Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , уточнивши який, просить: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду у розмірі 17 200 грн. В обґрунтування пред`явлених вимог позивач зазначив, що 25 січня 2020 року о 20:40 год. біля будинку № 199 на вул. Кобилянського в м. Кривому Розі Дніпропетровської області він, [PERSON] , керував автомобілем «Hyundai Sonata», реєстраційний номер [NUMBER] , та виїжджав з прилеглої території ТРЦ «Вікторі Плаза» на вул. Кобилянського, в бік перехрестя проспект пр. Миру вул. Лермонтова на першій передачі зі швидкістю близько 5-10 км/год., увімкнувши перед початком маневру покажчик правого повороту. Виїжджаючи праворуч у свою смугу руху, він спочатку подивився праворуч, переконався у відсутності перешкод, потім, продовжуючи рух, подивився ліворуч для надання дороги попутному транспорту. У цей момент на його смузі руху й зустрічній для себе майже одразу з перехрестя почав виконувати маневр обгону «фури» з причепом автомобіль «ВАЗ 2101», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який не переконавшись у наявності для цього вільної смуги, і в той час, коли він вже знаходився на смузі для руху, відбулось зіткнення їхніх автомобілів. Удар припав у передню ліву фару його автомобіля. На початку його маневру смуга руху, на яку він виїжджав, була вільна, а по зустрічній смузі рухалась лише «фура». Під час зіткнення його автомобіль уже зайняв всю смугу руху, по якій водій «ВАЗ 2101» здійснював маневр обгону «фури», не переконавшись у безпечності свого маневру. 29.05.2020 під час розгляду вказаної дорожньо-транспортна пригода суддею Центрально-Міського районного суду [PERSON] призначено судову авто технічну експертизу та за результатами її проведення складено висновок експерта № 19/104-17/1/4/215 від 07.07.2020 року. Так, відповідно до п. 2 вищевказаного Висновку експерта у відношенні водія [PERSON] - в даній дорожньо-транспортній ситуації водій [PERSON] , повинен був діяти згідно вимог п. 10.1, 14.2 в) Правил дорожнього руху України. В виду обставин викладених в дослідженій частині дійсного висновку експерта в діях водія [PERSON] , по керуванню автомобілем «ВАЗ-2101», вбачається невідповідність вимог п. 10.1, 14,2 в) Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з даним ДТП. Також мою невинуватість у вказаному ДТП може підтвердити свідок [PERSON] який є водієм автомобіля MAN з напівпричепом (загальна довжина складає близько 15 метрів) і фактичним учасником цієї пригоди, пояснив, що того вечора він, керуючи вказаним вантажним автомобілем з напівпричепом, рухався по вул. Кобилянського та зупинився на червоний сигнал світлофора перед перехрестям вулиць Кобилянського-Лермонтова. Дочекавшись дозволяючого сигналу він першим здійснив проїзд перехрестя та побачив як автомобіль «Hyundai» під керуванням [PERSON] виїжджає з прилеглої території неподалік від МакДональдзу. У той час, коли автомобіль «Hyundai» вже виїхав на смугу для руху, а кабіна його автомобіля «MAN» була приблизно навпроти входу до магазину «Автостиль», він побачив у дзеркало заднього виду світло фар автомобіля «ВАЗ», який виїхав із-за його причепа для обгону. Самого зіткнення автомобілів він не бачив, оскільки вже проїхав те місце. При цьому, коли кабіна його автомобіля порівнялась з автомобілем «Hyundai» (місцем зіткнення), то останній ще виїжджав після чого він почув як в його автомобілі щось заторохтіло, він зупинився за декілька метрів і побачив, що автомобіль «ВАЗ», який від зіткнення з автомобілем «Hyundai» відкинуло на його причеп, відірвав задній бампер на причепі. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю, що належить йому на праві приватної власності завдано технічних пошкоджень передньої лівої частини автомобіля «Hyundai Sonata» та на його ремонт було витрачено 14 200 грн., що підтверджується Актом приймання-передачі виконаних послуг від 27.05.2021 року. Крім того, під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно нього [PERSON] він був вимушений доводити свою невинуватість у вказаному ДТП та для цього користувався послугами адвоката, за послуги якого ним було витрачено 3 000 грн., вказане підтверджується Актом № 01 прийому-передачі наданих послуг від 30.09.2020 року. 03.02.2022 року від третьої особи ПАТ «СК «Арсенал Страхування» надійшли пояснення щодо позовної заяви. В яких зазначено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 25.01.2020 року о 20:40 в м. Кривий Ріг на вул. Кобилянського, біля будинку 199 мала місце ДТП за участю транспортного засобу «Hyundai Sonata», р.н. [NUMBER] , під керуванням позивача та транспортного засобу «ВАЗ 2101», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 2101», р.