Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду 07.09.2023 року з позовною заявою до ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС», треті особи, що не заявляють самостійних вимог: приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитро Юрійович, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Головкіна Яна Вікторівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №518 від 18.02.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Я.В., про стягнення з боржника, яким є [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» заборгованості у розмірі 37\~969,41 грн., а також стягнути з Відповідача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у липні 2023 року [PERSON] отримав в телефонному додатку «Дія» постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64752238 від 09 березня 2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» заборгованості в сумі 37\~969,41 гривень, 3\~796,94 гривень виконавчого збору та 486 гривень виконавчих витрат. Зі змісту отриманої постанови про відкриття виконавчого провадження він дізнався, що виконавче провадження відкрито на підставі заяви ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» про примусове виконання Виконавчого напису №518, що виданий 18.02.2021 року Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Яною Вікторівною. Про існування вказаного Виконавчого напису позивачу не було відомо. Позивач не погоджується із виконавчим написом, оскільки він вчинений за відсутності будь-яких документів, що підтверджують безспірність такої заборгованості та наявність у ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» права вимоги. У виконавчому написі відсутні анкетній дані позивача місце народження, місце роботи, відсутній також відомості про нотаріальне посвідчення кредитного договору, про складові боргу тіло кредиту, а лише зазначені якісь відсотки, пеня та інше, також не вірно вказане прізвище. Все це свідчить про грубі помилки та недостовірну інформацію про позивача та про борг. Відтак, позивач вважає, що виконавчий напис вчинений з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих листів нотаріусами, і, як наслідок, відкрито неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису, оскільки вчинений виконавчий напис має спірний характер. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 07.09.2023 року визначено головуючого у справі - суддю Коломаренко К.А.. Ухвалою суду від 08 вересня 2023 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 15 вересня 2023 року позивачем до суду надано заяву про виправлення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду\~від 16.09.2023\~року відкрито\~провадження у\~справі;\~розгляд справи\~визначено проводити\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження без\~повідомлення сторін,\~сторонам встановлено\~строки на\~подання заяв\~по суті\~справи.\~Витребувано у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Дмитра Юрійовича (69041, м. Запоріжжя, вул. Вінтера, буд. 26, офіс 1.2) належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. винесено 09.03.2021 року постанову ВП № 64752238 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису № 518, виданого 18.02.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Яною Вікторівною про стягнення з боржника, яким є [PERSON] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» заборгованості в розмірі 37\~969,41 гривні. На виконання ухвали суду від 16.09.2023 року від приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. 13.10.2023 року (вх. №32066/23) до суду надійшли копії договору та спірного виконавчого напису нотаріуса. 24.10.2023 року засобами поштового зв`язку від відповідача ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» надійшла заява про часткове визнання позову, в якому позивач просить задовольнити позовні вимоги частково, а саме в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В своїй заяві відповідач зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», яка звільняє споживачів від сплати судового збору, існують підставі для повернення суми сплаченого судового збору позивачу з державного бюджету України і не підлягає стягненню з відповідача. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу не надано документів, які є обов`язковими для підтвердження даних витрат, а також оформлених у встановленому законом порядку підтвердження здійснення оплати. Крім того, в Акті вказано послугу - підготовка проекту трьох адвокатських запитів, вартістю 1000 гривень за 1 запит, загальна вартість 3000 гривень, проте до позовної заяви додано лише один адвокатський запит. Крім того адвокатський запит містить напис «про стягнення з [PERSON] », при цьому [PERSON] жодного відношення до Відповідача не має. Спір у даній справі не належить до категорій справ значної складності, а обсяг матеріалів не є значним, а тому заявлена сума витрат на правову допомогу не є співмірною, доведеною та обґрунтованою. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 26.10.2023 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, подана за підписом представника позивача адвоката Мартинишина П.