Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що перебуваючи у шлюбі із відповідачем, він 14.11.2005 уклав договір купівлі-продажу (з розстрочкою платежу) житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що вищенаведений житловий будинок він придбав за кошти, які йому належали особисто на праві особистої приватної власності до укладення шлюбу. Факт придбання будинку за власні кошти позивач обгрунтовує наступним. 15.01.1998 року у присутності адвоката [PERSON] він уклав договір позики грошових коштів з своїм батьком [PERSON] . Згідно з розписки, котра підписана у присутності свідка [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , він передав належні йому на праві приватної власності грошові кошти у сумі 40\~000 (сорок тисяч доларів США), а [PERSON] їх прийняв, для будівництва власного будинку. На підтвердження виконання договору позики адвокатом [PERSON] було складено текст розписки, яку [PERSON] написав власноручно і підписав. Оригінал даної розписки зберігається у позивача, оскільки дане грошове зобов`язання ще не виконано у повному обсязі. За договором позики, [PERSON] зобов`язався повернути позичені грошові кошти на вимогу позивача, про що було зазначено у розписці. 14.11.2005 року позивач уклав договір купівлі-продажу (з розстрочкою платежу) житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Продаж нерухомого майна за домовленістю сторін вчинявся за 179\~550 (сто сімдесят дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят гривень), що по комерційному курсу на 14.11.2005 року становило 35\~000 доларів США. Продаж житлового будинку вчинявся за 169\~290 (сто шістдесят дев`ять двісті дев`яносто) гривень, що по комерційному курсу на 14.11.2005 року становило 33\~000 доларів США. Продаж хліва, льоха з шийкою та колодязя вчинявся відповідно до 5130 (п`ять тисяч сто тридцять) гривень, 2565 (дві тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень, 2565 (дві тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень, що по комерційному курсу на 14.11.2005 року становило хлів - 1000 (одна тисяча) доларів США, льох з шийкою -500 (п`ятсот) доларів США, колодязь-500 (п`ятсот) доларів США. Для укладення договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (в теперішній час м. Володимир) позивач звернуся до [PERSON] з проханням повернути йому особисті кошти, які він надавав [PERSON] 15.01.1998 року згідно з розписки від 15.01.1998 року. Оскільки [PERSON] не мав достатньої суми коштів станом на 14.11.2005 року, тому вони домовились про наступний порядок повернення позивачу особистих коштів: за договором купівлі-продажу (з розстрочкою платежу) житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , 14.11.2005 року [PERSON] оплатив продавцю 10\~000 доларів США. Зазначає, що вищенаведену суму він зарахував [PERSON] у користь часткового погашення боргу за договором позики коштів від 15.01.1998 року, про що він написав розписку у присутності адвоката [PERSON] . Кошти безпосередньо продавцю передав [PERSON] у присутності адвоката Пилипюка Г.В. Тобто, 14.11.2005 року [PERSON] було сплачено 51\~300 гривень, що по комерційному курсу на 14.11.2005 року становило 10\~000 доларів США за договором купівлі-продажу (з розстрочкою платежу) житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Дані кошти були повернуті позивачу [PERSON] в рахунок часткового погашення боргу за договором позики коштів від 15.01.1998 року, які належали позивачу на праві особистої власності та були сплачені за договором купівлі-продажу (з розстрочкою платежу) житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Щодо повернення наступної суми особистих коштів позивача, то останній зазначає, що оскільки у [PERSON] не було достатньої суми, а тому було погодженно із [PERSON] , що позивач укладає Кредитний договір № 489/310 від 21 грудня 2005 року, за яким у позивача виникло зобов`язання по поверненню в повному обсязі отриманих кредитних коштів на суму 127\~000, 00 (сто двадцять сім тисяч гривень 00 коп). Між позивачем та [PERSON] була усна домовленість, що всі платежі по вищенаведеному Кредитному договору № 489/310 від 21 грудня 2005 року буде здійснювати [PERSON] , виконуючи таким чином своє боргове зобов`язання від 15.01.1998 року перед позивачем, фактично повертаючи йому особисті кошти. Що у подальшому і було вчинено [PERSON] . Також адвокатом Пилипюк Г.В. було складено текст розписки про часткове погашення боргу за договором позики коштів від 15.01.1998 року з графіком повернення коштів, за яким, у день коли боржник [PERSON] повертав кошти, позивач ставив відмітку про дату повернення, суму і власний підпис. Відповідно до довідки АТ «УКРСИББАНК» протягом 2006-2017 років було виконано у повному обсязі умови Кредитного договору № 489/310 від 21 грудня 2005 року. Для виконання умов Кредитного договору № 489/310 від 21 грудня 2005 року позивач отримував від [PERSON] грошові кошти, які останній сплачував позивачу в рахунок повернення боргу за договором позики від 15.01.1998 року, про що позивачем власноручно вносилися дані у графік повернення коштів. Частину коштів [PERSON] передавав позивачу, але були випадки коли він вносив кошти у банк самостійно, після чого позивач ставив відмітку про повернення коштів в рахунок погашення боргу за договором позики від 15.12.1998 року. 08 грудня 2017 року позивач власноручно написав і підписав розписку про те, що протягом 2006-2017 років [PERSON] повернув йому 26\~220 доларів США. Станом на 08.12.2017 року сума боргу за договором позики від 15.01.1998 року становила 3780 доларів США, про