н. [NUMBER] застрахована у ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/3986190 (надалі - Поліс №А/3986190), укладеного у відповідності до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон). Згідно з ст. 2 Закону, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Відповідно до ст. 6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Отже, обов`язок страховика щодо здійснення страхової виплати особі, якій заподіяна школа, виникає у разі настання страхового випадку дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність страхувальника. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, цивільно-правова відповідальність настає за наявності передбачених законом умов - юридичних фактів, сукупність яких утворює склад цивільного правопорушення. За загальним правилом це чотири умови: 1) протиправність дій; 2) наявність шкоди; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою; 4) вина заподіювача шкоди. Для встановлення факту цивільно-правової відповідальності особи обов`язковим є наявність усіх перелічених вище умов. За відсутності однієї або кількох умов відповідальності вона не може бути застосована. Оскільки, при ДТП взаємодіяло два транспортних засоби, які відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України є джерелом підвищеної небезпеки, то шкода завдана в наслідок такої взаємодії відшкодовується за правилами ст. 1188 Цивільного кодексу України. Згідно із п.1. ч.1 ст. 1188 Цивільного кодексу України, при взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки (транспортних засобів) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Тобто, у випадку заподіяння шкоди внаслідок взаємодії кількох транспортних засобів питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини, встановленої та доведеної в порядку передбаченим чинним законодавством України. Таким чином, для настання страхового випадку необхідна наявність встановленої вини та цивільно-правової відповідальності особи, відповідальність якої застрахована за №А/3986190, тобто, водія транспортного засобу «ВАЗ 2101», р.н. [NUMBER] , [PERSON] . Полісом Відповідно до статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, наряду з іншим, зазначається місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів чи іншого майна передбачена ст. 124 КУпАП. За наслідками даної ДТП, відносно позивача [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №159345 про порушення останнім п.п. 2.3 (б) та 10.2 ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно з ст. 124 КУпАП. Відносно водія транспортного засобу «ВАЗ 2101», р.н. [NUMBER] , [PERSON] за наслідками зазначеної ДТП протокол про адміністративне правопорушення не складався та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] судом не приймалася. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124 КУпАП розглядаються суддями районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів. Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення обов`язково повинно бути з`ясовано: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Постановою Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу від 05.03.2021 року провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно позивача за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Згідно з висновком експерта від 07.07.2020 № 19/104-17/1/4/215, наданим за результатами проведеної судової автотехнічної експертизи, у даній дорожньо-транспортній ситуації обидва водії транспортних засобів «ВАЗ» і «Hyundai» повинні були діяти згідно з вимогами пунктів 10.1, 10.2, 12.3, а водій ВАЗ також п. 14.2 в ПДР України. При цьому, судом встановлено, що допитаний з метою роз`яснення складеного висновку експерт [PERSON] пояснив, що за наявності у водіїв двох протилежних версій цієї ДТП, на підставі оформлених у справі матеріалів пригоди не можна визначити винуватця вказаної пригоди та стверджувати про конкретні порушення одним з них правил дорожнього руху, які безпосередньо призвели до такого зіткнення. У зв`язку із чим у висновку вказано варіанти поведінки водіїв з дотриманням правил дорожнього руху за умовами їхніх версій, кожна з яких не виключається. Крім того, як вбачається із змісту зазначеної постанови, суд зважає на те, що: обидві версії пригоди, якої послідовно дотримувались водії в цій справі, є достатньо вірогідними й кожна з них виключає винуватість у пригоді того чи іншого водія. При цьому, жодна з таких версій під час судового розгляду не знайшла свого об`єктивного підтвердження й відповідно не спростувала іншу версію сукупністю належних, вагомих і переконливих доказів, а судом вичерпані можливості отримати інші докази для з`ясування дійсних обставин цієї пригоди. При вирішенні справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, дослідивши матеріали справи, висновок експерта № 19/104-17/1/4/215 від 07.07.2020 року, суд прийшов до висновку, що не встановлено достатніх доказів для того, щоб поза будь-яким розумним сумнівом (безсумнівно) стверджувати про його винуватість у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, при цьому, не можливо і стверджувати про порушення учасниками дорожнього руху конкретних вимог ПДР України, які безпосередньо призвели до такого зіткнення. Отже, суд, який уповноважений визначати вину осіб, розглядаючи в сукупності матеріали ДТП прийшов до висновку про неможливість встановити дії якого з водіїв не відповідали ПДР України та перебували в причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної ДТП. А тому, висновок експерта від 07.07.2020 року № 19/104-17/1/4/215 жодним чином не підтверджує настання вини та цивільно-правової відповідальності [PERSON] . За змістом ст.