В., в якому зазначено, що позивач наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки заява про часткове визнання позову є необґрунтованою, незаконною та такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до заяви про часткове визнання позову представник відповідача ймовірно у повні мірі не ознайомився з вимогами позовної заявою. Оскільки заперечує тільки проти стягнення грошевих коштів на оплату правової допомоги та судовий збір, тобто фактично погоджується з іншими вимогами позовної заяви в частині, що виконавчий напис не підлягає виконанню. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих надписів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили, визнано незаконним та нечинним положення правової норми щодо можливості вчинення виконавчого надпису на кредитному договорі. З документів, що надано приватному нотаріусу, можна встановити, що виконавчий надпис вчинено на підставі копії кредитного договору, який не було нотаріально посвідчено, тобто, документально доведено, що виконавчий надпис вчинено на документі, який не передбачений переліком №1172. У матеріалах виконавчого провадження відсутні посилання на той факт, на підставі якого документа виникла дана заборгованість. У Позивача відсутні будь-які взаємовідносини з ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС», у зв`язку із чим не було відомо про наявність заборгованості. ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» не надсилало Позивачу жодної вимоги про наявність невиконаного грошового зобов`язання за кредитним договором та не повідомляли про необхідність погашення такого боргу. Повідомлень від будь-яких інших фізичних чи юридичних осіб про такий борг Позивачу не надходило. Позивачу взагалі нічого не відомо про відповідну заборгованість. Жодних підтверджуючих документів правонаступництва Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» не доведено. Щодо клопотання про зменшення витрат на правову допомогу зазначає, що стороною позивача надано розрахунок витрат на правничу допомогу, а також докази сплати позивачем суми гонорару. Розмір гонорару встановлюється сторонами та є умовою договору про надання послуг (правничої допомоги). Законодавством України закріплено свободу договору, тобто сторони у договорі самостійно, на власний розсуд, зазначають всі істотні його умови. Гонорар у розмірі 10000 грн. не є завищеним, виходячи із принципів розумності, обґрунтованості обсягу робіт і звичаїв ділового обороту. Позивачу [PERSON] копія ухвали про відкриття провадження у справі направлялася поштою за зареєстрованим місцем проживання, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу суду 10.10.2023 року. Позивач у наданий судом строк та станом на день розгляду справи своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та заперечень щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, будь-яких клопотань та заяв від позивача до суду не надходило. Відповідачу - ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» копія ухвали про відкриття провадження та копія позовної заяви з додатками направлялися поштою за його місцезнаходженням, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу суду 10.10.2023 року. Відтак згідно з ч.10 ст.128 ЦПК України відповідач вважається повідомленим належним чином про розгляд справи, проте у наданий судом строк та станом на день розгляду справи відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін не скористався, заперечень щодо розгляду справи в спрощеному порядку також подано не було, будь-яких клопотань та заяв від відповідача до суду не надходило, відзиву на позовну заяву не подано. Третій особі\~-\~приватному виконавцю\~виконавчого округу\~Запорізької області\~Проценко Дмитру\~Юрійовичу копія\~ухвали про\~відкриття провадження\~та копія\~позовної заяви\~з додатками\~направлялися поштою\~за адресою\~здійснення його\~діяльності та\~було вручено\~09.10.2023\~року,\~про що\~свідчить повідомлення\~про вручення\~поштового відправлення,\~яке повернулося\~на адресу\~суду 11.10.2023\~року.\~ Відтак третя особа вважається повідомленою належним чином про розгляд справи, проте у наданий судом строк та станом на день розгляду справи своїм правом подати пояснення на позовну заяву не подавав, заперечень щодо розгляду справи в спрощеному порядку також подано не було. Третій особі\~-\~приватному нотаріусу\~Обухівського районного\~нотаріального округу\~Головкіній Яні\~Вікторівні копія\~ухвали про\~відкриття провадження\~та копія\~позовної заяви\~з додатками\~направлялися поштою\~за адресою\~здійснення її\~діяльності,\~проте на\~адресу суду\~16.10.2023\~року повернувся\~конверт з\~відміткою «адресат\~відсутній за\~вказаною адресою».\~Відтак третя особа вважається повідомленою належним чином про розгляд справи, проте у наданий судом строк та станом на день розгляду справи своїм правом подати заяви по суті справи не скористалася, пояснень на позовну заяву не подавала, заперечень щодо розгляду справи в спрощеному порядку також подано не було, будь-яких клопотань та заяв до суду не надходило. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 18.02.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Яною Вікторівною було вчинено виконавчий напис № 518 про стягнення з [PERSON] , який є божником за кредитним договором 004-07500-210213 від 21.02.2013 року, укладеним з ПАТ «Дельта Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав вимоги за кредитними договорами 2247/К від 21.05.2020 року є ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС». Строк платежу за Кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 21 травня 2020 року по 02 лютого 2021 року: 32\~778,82 гривень прострочена заборгованість за сумою кредиту; 3\~707,25 гривень прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 983,34 гривень строкова заборгованість за штрафами; за вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із Стягувача, в розмірі 500 гривень яка підлягає стягненню з Боржника на користь Стягувача. Сума заборгованості [PERSON] становить загальну суму 37\~969,41 гривень. (а.с. 15). Приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитром Юрійовичем 06.06.2023 року відкрито виконавче провадження № 64752238 про стягнення коштів з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» заборгованості в розмірі 37969,41 грн. на підставі виконавчого напису № 518, виданого 18.02.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Я.В. (а.с. 16). Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами, зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом МЮУ від 22.02.2012 року № 296/5, у якому Главою 16 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно з п. 1.1 глави 16 цього Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2 глави 16 Порядку передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (ст. 88 Закону України «Про нотаріат). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Наведена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02.07.2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) та у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 01.04.2020 року у справі № 201/15282/16-ц (провадження № 61-40796св18). За змістом оскаржуваного виконавчого напису, приватним нотаріусом констатовано про наявність заборгованості за договором про надання позики на умовах Кредитного договору №004-07500-210213 від 21.02.2013 року, період стягнення заборгованості з 21.05.2020 року по 02.02 2021 року. Як встановлено\~судом, договір про\~надання позики\~на умовах\~фінансового кредиту\~№004-07500-210213\~від 21.02.2013\~року, на підставі якого вчинено оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса, нотаріально не посвідчений (а.с. 33-39). До того ж, у оскаржуваному виконавчому написі прізвище боржника зазначено « [PERSON] », тоді як згідно із доданої позивачем до позовної заяви копії паспорту прізвище останнього « [PERSON] ». Однак, вчиняючи виконавчий напис приватний нотаріус не врахував, що постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в судовому порядку визнана незаконною та не чинною в частині, зокрема, доповнено перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Таким чином, для одержання виконавчого напису нотаріусу повинні подаватися саме нотаріально посвідчені кредитні угоди, що передбачають сплату грошових сум, в оригіналі разом з документами, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Наведене підтверджується постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, а також постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 року у справі № 910/10374/17. У пункті 83 постанови від 21.09.2021 року по справі № 910/10374/17 Велика Палата Верховного Суду зробила наступний висновок: «Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та не чинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса». Отже, нотаріус при вчиненні виконавчого напису та відповідач, звертаючись із заявою про вчинення виконавчого напису, наведені вище обставини не з`ясували. Стаття 12 ЦПК України визначає принцип змагальності цивільного судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких відомостей та доказів на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять. Таким чином, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 1 073,60 гривень за подачу даного позову, а також 536,80 за подачу заяви про забезпечення позову. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та адвокатом Мартинишиним Павлом Володимировичем було укладено договір про надання правничої допомоги № 105 від 28.08.2023 року, на підставі якого виписано Ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АР №1058580 від 05.09.2023 року (а.с.18). В позовній заяві позивачем зазначено, що сума судових, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи дорівнює 11\~610,40 грн. і складається з суми судового збору за подання позовної заяви, що сплачений позивачем, у розмірі 1 610,40 грн. та суми витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язану з розглядом справи у суді у розмірі 10 000,00 грн. Згідно положень ч. ч. 1 - 4 ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст.\~141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст.\~141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) зазначено наступне: «Положеннями статті 59\~Конституції України закріплено,\~що кожен\~має право\~на професійну\~правничу допомогу.\~Кожен є\~вільним у\~виборі захисника\~своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950\~року.\~Так у\~справі «Схід/Захід\~Альянс Лімітед»\~проти України»\~(заява\~№ 19336/04)\~зазначено,\~що заявник\~має право\~на компенсацію\~судових та\~інших витрат,\~лише якщо\~буде доведено,\~що такі\~витрати були\~фактичними і\~неминучими,\~а їхній\~розмір -\~обґрунтованим (п.\~268). У рішенні\~ЄСПЛ від\~28\~листопада 2002\~року «Лавентс\~проти Латвії»\~зазначено,\~що відшкодовуються\~лише витрати,\~які мають\~розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1\~Закону України\~від 05\~липня 2012\~року №\~5076-VI\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» (далі\~-\~Закон №\~5076-VI)\~договір про\~надання правової\~допомоги -\~домовленість,\~за якою\~одна сторона\~(адвокат,\~адвокатське бюро,\~адвокатське об`єднання)\~зобов`язується\~здійснити захист,\~представництво або\~надати інші\~види правової\~допомоги другій\~стороні (клієнту)\~на умовах\~і в\~порядку,\~що визначені\~договором,\~а клієнт\~зобов`язується\~оплатити надання\~правової допомоги\~та фактичні\~витрати,\~необхідні для\~виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1\~Закону №\~5076-VI встановлено,\~що представництво\~-\~вид адвокатської\~діяльності,\~що полягає\~в забезпеченні\~реалізації прав\~і обов`язків\~клієнта в\~цивільному,\~господарському,\~адміністративному та\~конституційному судочинстві,\~в інших\~державних органах,\~перед фізичними\~та юридичними\~особами,\~прав і\~обов`язків\~потерпілого під\~час розгляду\~справ про\~адміністративні правопорушення,\~а також\~прав і\~обов`язків\~потерпілого,\~цивільного відповідача\~у кримінальному\~провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19\~Закону №\~5076-VI видами\~адвокатської діяльності,\~зокрема,\~є:\~надання правової\~інформації,\~консультацій і\~роз`яснень\~з правових\~питань,\~правовий супровід\~діяльності юридичних\~і фізичних\~осіб,\~органів державної\~влади,\~органів місцевого\~самоврядування,\~держави; складення\~заяв,\~скарг,\~процесуальних та\~інших документів\~правового характеру; представництво\~інтересів фізичних\~і юридичних\~осіб у\~судах під\~час здійснення\~цивільного,\~господарського,\~адміністративного та\~конституційного судочинства,\~а також\~в інших\~державних органах,\~перед фізичними\~та юридичними\~особами. Разом із\~тим,\~чинне цивільно-процесуальне\~законодавство визначило\~критерії,\~які слід\~застосовувати при\~визначенні розміру\~витрат на\~правничу допомогу. За змістом статті 137\~ЦПК України витрати,\~пов`язані\~з правничою\~допомогою адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави. За результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами. Для цілей\~розподілу судових\~витрат:\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану\~зі справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою;\~розмір суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги,\~встановлюється згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги на\~підставі відповідних\~доказів,\~які підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат. Для визначення\~розміру витрат\~на правничу\~допомогу з\~метою розподілу\~судових витрат\~учасник справи\~подає детальний\~опис робіт\~(наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги. Розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із:\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг);\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг);\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт;\~ціною позову\~та (або)\~значенням справи\~для сторони,\~в тому\~числі впливом\~вирішення справи\~на репутацію\~сторони або\~публічним інтересом\~до справи. У разі\~недотримання вимог\~частини четвертої\~цієї статті\~суд може,\~за клопотанням\~іншої сторони,\~зменшити розмір\~витрат на\~правничу допомогу,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами. Обов`язок\~доведення неспівмірності\~витрат покладається\~на сторону,\~яка заявляє\~клопотання про\~зменшення витрат\~на оплату\~правничої допомоги\~адвоката,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141\~ЦПК України при\~вирішенні питання\~про розподіл\~судових витрат\~суд враховує:\~чи пов`язані\~ці витрати\~з розглядом\~справи;\~чи є\~розмір таких\~витрат обґрунтованим\~та пропорційним\~до предмета\~спору з\~урахуванням ціни\~позову,\~значення справи\~для сторін,\~в тому\~числі чи\~міг результат\~її вирішення\~вплинути на\~репутацію сторони\~або чи\~викликала справа\~публічний інтерес;\~поведінку сторони\~під час\~розгляду справи,\~що призвела\~до затягування\~розгляду справи,\~зокрема,\~подання стороною\~явно необґрунтованих\~заяв і\~клопотань,\~безпідставне твердження\~або заперечення\~стороною певних\~обставин,\~які мають\~значення для\~справи,\~безпідставне завищення\~позивачем позовних\~вимог тощо;\~дії сторони\~щодо досудового\~вирішення спору\~та щодо\~врегулювання спору\~мирним шляхом\~під час\~розгляду справи,\~стадію розгляду\~справи,\~на якій\~такі дії\~вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141\~ЦПК України розмір\~витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків \~тощо).\~Такі докази\~подаються до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі або\~протягом п`яти\~днів після\~ухвалення рішення\~суду за\~умови,\~що до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі сторона\~зробила про\~це відповідну\~заяву.