що [PERSON] написав розписку від 08.12.2017 року, якою підтвердив суму боргу та зобов`язався повернути борг до 01.09.2022 року. 01.08.2019 року [PERSON] повернув 1000 доларів США. 15.01.2021 року [PERSON] повернув 2000 доларів США, про що позивачем були написані розписки про отримання коштів. Сума боргу станом на 01 вересня 2022 року становила 780 доларів США. Оскільки [PERSON] не повернув всю суму боргу, а тому він звернувся до суду із позовом про стягнення боргу за договором позики. Відповідно до рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 09 грудня 2022 року позов задоволено та ухвалено стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] 780\~доларів США (сімсот вісімдесят) доларів США. Позивач зазначає, що оскільки житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] , був придбаний за його особисті кошти, які належали йому на праві приватної власності до укладення шлюбу з відповідачем, а тому він є його особистою приватною власністю. Оскільки право\~приватної власності\~на земельну\~ділянку площею\~0,\~1\~га для\~будівництва та\~обслуговування житлового\~будинку,\~господарських будівель\~і споруд\~з кадастровим\~номером 0710200000:01:002:7450,\~яка знаходиться\~по [ADDRESS] \~він отримав\~на підставі\~безоплатної передачі\~земельної ділянки\~із земель\~комунальної власності\~(приватизація) у 2005 р, тобто не в період з 8 лютого 2011 року по 12 червня 2012 року включно, а тому вона є його особистою власністю. Також зазначає, що в період шлюбу із відповідачем, вони придбали автомобіль марки «OPEL MOVANO», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіль марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER», 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , котрі є спільним сумісний майном пожружжя. Враховуючи, що автомобіль є річ неподільна, а тому позивач просить виділити відповідачу у власність автомобіль марки «OPEL MOVANO», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Оскільки автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] був мною відчужений згідно з договору купівлі-продажу у 2022 році, а тому він просить виділити йому у власність даний транспортний засіб. Беручи до уваги, що вартість вищенаведених автомобілів різна, а тому вважає за необхідне сплатити відповідачу різницю вартості автомобіля марки «OPEL MOVANO», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Позивач просить визнати за ним право особистої приватної власності на житловий будинок, який знаходиться у [ADDRESS] . Визнати за\~ним право\~особистої приватної\~власності на земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 0710200000:01:002:7450, яка знаходиться у [ADDRESS] . Виділити у\~його власність автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Виділити у власність [PERSON] автомобіль марки «OPEL MOVANO», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Стягнути із нього на користь [PERSON] 38 462, 48 грн (тридцять вісім тисяч чотириста шістдесят дві гривні 48 копійок), компенсації різниці вартості між вартістю автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіля «OPEL MOVANO», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . В судове засідання позивач та його представник подали заяву в якій просять позов задовольнити, розгляд справи проводити у їхній відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, не подавала заяв про відкладення розгляду справи, не повідомляла про поважні причини неприбуття, а тому розгляд справи проводиться за її відсутності. У поданій заяві від 15.05.2023 відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Дослідивши та оцінивши письмові докази в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 14.07.1998 перебували у зареєстрованому шлюбі, котрий розірвано рішенням Володимир-Волинського міського суду від 14.12.2021. Із договору купівлі-продажу від 14.11.2005 вбачається, що [PERSON] перебуваючи у шлюбі з [PERSON] , придбав житловий будинок з надвірними будівлями у [ADDRESS] . Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно підтверджується, що право власності на це будинковолодіння зареєстроване за [PERSON] , на підставі вищенаведеного договору купівлі-продажу. Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ВЛ №035956 від 16.12.2005, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0, 1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 0710200000:01:002:7450, яка знаходиться по [ADDRESS] . Із Державного акта вбачається, що право власності на цю земельну ділянку [PERSON] набув на підставі рішення Володимир-Волинської міської ради від 16.12.2005 р. №24/7, яким було безоплатно передано земельну ділянку позивачу (приватизація). Також в період перебування сторін у шлюбі ними було придбано автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіль марки «OPEL MOVANO», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Застосовані норми права та мотиви суду. Відповідно до ч.3 \~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується\~статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Пунтк 3 ч.1 ст. 57 СК України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Отже, придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам собою факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності. Позивач обгрунтовує вимогу про визнання житлового будинку його особистою власністю тим, що цей житловий будинок придбаний ним у період шлюбу з відповідачем, однак за його особисті кошти. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. \~ \~ \~ \~На підтвердження придбання спірного житлового будинку за особисті кошти позивача, останній надав суду боргові розписки від 15.01.1998, від 14.11.2005, 08.12.2017, 01.08.2019, 15.01.2021, рішення суду про стягнення боргу за договором позики. \~ \~ \~ \~Із дослідженої\~судом розписки від 15.01.1998 вбачається, що [PERSON] взяв у борг у позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 40000 доларів США на будівництво будинку, які зобов`язався повернути на вимогу. Розписка складена рукописом в присутності адвоката та свідків, а також підписана [PERSON] . Із розписки від 08.12.2017 вбачається, що впродовж 2006-2017 років [PERSON] повернув [PERSON] 36220 доларів США, про що були зроблені відповідні відмітки у розписці. [PERSON] зобов`язався повернути борг у сумі 3780 доларів США до 01.09.2022. Відповідно до розписки від 01 серпня 2019 року [PERSON] повернув позивачу ще 1000 доларів США, а 15.01.2021 року ще 2000 доларів США. Усі зазначені розписки складені рукописом та підписані [PERSON] . Судом встановлено, що станом на 01.09.2022 року сума боргу по борговій розписці становила 780 доларів США. \~ \~ \~ \~Оскільки [PERSON] добровільно не повертав борг в сумі 780 доларів США, а тому позивач звернувся в суд із позовом про стягнення боргу за договором позики. \~ \~ \~ \~Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 09.12.2022 позов задоволено та ухвалено стягнути із [PERSON] в користь [PERSON] 780 доларів США боргу за договором позики. \~ \~ \~ \~Рішенням суду, котре набрало законної сили, встановлено, що [PERSON] 15.01.1998 позичив [PERSON] особисті кошти в сумі 40\~000 доларів США, котрі останній повертав [PERSON] протягом 2005-2017 років. \~ \~ \~ \~Дане рішення підтверджує, що позивач до реєстрації шлюбу із відповідачем дійсно мав особисті кошти у розмірі 40\~000 доларів США. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини,\~встановлені рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~у якій\~беруть участь\~ті самі\~особи або\~особа,\~щодо якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. \~ \~ \~ \~Оскільки вищенаведені обставини встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, та не спростовані відповідачем, а тому не підлягають доказуванню при розгляді цього позову. \~ \~ \~ \~За таких обставин, суд прийшов до висновку, що спірний житловий будинок по [ADDRESS] був придбаний у період шлюбу сторін, однак за особисті кошти [PERSON] , а тому є його особистою власністю. \~ \~ \~ \~Щодо вимоги про визнання земельної ділянки особистою власністю позивача, то суд прийшов до висновку, що така вимога є доведеною, законною і підлягає задоволенню з таких підстав. Земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, лише у період з 8 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно, вважається спільною сумісною власністю подружжя. У інших випадках таке майно належить до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду. Відповідне положення міститься у\~постанові КЦС ВС від 12 серпня 2020 року у справі № 626/4/17. Аналогічний висновок зроблений в постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 1311/832/12 (провадження № 61-6409св18), від 12 листопада 2018 року в справі № 753/6139/14-ц (провадження № 61-27342св18) і від 12 червня 2019 року в справі № 409/1959/15-ц (провадження № 61-14257св18). Отже, якщо земельна ділянка була приватизована в інший період, ніж з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року, вона\~є особистою власністю\~особи, яка її приватизувала (незалежно від перебування у шлюбі). Оскільки право власності на земельну ділянку позивач набув у 2005 на підставі рішення органу місцевого самоврядування про безоплатну передачу земельної ділянки (приватизація), а тому вона є особистою власністю позивача. Також судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі, ними було придбано автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіль марки «OPEL MOVANO», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Оскільки ці транспортні засоби придбано у шлюбі за спільні кошти, а не за особисті кошти одного з подружжя, а тому відповідно до ст. 60 СК України вони належать позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Беручи до уваги, що транспортні засоби є неподільними речами, а тому з урахуванням норми ст. 71 СК України, суд прийшов до висновку, що їх потрібно присудити кожному із подружжя, виділивши у власніть позивача та відповідача по одному транспортному засобу із стягненням різниці у вартості автомобілів. Судом встановлено, що автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] на підставі договору купівлі-продажу відчужений позивачем у 2022. Кошти від відчуження даного майна отримав позивач. Відповідач, як співвласник майна, не отримувала коштів від його продажу. Оскільки автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] був відчужений позивачем, а тому суд дійшов висновку, що даний автомобіль необхідно виділити позивачу, а відповідачу виділити автомобіль марки «OPEL MOVANO», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Враховуючи, що різниця у вартості даних автомобілів становить 38 462, 48 грн, а тому необхідно стягнути із позивача на користь відповідача 38\~462,48 грн компенсацію різниці вартості автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіля «OPEL MOVANO», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Оцінивщи всі докази в сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обгрунтованими, доведеними, не спростовані відповідачем належними, допустимими доказами, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved