Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

24 березня 2023 року позивачка звернулася до суду с позовом про зміну способу стягнення та розміру аліментів на утримання дітей. В заяві зазначила, що з 15 липня 2005 року перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.03.2021 року, що набрало законної сили. Сторони є батьками дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які перебувають на утриманні позивача. З відповідача на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2021 року провадиться стягнення аліментів на користь позивача на утримання дітей у сумі 2000 грн. на місяць, але не менш ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину. Через зниження споживчих можливостей населення України отримуваних за рішенням суду аліментів позивачу не вистачає для організації життєдіяльності власної, а також її дітей, батьком яких є відповідач, оскільки щомісячно зростає рівень інфляції, а також прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, а це означає зниження майнових можливостей для утримання дітей. Хоча і є незмінною сума, що присуджена відповідачу на утримання дітей, проте у зв`язку з знеціненням національної валюти з наведених причин дохід відповідачки зменшився. Окрім того, доходи [PERSON] знизилися через зменшення розміру заробітної плати, оскільки з липня 2022 року в суб`єкті господарювання, з яким вона перебуває у трудових стосунках, встановлено чотириденний робочий тиждень. Таким чином, з 2021 року реальні доходи позивачки зменшились, а витрати з описаних обставин суттєво зросли, логічним наслідком чого виявилось погіршення майнового становища позивачки. За вказаних обставинах позивачка не має можливості самостійно забезпечити утримання та розвиток двох дітей, організувати гідний рівень їх життєдіяльності, у зв`язку з чим вона просить \~ \~ \~ \~про зміну розміру і способу стягнення аліментів та стягнення з відповідача на її користь на утримання двох дітей 1/3 частини усіх видів доходів відповідача, що буде більшим, ніж встановлений в твердій грошовій сумі розмір аліментів. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.03.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Засоби забезпечення позову, доказів судом не застосовувались. В судовому засіданні представник позивачки підтримав вимоги позову. Просить про ухвалення рішення на користь своєї довірительки. Представник відповідача проти задоволення позову заперечує, пославшись на таке. Право вибору способу стягнення аліментів належить позивачу і позивачка скористалась таким правом, звернувшись до суду в 2021 році з позовом про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, який частково задоволений судом. І так як в даному випадку зміна способу стягнення аліментів буде пов`язана із зміною їх розміру в бік збільшення, при розв`язанні цього спору належить застосовувати положення ст. 192 СК України, у відповідності до якої розмір аліментів може бути змінено за рішенням суду, підставами для чого є зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Зазначаючи про зменшення доходів, позивачка не враховує, що такої ж зміни зазнали і доходи відповідача. Разом з тим, з моменту ухвалення рішення суду у сторін не відбулося жодних змін у фізичному, майновому або сімейному стані, які могли б стати передумовою для зміни розміру аліментів. Окрім того, такий позов, що залишений без задоволення рішенням суду, яке набрало законної сили, вже був предметом розгляду Шевченківським районним судом м. Запоріжжя. До того ж, зазначає представник, розмір аліментів, які стягуються, є набагато більшим за мінімальний гарантований розмір, що встановлений законом. Що стосується тверджень представника позивача про майнові труднощі, які випробовує його довірителька, а також про зростання рівня законодавчо встановленого прожиткового мінімуму для дитини в той час, як вона пов`язана отриманням аліментів в твердій сумі, що знецінюється кожного дня, то законом передбачено проведення індексації аліментів, які стягнуті у твердій сумі. У зв`язку з викладеним просить про відмову в задоволенні позову. Вислухавши учасників справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню, з таких міркувань. Судом встановлено, що сторони є батьками дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які перебувають на утриманні позивача. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття та його виконання внормовані Главою 15 СК України. Право того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу або з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини встановлено статтею 181 СК України. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, як випливає із змісту частини 3 ст. 181 СК України. З наведеного положення сімейного законодавства слідує, що вибір способу стягнення аліментів є прерогативою їх стягувача. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2021 року, яке набрало законної сили, з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000 грн. на утримання кожного з дітей, але не менш ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а. с. 5-7), тобто вказаним рішенням за вибором позивачки визначений спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів, за змістом частини 3 ст. 181 СК України. Вимоги позову обґрунтовані твердженнями про те, що позивачці належить право зміни способу стягнення аліментів, яке гарантовано законом, тому, на думку представника, її вимоги підлягають задоволенню. Погоджуючись з ґрунтовністю тверджень позову про право стягувача звертатися до суду із заявою про зміну способу стягнення аліментів, суд між тим не вбачає підстав для задоволення позову, виходячи з такого. За встановлених судом фактичних обставин спору зміна способу стягнення аліментів буде пов`язана зі збільшенням їх розміру, а сімейним законодавством чітко визначені передумови як для збільшення, так і для зменшення розміру аліментів, наявність яких підлягає доведенню на підставі такої засади цивільного судочинства, як змагальність. У правовій позиції Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~за № 6-143цс13 колегія суддів дійшла висновку про те, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Подібний висновок\~містить Постанова\~Верховного Суду\~ від 30 жовтня 2019 року у справі № 462/4973/15-ц. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своєї постанові від 13.02.2019 року по справі №152/100/18, зазначив, що вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. І оскільки позивачка прямо зазначає в позові, що зміна способу стягнення аліментів потягне за собою збільшення їх розміру, для задоволення цієї вимоги суду необхідно встановити наявність підстав для такого збільшення. Підстави для збільшення або зменшення визначеного рішенням суду розміру аліментів внормовані статтею 192 СК України, відповідно до якої розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З наведених положень сімейного законодавства і роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України випливає, що лише зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача можуть зумовити ухвалення судом рішення про збільшення або зменшення розміру аліментів. При цьому аналіз вказаної норми права дає підстави зробити висновок, що зміни, зазначені в статі 192 СК України, мають бути суттєвими для бюджету платника або одержувача аліментів і такими, що істотно покращують або погіршують їх майновий стан. На\~користь такого\~умовиводу суду\~свідчить висновок\~в Постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 462/4973/15-ц, за змістом якого з урахуванням приписів статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Таким чином, спрямовуючи свої вимоги в русло правовідносин, які внормовані згаданою статтею сімейного законодавства, позивач повинна надати докази істотної зміни її майнового становища. Судом встановлено, що 17 серпня 2022 року позивачка звернулась до суду з заявою про зміну способу стягнення аліментів, яка містила таку ж саму вимогу, що і цей позов. Вимоги про необхідність зміни способу стягнення аліментів у згаданому позові позивач обґрунтовувала твердженнями про знеціненням грошових коштів у зв`язку з ростом рівня інфляції. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.09.2022 року, яке набрало законної сили, в задоволенні позову відмовлено. Позов, який розглядається, містить, окрім доводів про зниження споживчих можливостей позивача, також твердження про погіршення майнового стану позивачки через впровадження в суб`єкті господарювання з яким, вона перебуває у трудових відносинах, з липня 2022 року чотириденного робочого тижня, що логічно відбилося на розмірі отримуваного нею заробітку, який зменшився порівняно з 2021 роком. Суд не приймає вказані твердження як такі, що свідчать на користь позовних вимог, виходячи з такого. По-перше, як вже зазначав суд, зміни в майновому стані одержувача аліментів як передумова для збільшення розміру аліментів мають бути суттєвими, між тим з наданих відповідачкою документів випливає, що її заробіток за 2022 рік зменшився на 21\~055 грн. 75 коп. порівняно з заробітком за 2021 рік, що становить 1755 грн. на місяць (153\~379 грн. 96 коп. в 2021 році порівняно з 132\~324 грн. 21 коп. в 2022 році (а. с. 9-10). По-друге, означені зміни відбулися ще до звернення позивачки з позовом про зміну способу стягнення аліментів, що мало місце в серпні 2022 року, і ці обставини враховувала позивач при доведенні перед судом погіршення свого майнового стану під час розгляду вказаного позову. По-третє, на тлі наведеної зміни матеріальної спроможності позивачки погіршився і майновий стан відповідача, як свідчать надані ним відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела доходів та утриманих податків (а. с. 22). Дійшовши висновку про необхідність залишення без змін визначених рішенням суду від 13.04.2021 року розміру аліментів та способу їх стягнення, суд враховує положення ст. 182 СК України про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а також бере до уваги і рівність обов`язків батьків з утримання дитини, що означає однакову участь батьків в утриманні сина, доньки, а не забезпечення цього утримання за рахунок одного з батьків шляхом ущемлення його майнових інтересів. При розв`язанні позовних вимог суд враховує і встановлене Основним Законом України право кожного на гідний рівень життєдіяльності для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (ст. 48 Конституції України). З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що витрати позивача, який є молодою особою і вправі претендувати на гармонійний розвиток своєї особистості, на створення нової сім`ї і виховання і утримання в ній дітей, який наділений обов`язком участі в утриманні непрацездатних за віком батьків, є різноманітними, і його видатки на утримання дітей мають бути співмірними з відповідними видатками позивачки. Призначення Цивільного процесуального кодексу України у відповідності до ст. 1 ЦПК України полягає, зокрема, у встановленні порядку здійснення цивільного судочинства. Право на судовий захист повинно здійснюватися в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством, зазначено в статті 4 ЦПК. Однією з\~засад цивільного\~судочинства є\~змагальність,\~у відповідності\~до якої,\~учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. \~Кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З наведеного положення цивільного процесуального законодавства випливає, що тягар доведення перед судом, який зберігає об`єктивність і неупередженість, ґрунтовності позовних вимог та заперечень проти них процесуальний закон, який встановлює процедури здійснення цивільного судочинства, покладає на сторони процесу. Наслідком недоведеності обґрунтованості позову є залишення його без задоволення. Позивач не довела наявності в поведінці відповідача ознак порушення її права, так як не довела суду факту суттєвого погіршення її майнового стану, що могло б зумовити збільшення розміру аліментів, а це не дає підстав для ухвалення рішення на користь позовних вимог.

Outcome: dismissed