Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

19.09.2023 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягувати на її користь аліменти з відповідача [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі по 3000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначила, що під час шлюбу з відповідачем у них народилася дочка [PERSON] , яка знаходиться на її утриманні, оскільки відповідач належної матеріальної допомоги не надає. Вказує, що практично припинили сімейні відносини з відповідачем, вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. На даний час працює в місцевому дитячому садочку та отримує 2/3 частини мінімальної заробітної плати і на такі кошти їй важко одній утримувати дитину, забезпечувати її одягом, харчами тощо. Натомість відповідач інших утриманців немає, є фізично здоровим та працездатним, має неофіційні періодичні доходи від торгівлі свіжою м`ясопродукцією, тому може сплачувати аліменти в розмірі 3000 грн щомісячно. Оскільки добровільної згоди з приводу надання матеріального утримання на дитину між ними не досягнуто, змушена звернутися до суду з даним позовом. 21.09.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощено позовного провадження, призначено перше судове засідання, визначено сторонам строки вчинення процесуальних дій. 02.10.2023 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав частково, не заперечив проти стягнення з нього 2000 грн щомісячно аліментів на утримання дочки [PERSON] . Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач у письмовій заяві позовні вимоги підтримала, які просила задовольнити. Відповідач у письмовій заяві позовні вимоги визнав частково згідно поданого відзиву на позовну заяву. Зясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вона обгрунтовуються, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення за наступних підстав. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Як встановлено,\~батьками \~неповнолітньої [PERSON] ,\~ \~ [INFO] ,\~ є\~сторони у\~справі,\~ [PERSON] \~та \~ [PERSON] /а.с.3./. Дитина [PERSON] проживає з матір`ю, позивачем у справі, що відповідачем не оспорюється. Також, встановлено, що після припинення сімейних відносин та спільного проживання дочка [PERSON] перебуває на утриманні позивача, на спростування чого відповідачем не надано доказів. Так, позивач посилається у позові на те, що дитина потребує належного та достатнього матеріального утримання в рівних частинах як від матері так і від батька, який не надає її належного матеріального утримання, хоча таку змогу має. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення закріплене в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. За змістом\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3\~ст. 181 СК України). В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, вони зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Відповідно до\~ст. 12, 81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, суду надано не було. Надані відповідачем копія військового квитка з відміткою Обмежено придатний та копія комп`ютерної томографії попереково-крижового відділу хребта не є беззаперечними доказами його непрацездатності. Отже будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй дитині судом не встановлено. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить достатнє її утримання. Отже, як вбачається з матеріалів справи, відповідач взмозі сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини, зокрема не заперечує проти того, що має нерегулярний дохід від реалізації домашньої продукції. Однак відповідач не приймає достатньої участь в матеріальному утриманні своєї дочки, на спростування чого останнім не було подано доказів. Посилання відповідача на ті обставини, що він належним чином приймає участь у матеріальному забезпеченню дитини не знайшли свого підтвердження, зокрема у справі відсутні будь-які докази надання відповідачем матеріальної допомоги своїй дитині. Разом з цим, суд враховує ту обставину, що дитина проживає з матір`ю, а тому весь тягар по її щоденному утриманні та забезпеченні лежить саме на позивачу. Тому суд, враховуючи, також, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, передбачений Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», актуальну і\~дійсну потребу\~дитини,\~ дійшов\~висновку,\~що \~відповідач спроможний\~сплачувати аліменти\~в розмірі\~3000\~грн.\~щомісячно,\~що буде\~відповідати \~як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів. Саме такий розмір буде справедливим та відповідати рівності обов`язку батьків утримувати свою дитину, зможе в повній мірі забезпечити належні умови утримання та проживання дитини. Відповідно до ч.1 ст. 79 , ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання (пред`явлення) позовної заяви. У відповідності до вимог п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі у межах суми платежу за один місяць. Судовий збір згідно вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягнення з відповідача на користь держави.

Outcome: approved