ст.7, 254, 279, КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється тільки щодо правопорушника і підставою для її розгляду є протокол про адміністративне правопорушення, тобто справа розглядається в адміністративне правопорушення. межах протоколу про В той же час, в порушення ст. 7, 280, 283 КУпАП при ухваленні постанови, аналізуючи дії іншого учасника ДТП, щодо якого не було складено протокол про адміністративне правопорушення, суд фактично вийшов за межі обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, а отже, і за межі своєї компетенції, якою згідно з вимогами ст. ст. 213, 221 КУпАП, с розгляд справи лише стосовно особи, відносно якої складений протокол. Отже, суд не має права виходити за межі обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, аналізувати дії іншого учасника ДТП, самостійно встановлювати обставини щодо іншого учасника ДТП, відносно якого не було складено протокол про адміністративне правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп /2010. адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості. В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення і винності особи, яка притягається до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Вина водія транспортного засобу «ВАЗ 2101», р.н. [NUMBER] в порядку передбаченим чинним законодавством України не доведена. В свою чергу, підставою для настання цивільно-правової відповідальності особи за завдання є правопорушення, що включає усі необхідні елементи складові: протиправна поведінка, шкода, причинний зв`язок між допущеним порушенням та шкодою, вина. Тобто, настання цивільно-правової відповідальності водія транспортного засобу «ВАЗ 2101», [NUMBER] . [PERSON] може бути лише у разі встановлення належними та допустимими доказами усіх необхідних елементів складових такої відповідальності. Оскільки вина [PERSON] в порядку передбаченим чинним законодавством України не доведена, то цивільно-правова відповідальність не настала, що виключає обов`язок Страховика здійснити виплату страхового відшкодування Позивачу. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Стаття 32.1 Закону містить перелік випадків, коли шкода третім особам не відшкодовується. Відповідно до п. 32.1. ст. 32 Закону, страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно- правової відповідальності відповідно до Закону. при На підставі п. 32.1. ст. 32 Закону. Страховиком прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування Позивачу, про що його було повідомлено у передбачений Законом спосіб. Отже, обов`язок здійснити виплату страхового відшкодування Позивачу у Страховика не настав. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Висновком Верховного Суду від 12.10.2018 року по справі № 906/824/17 встановлено, що: «Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; наявність збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою правопорушника та збитками; вини правопорушника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно- правова відповідальність не настає». Верховний Суд, ухвалюючи Постанову від 28.03.2018 року у справі № 910/21313/16 зробив наступний висновок: «18. Обов`язок страховика щодо здійснення страхової виплати особі, якій заподіяна шкода, виникає у разі настання страхового випадку дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність страхувальника. Тобто, за відсутності підстав для притягнення страхувальника до відповідальності, у страховика також не виникає зазначений обов`язок. 19. Суд враховує, що для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування шкоди, необхідною є наявність чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вина заподіювача шкоди». Окремо вважаємо за необхідне зазначити, що позивачем не доведено належними доказами розмір позовних вимог, адже виходячи з доданих до позовної заяви доказів неможливо встановити, який саме автомобіль був відремонтований, чи здійснювалася оплата за ремонт автомобіля, а також те, чи відповідає перелік ремонтних робіт та матеріалів необхідному обсягу ремонтних робіт та матеріалів для усунення пошкоджень, які є наслідком саме ДТП 25.01.2020, з урахуванням дати акту виконаних робіт (27.05.2021 року). 