Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] 07.94.2023 р. звернувся до суду із вищевказаним позовом. В заяві вказав , що вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 05.10.2018 р. у справі № 554\\690\\17 його визнали винним у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч.2 ст.309 , ч.1 ст.311 КК України та виправдано у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч.1 ст. 306 , ч.ч.1,2 ст.307, ч.3 ст.27. ч.3 ст.307 КК України. Остаточне покарання призначене у вигляді 4 років 1 місяця 14 днів позбавлення волі. Зазначеним вироком зараховано в строк відбування покарання час перебування під вартою у зв`язку з обранням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з 13 вересня 2016 р. по 05.10.2018 р. включно. Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України ( в редакції ЗУ № 838-V111 від 26.11.2015 ) зараховано термін попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 13 вересня 2016 р. по 05 жовтня 2018 р. включно, тобто 774 дні , що становить чотири роки один місяць і чотирнадцять днів та визнано [PERSON] таким , що відбув покарання та від його відбування звільнено. Обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасовано та було звільнено його з під варти негайно в залі суду. Вироком Полтавського апеляційного суду від 01.02.2021 р. вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 05.10.2018 р. в частині виправдання його за ч.2 ст. 307 , ч.3 ст.27, ч.3 ст. 307 КК України скасовано та ухвалено в цій частині новий вирок , яким він засуджений за ч.2 ст. 309 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі ; за ч.1 ст. 311 КК України до двох років обмеження волі . Визнано винуватим за ст. 307 ч.2 КК України та призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна позивачу. Строк покарання обчислено з 01.02.2021 р., зарахувавши в строк покарання зарахований вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 05.10.2018 р. У зв`язку із набранням вироком законної сили 01.02.2021 р. позивача було взято під варту в залі суду. Постановою ВС від 23.11.2021 р. вирок Полтавського апеляційного суду від 01.02.2021 р. скасовано , призначений новий розгляд у суді апеляційної інстанції , а також звільнено його з-під варти. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20.12.2021 р. апеляційне провадження у справі № 554\\690\\17 закрито у зв`язку з відмовою заступника керівника Полтавської обласної прокуратури від апеляційної скарги прокурора. Таким чином , залишився чинним та незмінним вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 05.10.2018 р. у справі № 554\\690\\17 , яким визнано винним [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309 та ч.1 ст.311 КК України та виправдано у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч.1 ст.306 , ч.ч.1 і 2 ст.307 , ч.3 ст. 27 ч.3 ст.307 КК України , остаточне покарання призначене у вигляді чотирьох років одного місяця чотирнадцяти днів позбавлення волі та визнано його таким , що відбув покарання та від відбування покарання звільнено. Вважає, що 9 місяців 24 дні без правових підстав був під вартою . Відповідно до п.1 та 2 частини першої статті 1 ЗУ « Про порядок відшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів , що здійснюють оперативно- розшукову діяльність , органів досудового розслідування , прокуратури і суду у нього виникає право на відшкодування шкоди у випадках постановлення виправдовувального вироку. Перебуваючи під вартою без законних підстав 9 місяців 24 дні він був позбавлений права на працю. Відповідно ст. 8 ЗУ « Про державний бюджет України на 2021 рік « установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01.01.2021 р. в розмірі 6000 грн. За час перебування під вартою він мав би отримати 58909,1 грн. заробітної плати , а тому підлягає стягненню 58909,1 грн. відшкодування майнової шкоди , заподіяної внаслідок обмеження права на працю. На підставі вироку Полтавського апеляційного суду від 01.02.2021 р. був конфіскований належний йому автомобіль марки ВАЗ , модель 21104 , реєстраційний номер [NUMBER] . Даний автомобіль був реалізований шляхом проведення електронного аукціону . Ціна продажу автомобіля становила 52\~250 грн. Внаслідок незаконних дій Полтавської обласної прокуратури та суду йому було завдано моральної шкоди , яка виразилася у моральних стражданнях, яку він оцінює у 2 000\~000 грн. Прохав стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України , шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь [PERSON] 111\~159,10 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди , завданої незаконними діями органів , що здійснюють оперативно-розшукову діяльність , органів досудового розслідування , прокуратури і суду та 2\~000\~000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. 26.04.2023 р. по справі відкрито загальне позовне провадження та справу призначено до підготовчого засідання. 07.06.2023 р. до суду надійшов відзив на позов від Полтавської обласної прокуратури. Щодо відшкодування майнової шкоди , заподіяної внаслідок обмеження права на працю у сумі 58\~909,1 грн. зазначила , що відповідно до положень п.1 ч.1 ст.ЗУ « Про порядок відшкодування шкоди , завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність , органів досудового розслідування, прокуратури і суду « громадянинові відшкодовується ( повертається) заробіток та інші грошові доходи , які він втратив внаслідок незаконних дій . Позивачем не надано жодних доказів про те , що він до притягнення до кримінальної відповідальності працював та отримував заробітну плату , яку відповідно втратив унаслідок притягнення до кримінальної відповідальності . Щодо відшкодування вартості конфіскованого майна зазначили , що належних доказів конфіскації автомобіля,його реалізації і звернення коштів у дохід держави до копії позовної зави не надано. Щодо відшкодування моральної шкоди зазначили , що вирок суду по суті є обвинувальним . Підстав для відшкодування моральної шкоди у випадках виправдання особи за окремими статтями КК спеціальний закон не містить. Крім того , позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження душевних страждань , яких він міг зазнати у зв`язку з процесуальними рішеннями органу досудового розслідування , тому правові підстави ,передбачені статтями 1173, 1174, 1176 ЦК України для відшкодування шкоди відсутні. Прохали відмовити в задоволенні позову. 25.07.2023 р. закрито підготовче провадження по справі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав викладених в позові. Представник Полтавської обласної прокуратури прохав відмовити в задоволенні позову, посилаючись на відсутність підстав для відшкодування шкоди , оскільки вирок ні є виправдувальним . Представник Державної казначейської служби України підтримала прохала відмовити в задоволенні позову з підстав , викладених представником Полтавської обласної прокуратури. Суд, заслухавши пояснення представників сторін , дослідивши матеріали справи , вважає , що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на таке . Судом встановлено , що вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 05.10.2018 р. у справі № 554\\690\\17 [PERSON] визнали винним у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч.2 ст.309 , ч.1 ст.311 КК України та виправдано у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч.1 ст. 306 , ч.ч.1,2 ст.307, ч.3 ст.27. ч.3 ст.307 КК України. Остаточне покарання призначене у вигляді 4 років 1 місяця 14 днів позбавлення волі. Зазначеним вироком зараховано в строк відбування покарання час перебування під вартою у зв`язку з обранням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з 13 вересня 2016 р. по 05.10.2018 р. включно. Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України ( в редакції ЗУ № 838-V111 від 26.11.2015 ) зараховано термін попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 13 вересня 2016 р. по 05жовтня 2018 р. включно, тобто 774 дні , що становить чотири роки один місяць і чотирнадцять днів та визнано [PERSON] таким , що відбув покарання та від його відбування звільнено. Обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасовано та було звільнено його з під варти негайно в залі суду. Вироком Полтавського\~апеляційного суду\~від 01.02.2021\~р.\~вирок \~Октябрського районного\~суду м.\~Полтави від\~05.10.2018\~р.\~в частині\~виправдання його\~за ч.2\~ст.\~307\~,\~ч.3\~ст.27,\~ч.3\~ст.\~307\~ КК\~України скасовано\~та ухвалено\~в цій\~частині \~новий вирок\~,\~яким він\~засуджений \~за ч.2\~ ст.\~309\~КК України\~ до\~трьох років\~шести місяців позбавлення волі ; за ч.1 ст. 311 КК України до двох років обмеження волі . Визнано винуватим за ст. 307 ч.2 КК України та призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна позивачу. Строк покарання обчислено з 01.02.2021 р., зарахувавши в строк покарання зарахований вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 05.10.2018 р. У зв`язку із набранням вироком законної сили 01.02.2021 р. позивача було взято під варту в залі суду. Постановою ВС від 23.11.2021 р. вирок Полтавського апеляційного суду від 01.02.2021 р. скасовано , призначений новий розгляд у суді апеляційної інстанції , а також звільнено його з-під варти. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20.12.2021 р. апеляційне провадження у справі № 554\\690\\17 закрито у зв`язку з відмовою заступника керівника Полтавської обласної прокуратури від апеляційної скарги прокурора. Таким чином , залишився чинним та незмінним вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 05.10.2018 р. у справі № 554\\690\\17 , яким визнано винним [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309 та ч.1 ст.311 КК України та виправдано у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч.1 ст.306 , ч.ч.1 і 2 ст.307 , ч.3 ст. 27 ч.3 ст.307 КК України , остаточне покарання призначене у вигляді чотирьох років одного місяця чотирнадцяти днів позбавлення волі та визнано його таким , що відбув покарання та від відбування покарання звільнено. Враховуючи вищевикладене позивач 9 місяців 24 дні без правових підстав був під вартою. У статтях\~55,\~56 Конституції України\~закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За змістом положень статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди,\~\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 1176 ЦК України\~встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.\~Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі\~Закону\~№ 266/94-ВР\~ « Про порядок відшкодування шкоди , завданої громадянинові незаконними діями органів , що здійснюють оперативно-розшукову діяльність , органів досудового розслідування , прокуратури і суду»(стаття 1 зазначеного Закону). Пунктом 1\~статті 2 цього Закону\~встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених ним, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду. У наведених у\~статті 1 Закону № 266/94-ВР\~випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), у тому числі, заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій. Таке відшкодування\~провадиться за рахунок коштів державного бюджету\~(пункт 1 статті 3, частина перша\~статті 4 цього Закону). Статтею 11 Закону № 266/94-ВР\~встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до\~статті 2 цього Закону\~орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди. За змістом положень частини першої\~статті 12 зазначеного Закону\~розмір заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. Відповідно до частини першої\~статті 43 КПК України\~виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили. Надання особі статусу виправданого зумовлює появу у такої особи певних прав. Ні в\~КПК України 1960 року, ні в чинному\~КПК України\~немає окремої статті, яка б безпосередньо була присвячена правам виправданого. Проте частина третя\~статті 43 КПК України\~передбачає, що виправданий має права обвинуваченого, передбачені\~статтею 42 цього Кодексу, в обсязі, необхідному для захисту на відповідній стадії судового провадження. У\~статті 42 КПК України\~міститься широке коло прав, одним із яких є право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному\~законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не виправдалися. У чинному\~КПК України\~це право закріплене вперше. Відповідно до статті 3 ЗУ № 266\\94-ВР , що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується ( повертається ) : 1)заробіток та інші грошові доходи , які він втратив внаслідок незаконних дій ; 2)майно ( в тому числі гроші , грошові вклади на виконання вироку і відсотки по них , цінні папери та відсотки по них ) , конфісковане або звернене в дохід держави судом , вилучене органами досудового розслідування , органами , які здійснюють оперативно-розшукову діяльність , а також майно, на яке накладено арешт ; 3 ) штрафи , стягнуті на виконання вироку суду , судові витрати та інші витрати,сплачені громадянином ; 4) суми , сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги ; 5 )моральна шкода. Нарахування розміру грошового забезпечення закріплено в п. 8 Положення про застосування ЗУ « Про порядок відшкодування шкоди , завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання , попереднього слідства , прокуратури і суду « , затвердженого наказом Міністерства юстиції , Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.1996 № 6\\5\\3\\41, яким передбачено , що згідно з ч.1 ст.4 Закону розмір сум , які передбачені п.1 ст.3 Закону і підлягають відшкодуванню , визначається з урахуванням заробітку , не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи ( посади ) , за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмір сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів ) , одержаного за час відсторонення від роботи ( посади ) , відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт. Позивачем не надано жодного доказу про те , що він до притягнення до кримінальної відповідальності працював і отримував заробітну плату , яку відповідно втратив унаслідок притягнення до кримінальної відповідальності. За вказаних обставин , [PERSON] не набув права на відшкодування заробітку в розумінні п.1 ч.1 ст.3 ЗУ « Про порядок відшкодування шкоди , завданої незаконними діями органів , що здійснюють оперативно-розшукову діяльність , органів досудового розслідування , прокуратури і суду» та в цій частині позову слід відмовити. Щодо відшкодування вартості конфіскованого майна суд зазначає