\~У разі\~неподання відповідних\~доказів протягом\~встановленого строку\~така заява\~залишається без\~розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено\~такі критерії\~визначення та\~розподілу судових\~витрат:\~1)\~їх дійсність;\~2)\~необхідність;\~3)\~розумність їх\~розміру,\~з урахуванням\~складності справи\~та фінансового\~стану учасників\~справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем\~принципово по\~новому визначено\~роль суду\~у позовному\~провадженні,\~а саме:\~як арбітра,\~що надає\~оцінку тим\~доказам та\~доводам,\~що наводяться\~сторонами у\~справі,\~та не\~може діяти\~на користь\~будь-якої\~із сторін,\~що не\~відповідатиме основним\~принципам цивільного\~судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2\~ЦПК України основними\~засадами (принципами)\~цивільного судочинства\~є,\~зокрема,\~верховенство права;\~повага до\~честі і\~гідності,\~рівність усіх\~учасників судового\~процесу перед\~законом та\~судом;\~змагальність сторін;\~диспозитивність;\~пропорційність;\~відшкодування судових\~витрат сторони,\~на користь\~якої ухвалене\~судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13\~ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України,\~законами України,\~міжнародними договорами,\~згода на\~обов`язковість\~яких надана\~Верховною Радою\~України,\~застосовує інші\~правові акти,\~враховує завдання\~цивільного судочинства,\~забезпечення розумного\~балансу між\~приватними й\~публічними інтересами,\~особливості предмета\~спору та\~ціну позову,\~складність справи,\~її значення\~для сторін\~та час,\~необхідний для\~розгляду справи,\~покладення доведення\~обставин,\~які мають\~значення для\~справи,\~саме сторонами,\~права яких\~є рівними,\~як і\~покладення саме\~на кожну\~сторону ризик\~настання наслідків,\~пов`язаних\~із вчиненням\~чи не\~вчиненням нею\~процесуальних дій\~та з\~урахуванням меж\~заявлених вимог\~та заперечень\~та обсягу\~поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто,\~саме зацікавлена\~сторона має\~вчинити певні\~дії,\~спрямовані на\~відшкодування з\~іншої сторони\~витрат на\~професійну правничу\~допомогу,\~а інша\~сторона має\~право на\~відповідні заперечення\~проти таких\~вимог,\~що виключає\~ініціативу суду\~з приводу\~відшкодування витрат\~на професійну\~правничу допомогу\~одній із\~сторін без\~відповідних дій\~з боку\~такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81\~ЦПК України кожна\~сторона повинна\~довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України,\~відповідно до\~яких саме\~на іншу\~сторону покладено\~обов`язок\~обґрунтування наявність\~підстав для\~зменшення розміру\~витрат на\~правничу допомогу,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами,\~а також\~обов`язок\~доведення їх\~неспівмірності. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18 та інших». Суд враховує, що відповідно до ч. 1, 3 ст.\~134\~ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. До позовної заяви представником позивача додано копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР №1058580 від 05.09.2023 року на підставі договору про надання правової допомоги №105 від 28.08.2023 року (а.с. 18), додаткову угоду до Договору надання правової допомоги від 05.09.2023 року (а.с. 21) та акт приймання-передачі наданих послуг згідно договору від 28.08.2023 року (а.с. 20). Відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт від 28.08.2023 року адвокат надав, а клієнт прийняв наступні послуги: 1) визначення завдання адвоката та переговори з Клієнтом (вартість послуги 1000 гривень, кількість часу 2 години, загальна вартість 2000 гривень); 2) вивчення нормативно-правових актів та судової практики (вартість послуги 1000 гривень, кількість часу 2 години, загальна вартість 2000 гривень); 3) підготовка проекту адвокатських запитів (вартість послуги 1000,00 гривень, кількість запитів 3, загальна вартість 3000 гривень); 4) підготовка проекту цивільного позову, у тому числі обговорення проекту позову з Клієнтом, внесення виправлень та доповнень за бажанням клієнта (вартість послуги 1000 гривень, кількість часу 2 години, загальна вартість 2000 гривень); 5) додаткові витрати на правничу допомогу адвоката під час розгляду позовної заяви у розмірі орієнтовно 1000 гривень. Витрати на правничу допомогу, сплачені за підготовку трьох адвокатських запитів підлягають стягненню частково, оскільки матеріали справи містять лише один адвокатський запит, вартістю 1000,00 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача (а.с.14). Послуга з вивчення нормативно-правових актів та судової практики є похідною послуги з підготовки проекту цивільного позову, а тому також не підлягає стягненню з відповідача. Крім того, позовна заява про визнання виконавчого напису є категорією справи незначної складності зі сталою судовою практикою, а тому тривалість визначення завдання адвоката та переговори з клієнтом в 2 години, суд вважає значно завищеною. Суд бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. У постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19 вказано, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Крім того, судом враховується, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст.\~43\~Конституції України (відповідна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі № 910/15191/19). Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст.\~30\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, провадження № 12-14гс22). У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (див. постанову Верховного Суду від 12.01.2023 у справі № 910/8342/21). Разом з тим, суд враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (див. постанову Верховного Суду від 30.01.2023 № 910/7032/17). Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). У додатковій постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved