення вимоги стягувача за рахунок майна, є за певних умов нікчемними (частина третя статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») або можуть бути визнані недійсними (частина перша статті 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», частина четверта статті 9 Закону України «Про виконавче провадження»). У юридичній науці такі правочини відомі як фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду інтересам кредиторів). Загальної норми, яка б безпосередньо встановлювала нікчемність або можливість бути визнаними недійсними договорів, які мають такий юридичний дефект, цивільне законодавство не містить. Разом з тим у судовій практиці договір, укладений з метою уникнути виконання грошового зобов`язання, кваліфіковано як фіктивний у справах за позовами осіб, на шкоду чиїм майновим інтересам відповідачами у цих справах були за твердженнями позивачів вчинені відповідні правочини (постанови Верховного Суду України від 19.10.2016 у справі № 6-1873цс16, від 23.08.2017 у справі № 306/2952/14-ц, від 09.09.2017 у справі № 359/1654/15-ц). Отже, такі правочини можуть вважатись фіктивними правочинами. У зв`язку з цим Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17 не відступив від правового висновку Верховного Суду щодо застосування норми статті 234 Цивільного кодексу України, викладеного у раніше ухваленій постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 910/4088/17, про те, що може бути визнаний фіктивним договір купівлі-продажу з тих підстав, що він не був виконаний з боку покупця в частині оплати придбаного майна, а справжньою метою укладення договору було штучне виведення ліквідної нерухомості з власності продавця на користь пов`язаної особи з метою уникнення звернення стягнення на майно за договором кредиту. Також Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у згаданій постанові від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17 вказав, що «укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України». У цій справі судом встановлено, що договір купівлі-продажу квартири від 27 лютого 2016 року укладений між [PERSON] та [PERSON] після ухвалення заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19.01.2016 у справі № 361/195/15 про стягнення, в т.ч. із [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс-Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 15600 доларів 62 цента та заборгованості зі сплати пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредитом у розмірі 281945 грн 22 коп. та судового збору в сумі 1827 грн. Окрім того, суд враховує і ту обставину, що доказів оплати [PERSON] вартості квартири, обумовленої у договорів, матеріали справи не містять. Водночас [PERSON] (покупцем квартири) було складено розписку про отримання від [PERSON] в борг саме тієї суми, що вартість квартири, вказана у договорі (410000,00 грн). Також суд зауважує, що особовий рахунок на квартиру не був переоформлений на [PERSON] , натомість саме на [PERSON] був оформлений особовий рахунок і саме вона здійснювала оплату житлово-комунальних послуг. Отже, наведені обставини вказують на те, що оспорюваний договір купівлі-продажу квартири може бути кваліфікований як правочин, який не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, оскільки він був укладений з метою ухилення від звернення стягнення на це майно. Щодо захисту права, яким особа зловживає Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. З конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи-стягувача за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є способом захисту цивільних прав та інтересів. Звертаючись з позовом про визнання недійсним договору, позивач переслідує як кінцеву мету захист свого права власності на майно, яким він розпорядився за оспорюваним правочином. Частина перша статі 16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим відповідно до частини третьої статі 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу, зокрема відмовити у захисті права, яким особа зловжила. Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у згаданій вже постанові від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17 зробив висновок, що позов про визнання недійсним договору, поданий позивачем, який є стороною цього правочину, що за його ж твердженням було вчинено з метою уникнення звернення стягнення на майно, не підлягає задоволенню як такий, що спрямований на одержання судового захисту права, яким особа зловжила. Саме позивач є особою, яка, зловживаючи своїм правом власника вільно розпорядитися належним йому майном, може перетерпати негативні наслідки такого зловживання, які можуть полягати зокрема у відмові суду захистити це право. У цій справі суд враховує правові позиції Верховного Суду, в т.ч. постанові від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17, та приходить до висновку, що [PERSON] , укладаючи договір купівлі-продажу квартири з [PERSON] щодо відчуження її майна з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи-стягувача за рахунок цього майна, зловживала правом власності, оскільки вона, як власник, використала правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора. Тому, суд відмовляє у захисті права, яким позивачка зловживала. З огляду на зазначене, підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Васильєва Ольга Вікторівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобалія Інна Василівна про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним немає. Позовна давність Суд не розглядає питання застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими. Судові витрати За приписами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed