Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з даним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з жовтня 2005 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] , який вони зареєстрували у виконкомі Баланівської сільської ради Бершадського району Вінницької області. За час перебування у шлюбі у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] , батьком якої є та записаний відповідач, який не заперечує свого батьківства відносно доньки. Оскільки, їхнє спільне сімейне життя не склалося, з серпня 2009 року вони перестали проживати спільно, їхні шлюбні відносини припинилися і 13.04.2010 року шлюб між ними у встановленому законом порядку було розірвано. Із часу розірвання шлюбу донька [PERSON] проживає біля неї і знаходиться повністю на її утриманні. Оскільки, після розірвання шлюбу із відповідачем у 2010 році не було досягнуто згоди про участь відповідача щодо утримання та виховання спільної неповнолітньої доньки [PERSON] , вона вимушена була звернутися із позовною заявою до суду про стягнення аліментів. Згідно рішення Бершадського районного суду Вінницької області із відповідача по справі [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття, починаючи з 25.07.2018 року. Після розірвання шлюбу із відповідачем, з серпня 2010 року вона почала проживати в цивільному шлюбі із [PERSON] , а 24.08.2015 року вони офіційно зареєстрували шлюб. Зараз вони з [PERSON] проживають разом і чоловік повністю допомагає їй займатися вихованням та утриманням доньки. Відповідач абсолютно ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною взагалі. Тобто, відповідач, покладених законом обов`язків на батьків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової посильної трудової, або будь якої іншої участі в житті доньки. Всі питання щодо виховання дитини, вирішуються нею та її чоловіком [PERSON] , без будь-якої участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному їхньому утриманні. Згідно рішення Бершадського районного суду відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки. Після винесення рішення суду відповідач деякий час сплачував аліменти на утримання дитини. Однак, такі аліменти сплачувались не в повному обсязі та нерегулярно. Сума заборгованості по виплаті аліментів станом на липень 2023 року складає більше 40000 (сорока тисяч) грн., що підтверджується відповідною довідкою державної виконавчої служби. Їй відомо, що відповідач на даний час має нову сім`ю. Протягом останніх років він з донькою не спілкується взагалі, що свідчить про те, що він свідомо ухиляється від виховання та утримання своєї дитини. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, вона оцінює як ухилення відповідача від виховання дочки, свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. У зв`язку з тим, що відповідач, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, вона змушена звернутися з позовом до суду про позбавлення його батьківських прав стосовно їхнього неповнолітньої дочки. Позивач, [PERSON] в судове засідання не явилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просить справу слухати у її відсутність. Відповідач, [PERSON] , також в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник третьої особи - Смакоус Ж.Л., в судове засідання не явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Рішення у справі просить прийняти на розсуд суду. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що з жовтня 2005 року сторони перебували у шлюбі, який вони зареєстрували у виконкомі Баланівської сільської ради Бершадського району Вінницької області. За час перебування у шлюбі у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] , батьком якої є та записаний в свідоцтві про народження дитини відповідач [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] . З серпня 2009 року сторони перестали проживати спільно, їхні шлюбні відносини припинилися. 13.04.2010 року шлюб між ними у встановленому законом порядку було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] . Згідно рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 09.08.2018 року із відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття, починаючи з 25.07.2018 року. Позивачка стверджує, що після винесення рішення суду, відповідач деякий час сплачував аліменти на утримання дитини. Однак, сплачував їх не в повному обсязі та нерегулярно. Сума заборгованості по виплаті аліментів станом на липень 2023 року складає більше 40000 (сорока тисяч) грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по ВП № [NUMBER]. Після розірвання шлюбу із відповідачем, з серпня 2010 року позивачка проживала в цивільному шлюбі із [PERSON] , і [PERSON] повністю допомагає їй займатися вихованням та утриманням доньки [PERSON] . 24.08.2015 року вони офіційно зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] . Також позивачка стверджує, що відповідач ніяким чином не піклується про дочку [PERSON] , не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною взагалі. Тобто, відповідач, покладених на нього законом обов`язків батька не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової посильної трудової, або будь якої іншої участі в житті доньки. Всі питання щодо виховання дитини, вирішуються позивачкою та її чоловіком [PERSON] , без будь-якої участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному їхньому утриманні. Дані обставини відповідачем не спростовані, заперечення не надані. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст.4 ЦПК України). Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Дослідивши усі докази, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні сімейні правовідносини щодо здійснення батьківських прав та обов`язків відповідача відносно його неповнолітньої дочки. Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, які не суперечать один одному та підтверджують доводи позивача, суд вважає встановленим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своєї дитини, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст. 164 ч.1 п. 2 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтуванням ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст.164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень п.15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Під час розгляду справи судом встановлено саме свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками та винну поведінку відповідача по відношенню до неповнолітньої дочки, яка проявляється в небажанні відповідача виконувати свій батьківський обов`язок щодо утримання та виховання дитини, про що свідчить відсутність інтересу до життя доньки, її здоров`я та розвитку, не забезпечення будь-якими продуктами харчування, одягом, засобами гігієни, тощо. У діях відповідача проявляється саме винна та пасивна поведінка по відношенню до дочки [PERSON] , не приймається будь-яких дій щодо спілкування із дитиною. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. ВС в постанові від 24.10.2018 по справі № 761/2855/17 вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Враховуючи вище зазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дочки, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останньому положення ст.169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Крім того, суд приймає до уваги позицію відповідача, який позов визнав у повному обсязі. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд повно, всебічно та об`єктивно оцінивши обставини справи, дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, законними, а тому відповідача належить позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] . Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача судового збору та витрат на правничу допомогу адвоката, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.1 ч. 2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч. 3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), акт приймання-передачі виконаних робіт, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином, для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Проте, позивачем не надано на підтвердження понесених нею витрат на професійну правничу допомогу жодних доказів (договору про надання правничої допомоги, з якого можна встановити розмір гонорару, визначеного сторонами, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, акту приймання-передачі виконаних робіт та документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, зокрема квитанцію про сплату коштів). За таких обставин, суд вважає недоцільним стягнення з відповідача на користь позивача витрат за надання правничої допомоги. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір в розмірі 1073,60 грн.. З огляду на викладене, необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн..

Outcome: approved