Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28.04.2012 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2012 року народження, та [PERSON] , 2019 року народження, які проживають з відповідачем. Шлюбні відносини між ними не склалися через відсутність взаєморозуміння, втратили почуття любові та поваги один до одного, шлюбні відносини фактично припинені з 2022 року, спільного господарства не ведуть. Таким чином, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, визнала позовні вимоги, строк на примирення просила не надавати. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані в силу ст.81\~ЦПК України докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, так як відносини у родині вже не підлягають збереженню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 28.04.2012 року, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 98. Під час шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Частинами 3, 4 ст.\~56\~СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.\~110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. ст.\~206\~ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, сторони не ведуть спільне господарство, шлюб між сторонами фактично розпався, а сім`я носить формальний характер. Враховуючи зазначені норми права та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~142\~ЦПК України та ч. 3 ст.\~7\~Закону України\~«Про судовий\~збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн., тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 50 відсотків судового збору, що становить 536,80 грн., інші 50 відсотків сплаченого судового збору повернути позивачу з державного бюджету На підставі викладеного,

Outcome: approved