Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

У липні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на квартиру під номером [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що йому на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтв про право власності на житло, видного Володимир-Волинським міськвиконкомом Волинської області 14.01.1998, зареєстрованого у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації 15.01.2998 та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Володимир-Волинською державною нотаріальною конторою Волинської області від 24.07.2001 за № 2-1234, номер запису 3233 належала квартира під [ADDRESS] . 12.08.2008 року позивач вищевказану квартиру подарував своїй єдиній доньці, [PERSON] , згідно договору дарування квартири. Після дарування квартири доньці [PERSON] залишився проживати в ній та проживає по даний час, в свою чергу донька [PERSON] після оформлення даного договору виїхала на постійне місце проживання до Росії та жодного разу не відвідувала Україну, так як не мала на це бажання та можливості. Спілкування підтримували лише в телефонному режимі. Так, під час однієї з розмов [PERSON] сказала, що подаровану їй квартиру потрібно повернути [PERSON] як колишньому власнику назад у власність тому, що вона ніколи не повернеться в Україну і дане майно їй не є цікавим та принесе лише незручності в майбутньому. Через нотаріуса [PERSON] дізналася, що з росії це зробити не можливо, а одним із варіантів є уповноваження нею іншої особи від її імені, відчужити квартиру [PERSON] . Декілька разів, зі слів відповідачки, вона надсилала довіреності, однак жодного разу вони не надходили до батькового брата [PERSON] і виконати домовленість її з батьком, уже скільки років не має можливості. На даний час у позивача виникла необхідність оформити собі соціальні виплати та субсидію, однак без власника це є неможливим, а донька [PERSON] , враховуючи її проживання в росії, втрату зацікавленості до належного їй майна та повномасштабного вторгнення і активних бойових дій, цього робити не буде. Позивач в судове засідання не з`явився, надіслав письмову заяву про розгляд позовної заяви без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідачка [PERSON] , в судове засідання не з`явилась з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а саме оголошення на офіційному веб-порталі судової влади, про причину неявки суд не повідомила. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, серії АЕВ №051935, видане державним нотаріусом 24.07.2001, власником квартири за адресою: [ADDRESS] , являється [PERSON] , яку він успадкував після смерті [PERSON] , його дружини. Позивач починаючи з 11.08.1998 року по даний час зареєстрований та проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , що стверджується копією будинкової книги, яка міститься в матеріалах справи, сплачує комунальні послуги, укладає від свого імені договори з комунальними підприємствами. Згідно договору дарування квартири, посвідченого державним нотаріусом Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області Билень Н.П. від 12.08.2008 року, [PERSON] подарував квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] своїй дочці [PERSON] . Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 27292724 від 13.09.2010, [PERSON] , на підставі договору дарування від 12.08.2008 року належить квартира [ADDRESS] . Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] являється дочкою [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , [PERSON] 30.09.1997 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище на шлюбне. Разом з тим, з матеріалів справи слідує, що договори з надання житлово-комунальних послуг у квартирі укладені саме з позивачем, ним же сплачені квитанції щодо споживання комунальних послуг, які також визначені на його [PERSON] . Крім того, з письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що позивач дійсно безперервно та відкрито проживає у квартирі [ADDRESS] . Статтею 334 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Оскільки позивач добросовісно заволодів чужим майном квартирою [ADDRESS] і продовжує відкрито, безперервно володіти нею більше ніж протягом десяти років, враховуючи, що власник цього нерухомого втратила зацікавленість до належного їй майна, не бажає ним розпорядитися, як власним, слід задовольнити позов та визнати за позивачем право власності на вищенаведене майно за набувальною давністю.

Outcome: approved