Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

[PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , 07.08.2023 через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних простроченої суми боргу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.09.2022 Голованівським районним судом Кіровоградської області було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів та стягнено з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 13284 грн. 95 коп., 908 грн. 80 коп. судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн. 00 коп. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.З урахуванням вищезазначеного, позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення ухвали про відкриття провадження по справі №386/1009/21. 02.11.2021 та до дня оплати боржником частини заборгованості 11.05.2023. Загальний розмір інфляційних витрат за вказані періоди складає 4 321(чотири тисячі триста двадцять одна) грн. 81 коп. Загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 02.11.2021 по 11.05.2023 складає 606 (шістсот шість) грн. 00 коп. Таким чином, позивач змушений звертатись до суду за захистом свої прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами ЦК України. Враховуючи зазначені обставини, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 606 (шістсот шість) грн. 00 коп. та інфляційні втрати у розмірі 4321 (чотири тисячі триста двадцять одна) грн. 81 коп.; витрати по сплаченому судовому зборі в розмірі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 88 коп., покласти на відповідача; витрати на правову допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. покласти на відповідача. Ухвалою суду від 21.08.2023 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті. В судове засідання представник позивача та позивач не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, 06.10.2023 подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати в його відсутність, позовні вимоги визнає в частині суми інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми в сумі 4927, 81 грн. Просить зменшити розмір судових витрат на правову допомогу до 500 грн., оскільки заявлений розмір судових витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн. є неспівмірним із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг. Згідно частин 1, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи норми ст.\~223\~ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 27.09.2022 рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області стягнуто із [PERSON] на користь ФОП [PERSON] , завдані збитки в порядку регресу в розмірі 13284 (тринадцять тисяч двісті вісімдесят чотири) грн. 95 коп.; витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3000(три тисячі) грн. 12.05.2023 [PERSON] сплатив [PERSON] частину заборгованості у розмірі 3908 грн. 00 коп., що підтверджується довідкою №1257, виданою ФОП [PERSON] . Відповідно до розрахунку станом на період з 02.11.2021 по 11.05.2023 розмір 3% річних становить 606 грн. 00 коп. та інфляційні втрати становлять 4321 грн. 81 коп. Статтею 81 ЦПК України встановлено правила обов`язку доказування і подання доказів в цивільній справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач визнає позовні вимоги в повному обсязі в частині стягнення з нього на користь позивача 3% річних у розмірі 606 (шістсот шість) грн. 00 коп. та інфляційні втрати у розмірі 4321 (чотири тисячі триста двадцять одна) грн. 81 коп, а обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. У зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету 536 грн. 80 коп. судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду виходячи з розміру, встановленого підпунктом 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір згідно платіжних інструкцій, а інша частина судового збору в тому ж самому розмірі, у зв`язку з задоволенням позову, покладається на відповідача. На підставі поданих по справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. Разом з тим, відповідач не згоден з розміром судових витрат на правову допомогу, вважає їх неспірмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послу . Як вбачається з наданих представником позивачем копії договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 та копії додаткової угоди №124 від 23.06.2023 до договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019, укладеного між позивачем та адвокатом Самойленко П.М., останньому передбачено вартість гонорару у розмірі 3000 грн, який клієнт сплачує за надання послуг , які визначені п. 2 Додаткової угоди. Однак, позивачем на виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України додано акт здачі прийняття робіт (надання послуг) виконаних робіт до договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 , в якому зазначено , що загальна вартість робіт (надання послуг) становить 2500 грн, а також зазначено, що клієнтом здійснення авансування послуг адвоката для здійснення супроводу та контролю судової справи в системі «Електронний суд» та ін. в розмірі 500 грн, однак суду не надано квитанцію або інший відповідний документ про оплату юридичних послуг у розмірі 3000 грн., а тому вимоги позивача про відшкодування витрат за надання правової допомоги задоволенню не підлягають. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: partial