06.07.2022 року відповідачем подані письмові пояснення з приводу поданого позову, в яких зазначено наступне. В провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу, перебуває на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до нього про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП. На вказану позовну заяву відзив ним не подавався у зв`язку із тим, що своєчасно позовну заяву із ухвалою суду про відкриття провадження у справі він не отримував. Однак, позовні вимоги позивача по справі він не визнає та враховуючи ті письмові докази, які були долучені позивачем до позову, він вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Так, позивачем при подані позову не враховано наступне. Відповідно до ст. 12 ЦПК України зазначено, що цивільне судочинство здійснюється засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5 та 6 даної норми також зазначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи та доказування не може гуртуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України зазначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.6 даної норми також зазначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тому звертає увагу суду, що позивачем по справі не надано до суду жодного доказу, яким би підтверджувалася наявність моєї вини у дорожньо-транспортній пригоді. Відтак, прошу суд взяти до уваги, що відповідно до ст. 1166 ЦК України зазначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Звертає увагу суду, що позивач здійснює посилання на ряд документів, долучених ним до позовної заяви, які на його думку доводять мою вину у ДТП та вдається до власного трактування даних документів, що не відповідає дійсності. Так, відповідно до висновку експерта № 19/104-17/1/4/215 в його діях не встановлено наявності вини. Експерт надавав відповіді на поставлені питання виходячи із свідчень, як позивача, так із його свідчень та свідчень свідка [PERSON] . У зв`язку із чим надаючи висновки, експерт виходив із ряду варіантів. По одному із варіантів (а.с.15) експерт зазначив про наявність вини також і в діях самого позивача. Окрім того, відповідно до постанови Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 15 березня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення (а.с.20) суд зазначив про ймовірну наявність вини обох водіїв. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, було допитано також експерта який пояснив, що висновок надавався ним виходячи із пояснень обох протилежних сторін ДТП, та без наявності об`єктивної інформації щодо вказаної ДТП вияснити винуватця ДТП не виявилося можливим. Саме тому суд в своїй постанові (а.с.21) дійшов до висновку, що обидві версії пригоди, якої послідовно дотримувалися всі у справі, є достатньо вірогідними і кожна із них виключає винуватість у пригоді того водія ( [PERSON] чи [PERSON] ). Вже тому позиція позивача викладена у позові є незрозумілою, адже жодними належними, допустимими та достатніми доказами однозначно не доведено його вину у вказаному ДТП, у зв`язку із чим він вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. Також, навіть якщо припустити, що його вину у вказаному ДТП було б доведено, то позивачем не враховано, що він застрахував свою цивільно-правову відповідальність, та відповідно до Постанови від 4 липня 2018 року. Верховний Суд зазначив, що якщо у заподіювача шкоди є діючий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, потерпілий має звернутись до страхової компанії винуватця ДТП за страховим відшкодуванням, а у разі безпідставної не виплати такого відшкодування - з відповідним позовом до суду. 13.07.2022 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Новаком А.М. подані додаткові пояснення, в яких зазначено наступне. 25.01.2020 о 20.40 год. біля будинку № 199 по вул. Кобилянського в м. Кривому Розі мала місце ДТП за участю транспортного засобу «Hyunda» р.н. [NUMBER] , під керуванням позивача, та транспортного засобу «ВАЗ 2101» р.н. [NUMBER] , під керуванням відповідача. На місці події співробітники поліції не розібравшись у ситуації, помилково склали протокол про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП відносно водія [PERSON] вказавши про порушення останнім пунктів 2.36, 10.2 ПДР України. На водія [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення не складався. 05.03.2021 року суддею Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Онопченко Ю.В. було винесено постанову про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] , за 124 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Отже, на місці ДТП, поліцейські випадково, притягнули до відповідальності за вчинене ДТП позивача, але як вбачається з постанови суду мали притягнути іншого учасника ДТП - відповідача, в результаті чого виникла ситуація, коли у судовому порядку було доведено відсутність вини позивача, а з огляду на те, що відносно відповідача адміністративні матеріали не склалися, тому вина останнього у скоєні вищезазначеного ДТП не була встановлена у судовому порядку З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, що закріплена у статтях 1166, 1187 ЦК України, учасник ДТП, якого суд визнав невинним не зобов`язаний доводити вину іншого водія, що був учасником цього ж ДТП. Позивач має лише подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участі відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що саме останній є завдавачем шкоди. Обставини встановленні судом у справі про адміністративне правопорушення № 216/633/20 є преюдиціальними для даної цивільної справи та в силу ч.5 ст. 82 ЦПК України і заново не доказуються Відповідно до ч.5 ст. 1187 ЦК України: особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду по справі № 753/7281/15-ц від 23.01.2018 року: Законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди: якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог ст. 1166 ЦК покладено на відповідача. Обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена наслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача, покладається на відповідача. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до п. 4 постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, вданої джерелом підвищеної небезпеки». Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком до джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ПК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку і знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити Для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). До застосування підлягає Позиція Верховного Суду, викладена у постанов від 4 липня 2018 року у справі №369/1923/15-ц та від 26 вересня 2018 року у справі №346/2946/16-ц, в яких суд виходив з того, що одним із елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (п.п. 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською комісією на 86-му пленарному засіданні, місто Венеція, 25-26 березня 2011 року): ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін, у п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі Надточій проти України» (заява №7460/03) та п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гуренка проти України» (заява №38789/04) наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справах в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, у розумінні «справедливого балансу» кожній стороні повинна надаватися розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення у справі «Anker Switzerland» від 23 жовтня 1996 р., заява № 17748/91 п.38). Отже, на підставі вищезазначеного просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та вирішити питання про розподіл судових витрат. 02.06.2023 року від третьої особи ПАТ «СК «Арсенал Страхування» надійшли письмові пояснення, в обґрунтування яких зазначено. На адресу страховика надійшло клопотання від представника позивача про приєднання доказів до матеріалів справи. Ознайомившись із вказаним клопотанням страховик вважає за необхідне надати наступні пояснення. Як вже було раніше зазначено у поясненнях на позовну заяву, страховиком, за результатами розгляду заяви позивача про виплату страхового відшкодування, було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 32.1. ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон), оскільки на час прийняття такого рішення страховиком були відсутні докази про настання цивільно-правової відповідальності [PERSON] 28.03.2023 року до страховика звернувся позивач із заявою про перегляд рішення страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування, до якої додав копію постанови Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу у справі № 216/1380/23, відповідно до якої [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. За результатами розгляду вказаної заяви страховиком було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування позивачу та здійснено таку виплату 29.03.2023 року. Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентовано Законом. Згідно п. 1 ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За вимогами ст. 29 Закону, у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Наголошує, що пошкоджений транспортний засіб Hyundai Sonata, р.н. [NUMBER] , 2007 року випуску (строк експлуатації на момент ДТП перевищує 12 років), відповідно до пункту 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена Наказом Міністерства Юстиції України № 142/5/2092 від 24.11.2003 (далі - Методика), є всі підстави для застосування коефіцієнта фізичного зносу 0,7 при розрахунку розміру матеріального збитку. Крім того, згідно з п. 36.2. ст. 36 Закону, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Страховиком встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу Hyundai Sonata, p.