Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

У серпні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, свої вимоги мотивує тим, що між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем було укладено кредитний договір. У подальшому на підставі договору факторингу позивачу перейшло право вимоги за цим договором на суму 14792,50 грн., у тому числі 6100 грн. основна сума боргу, 8692,50 грн. відсотки. Відповідач не виконав свого зобов?язання та не повернув боргу. Просить стягнути з відповідача на свою користь вказану суму боргу. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 17.08.2023 відкрито спрощене провадження у справі, призначено судове засідання. У відзиві на позовну заяву відповідач позов не визнав. Зазначив, що позивачем не надано належних доказів перерахування коштів відповідачу за договором, не надано доказів виникнення зобов?язання, оскільки відсутні докази отримання відповідачем одноразового цифрового ідентифікатора та реєстрації відповідача у інформаційно телекомунікаційній системі кредитора. Не надано також належних доказів переходу до позивача права вимоги. Просить відмовити у задоволенні позову. У відповіді на відзив позивач зазначив, що длоговір був підписаний позичальником за допомогою одноразового цифрового ідентифікатора, що відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію». Умови кредитування, з якими погодився відповідач, вказані безпосередньо у кредитному договорі. Стосовно первинних юбухгалтерських документів зазначив, що вказана інформація зберігається безпосередньо у кредитодавця. Кошти були перераховані на банківську картку відповідача. Відповідачем не надано доказів на спростування перерахування йому коштів. Право вимоги позивача, яке він набув за договором факторингу, підтверджено належними доказами. Просить позов задовольнити. У судове засідання представники сторін не з?явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Відповідач про причини неявки не повідомив. Не надав заяви про відкладення розгляду справи із зазначенням причин неможливості прибути у судове засідання або заяви про розгляд справи без його участі. Вказане відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України є підставою для розгляду справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 26.12.2021 між ТОВ ФК «Інвеструм» та відповідачем укладено договір про надання фінансового кредиту №22157-12/2021. Відповідно до умов договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 6100 грн. на 30 днів (до 24.01.2022) зі сплатою 547,5% річних (1,5% на добу). Для клієнта, якому товариство вперше надає кредит, діє акційний період і нарахування процентів в цей час здійснюється в розрахунку 0,5% на добу за умови повного повернення кредиту протягом 30 днів. Договір підписано за допомогою одноразового цифрового ідентифікатора (а.с. 5-8). На підтвердження здійснення платежу надано лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення», адресований ТОВ ФК «Інвеструм», відповідно до якого 26.12.2021 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта на суму 6100 грн. маска картки [NUMBER] , призначення платежу: зарахування 6100 грн. на карту [NUMBER] (а.с. 77). 13.03.2023 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ ФК «Інвеструм» укладено договір факторингу №13012023, яким відступлено факторові право грошової вимоги до третіх осіб боржників. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід?ємною частиною договору. 17.01.2023 фактором здійснена оплата за договором про відступлення права вимоги (а.с. 84) Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу відступлено право вимоги до [PERSON] за договором №22157-12/2021 на суму 6100 грн. за основною сумою боргу та 8692,50 грн. за відсотками (а.с. 10-14, 85-92). Відповідно до наданого розрахунку заборгованості за період з 13.01.2022 по 30.06.2023 сума боргу після відступлення права вимоги не змінювалась (а.с. 15, 78-82). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені\~статтею 203 Цивільного кодексу України(далі\~ЦК України). Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до\~статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя\~статті 215 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір\~це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положеннями\~статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац 2 частини 2\~статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України\~дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті205,207 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої\~статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично\~у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Статтею 599\~ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За частиною 1 статті 625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог статей 525-526, 530, 1050 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, тому позичальник зобов`язаний своєчасно вносити плату за користування грошима. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (стаття 1078 ЦК України). Відповідно до ст.\~1082\~ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно з вимогами статті 516\~ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням частини 2 статті 516 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, за допомогою одноразового паролю\~ідентифікатора відповідачем було підписано договір про надання фінансового кредиту. Довідкою підтверджується перерахування коштів за кредитним договором. Відповідачем не спростовано, що зазначений у довідці рахунок йому не належить, а кошти за кредитним договором він не отримував. Усупереч доводам відповідача , вказаним договором було узгоджено розмір кредиту, строки його повернення, розмір відсотків за користування кредитними коштами та відповідальність сторін за порушення взятих на себе зобов`язань. Доказів погашення кредитної заборгованості перед первіснимим кредитором та позивачем відповідач не надав. Відступлення права вимоги позивачу за кредитним договором підтверджується копією договору факторингу та витягом з реєстру прав вимоги. Відтак, вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 6100 грн. за основною сумою боргу є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відносно вимоги про стягнення відсотків суд зазначає таке. Відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього кодексу. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12. З договору про надання фінансового кредиту вбачається, що кредит надався, строком на 30 днів, тобто до 24 січня 2022 року. Іншого строку договору сторони не узгоджували. Тобто, враховуючи розмір узгоджених сторонами договору відсотків за користування кредитними коштами, що становить 1,5 % в день, в межах строків дії кредитного договору, розмір відсотків, що підлягали сплаті відповідачем становить 2745,00 грн. (6100 грн *1,5 % * 30 днів), що і підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи викладене, наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в сумі 8845,00 грн., у тому числі 6100,00 грн. основний борг, 2745,00 грн. відсотки за користування кредитом. На підставі ст. 141 ЦПК України у зв?язку із частковим, на 59,79%, задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при зверненні до суду, пропорційно до задоволених позовних вимог, у сумі 1604,86 грн. \~

Outcome: partial