наступне. На підставі вироку Полтавського апеляційного суду від 01.02.2021 р. , який скасований постановою ВС від23.11.2021 р. здійснено конфіскацію майна [PERSON] , у тому числі легкового автомобіля марки ВАЗ , модель 21104 , реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до частин 2-4 ст.4 ЗУ « Про порядок відшкодування шкоди , завданої громадянинові діями органів , що здійснюють оперативно-розшукову діяльність , органів досудового розслідування , прокуратури та суду», майно , зазначене в п.2 ст.3 цього Закону , повертається в натурі , а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств , установ , організацій , яким воно передано безоплатно. У разі ліквідації підприємств , установ , організацій , яким майно було передано безоплатно , або недостатності у них коштів для відшкодування шкоди вартість майна ( частина вартості ) відшкодовується за рахунок державного бюджету. Представник прокуратури посилається на той факт, що в матеріалах справи відсутні докази реалізації конфіскованого автомобіля. Однак , в матеріалах справи міститься Протокол № 554187 проведення електронних торгів відповідно до якого автомобіль ВАЗ 21104,д.н.з. [NUMBER] реалізований за 52\~250 грн. Оскільки у зв`язку з відсутністю можливості відновити право позивача у інший спосіб, на його користь підлягають стягненню 52\~250 грн. на відшкодування шкоди , завданої конфіскацією майна на підставі вироку , який у подальшому був скасований. Стосовно відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне . Статтею 23 ЦК України\~визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з пунктом 1 статті\~1, пунктом 5 статті\~3 Закону № 266/94-ВР\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у\~статті 1 цього Закону\~випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Відповідно до частин другої, третьої\~статті 13 цього Закону\~розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно із частинами п`ятою, шостою\~статті 4 Закону № 266/94-ВР\~відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 4 Закону № 266/94-ВР\~визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Суд вважає, що позивачу завдана моральна шкода . Після винесення вироку Октябрським районним судом м. Полтави 05.10.2018 р. у справі № 554\\690\\17 та звільнення з -під варти , позивач почав відновлювати усталений спосіб життя , зв`язки із близькими .Однак , після вироку Полтавського апеляційного суду від 01.02.2021 р. його знову було взято під варту та направлено до установи відбування покарань. Таким чином , він незаконно був ув`язнений 09 місяців 24 дні. Після цього йому знову прийшлося докладати зусиль для відновлення нормального способу життя , стосунків із рідними , близькими та знайомими , які після повторного ув`язнення були дуже складними. Також під час незаконного ув*язнення позивач був позбавлений можливості харчуватися на власний розсуд та не було забезпечено належних санітарних норм у місці позбавлення волі . Суд при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховує розмір мінімальної заробітної плати на час ухвалення рішення , яка складає 6700 грн. Таким чином , мінімальний розмір відшкодування не може складати менш , ніж 60\~300 грн. З врахуванням обставин справи суд вважає необхідним стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди 100\~000 грн. Розмір моральної шкоди у 2\~000\~000 грн. значно завищений позивачем. Відповідно до Постанови ВП ВС від 15.12.2020 р. у справі № 752\\17832\\14-ц зроблений правовий висновок про те , що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим , ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи , і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Суд вважає безпідставними твердження представника прокуратури про те , що [PERSON] взагалі не має права на відшкодування моральної шкоди , оскільки вирок ні є виправдувальним, оскільки підстав для відшкодування моральної шкоди у випадках виправдання особи за окремими статтями КК України спеціальний закон не містить . Відповідно до правової позиції ВС від 28.07.2022 р. у справі № 229\\870\\20 саме по собі виправдання особи судом за обвинуваченням по одному з двох злочинів , що становить ідеальну сукупність , не свідчать про наявність підстав для відшкодування її державою моральної шкоди , завданої незаконними діями органів досудового розслідування і прокуратури. Суд вважає, що дана правова позиція не може бути застосована при даних правовідносинах , оскільки особа відбула покарання і після скасування вироку в частині виправдувального вироку, незаконно знаходилася в місцях позбавлення волі повторно. В даному випадку вбачається не ідеальна, а реальна сукупність злочинів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір необхідно віднести на рахунок держави . На підставі вищевикладеного ,

Outcome: partial