н. [NUMBER] (вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу 0,7 та без урахування ПДВ) становить 11 135,27 грн. У відповідності до п. 12.1. ст. 12 Закону, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності; страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Розмір франшизи за полісом складає 2 000,00 грн. Таким чином, за результатами проведеного розслідування, на підставі наявних документів, страховик здійснив виплату страхового відшкодування позивачу в розмірі 9135,27 грн., що позивачем не заперечується. При цьому, розмір страхового відшкодування визначено відповідно до ст. 12, п. 1 ст. 22; ст. 29, ст. 36 Закону, тобто у повній відповідності до норм спеціального Закону. Отже, страховик виконав свої обов`язки перед позивачем у повному обсязі. Окремо вважає за необхідне зазначити наступне. Як вже було зазначено, процедура визначення розміру страхового відшкодування страховиком в порядку, передбаченому Законом, детально регламентована на законодавчому рівні, а саме нормами спеціального Закону. При цьому, розмір відповідальності страховика є обмеженим. Спеціальні норми Закону встановлюють певні умови для визначення розміру шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала шкоду, і яка застрахувала свою цивільно- правову відповідальність, а саме: розмір шкоди обмежується лімітом відповідальності, встановленим в полісі (п. 22.1 ст. 22 Закону); розмір шкоди обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (ст. 29 Закону); розмір оціненої шкоди зменшується на суму ПДВ у випадку якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (п. 36.2 ст. 36 Закону); розмір шкоди зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (ст. 9, 12 Закону) (у даному випадку 2000,00 грн.)Отже, сума страхового відшкодування, а саме: витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством становить 9 135,27 грн., а тому Страховик визначив розмір страхового відшкодування у цілковитій відповідності до вимог ст. 29 та ст. 36 Закону. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди у межах суми страхового відшкодування, проте зобов`язання страховика обмежене сумою страхового відшкодування, а не страховою сумою (лімітом відповідальності). В даному випадку, необхідно розмежовувати поняття «страхова сума» (ліміт відповідальності Страховика) та страхове відшкодування (страхова виплата). Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування»: страхова сума грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку; страхова виплата грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Таким чином, при настанні страхового випадку, Страховик у межах (тобто у розмірі, що не перевищує страхову суму) страхової суми сплачує страхове відшкодування, однак його розмір розраховується відповідно до Закону та Полісу. Отже, приймаючи рішення про виплату страхового відшкодування, при розрахунку його розміру страховик керується спеціальним законом, отже обсяг відповідальності страховика, в даному випадку, є обмеженим та становить розмір відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. Відповідно, страховик не має обов`язку здійснювати відшкодування потерпілій особі вартості відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу. Таким чином, страховик, у встановлені Законом строки, повністю виконав свої обов`язки щодо виплати страхового відшкодування позивачу у розмірі, який розрахований на підставі норм Закону. Окремо вважаємо за необхідне зазначити, що позивачем не доведено належними доказами розмір позовних вимог, адже виходячи з доданих до позовної заяви доказів неможливо встановити, який саме автомобіль був відремонтований, чи здійснювалася оплата за ремонт автомобіля, а також те, чи відповідає перелік ремонтних робіт та матеріалів необхідному обсягу ремонтних робіт та матеріалів для усунення пошкоджень, які є наслідком саме ДТП 25.01.2020, з урахуванням дати акту виконаних робіт (27.05.2021). В судовому засіданні 10.01.2023 року позивач, зазначив, що протокол був складений відносно нього, він витратив гроші на ремонт автомобіля та на правову допомогу. До МСБУ він не звертався, звертався до страхової компанії щодо виплати страхового відшкодування. В судовому засіданні 25.09.2023 року позивач позов підтримав, при цьому зазначив, що від страхової компанії відшкодування він отримав. Ремонт автомобіля оплатив. Позивач в судове засідання 06.11.2023 року не з`явився, подав заяву, згідно якої просить розглядати справу за його відсутності. Позов підтримує в повному обсязі. Просить долучити до матеріалів справи «Договір №54» про надання послуг з ремонту автомобіля та «Акт прийняття та передачі робіт». Відповідач у судове засідання 06.11.2023 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 27.02.2023 року подав заяву, згідно якої просить справу розглядати за його відсутності, з позовними вимогами не згоден. Третя особа ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належим чином. В письмових пояснення від 02.06.2023 року, представник зазначив, що розгляд справи просить проводити за відсутності представника ПрАТ «СК «Арсенал страхування». У судовому засіданні дослідженні наступні письмові докази: висновок експерта (а.с. 7-15), постанова (а.с. 17-21), акт приймання-передачі виконаних робіт (а.с. 26), постанова (а.с. 140зв.- 141), відповідь про рішення щодо виплати страхового відшкодування (а.с. 142), платіжне доручення (а.с. 161), поліс (а.с. 162), виписка по надходженням по картам (а.с. 177), квитанція (а.с. 178). Суд,

Outcome: partial