Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

У травні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі по тексту ГУ ПФУ в Чернігівській області), в якому просила: - визнати незаконним та скасувати наказ № 103-к від 14.04.2023 про її звільнення; - поновити її на роботі в управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області (далі по тексту - управління ВД ФССУ в Чернігівській області, Управління) на посаді головного спеціаліста відділу аналізу та контролю за використанням роботодавцями коштів Фонду з 19 квітня 2023 року; - стягнути з ГУ ПФУ в Чернігівській області, як правонаступника Управління ВД ФССУ в Чернігівській області, на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення (19.04.2023) до дня винесення судового рішення; - стягнути з ГУ ПФУ в Чернігівській області судові витрати за надання правничої допомоги. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона з 01.08.2017 перебувала в трудових відносинах з управлінням ВД ФССУ в Чернігівській області, з 01.04.2019 працювала на посаді головного спеціаліста відділу аналізу та контролю за використанням роботодавцями коштів Фонду. З 01.01.2023 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 21.09.2022 № 2620 (далі - Закон № 2620), яким викладено в новій редакції Закон «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», де у п. 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» вказано «Припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.» Зазначала, що 17.01.2023 їй вручено Попередження за підписом голови комісії з реорганізації Управління про наступне звільнення з 18.04.2023, з яким вона не погодилася із посиланням на те, що дане попередження суперечить вимогам п. 2 Розділу VII Закону № 2620 від 21.09.2022 та п. 1 постанови КМУ № 1442 від 27.12.2022. 01.02.2023 первинна організація профспілки управління ВД ФССУ в Чернігівській області у відповідь на подання голови комісії з реорганізації Управління заперечила та не дала згоду на розірвання трудових договорів з працівниками Управління за скороченням. 14.04.2023 наказом управління ВД ФССУ в Чернігівській області № 103-к позивачку звільнено 18.04.2023 з посади головного спеціаліста відділу аналізу та контролю за використанням роботодавцями коштів Фонду головного спеціаліста відділу аналізу та контролю за використанням роботодавцями коштів Фонду у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Уважала, що оскільки відбулася реорганізації юридичної особи (приєднання) з переходом всіх прав та обов`язків до нової, іншої юридичної особи правонаступника, в даному випадку Пенсійного фонду України, в силу вимог ст. 36 КЗпП України, були наявні підстави для її переведення до відповідача. Однак відповідач не вчинив дій щодо продовження дії трудового договору з нею, не запропонував їй вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, тобто порушив її трудові права. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.05.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. 12.06.2023 року представник відповідача подав письмовий відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що з 01.01.2023 набрав чинності Закон України від 21.09.2022 № 2620-ІХ Про внесення змін до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, яким Закон України від 23.09.1999 № 1105- XIV Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування викладено в новій редакції. Пунктом 2 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1105 (в редакції Закону №2620, що діє з 01.01.2023) передбачено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Таким чином, законодавцем в особі Верховної Ради України прийнято рішення про припинення ФСС України, а тому, як наслідок, виникли законні підстави для проведення заходів з реорганізації ФСС України. 14.04.2023 управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області видано наказ № 103-к Про звільнення [PERSON] . Як вбачається з преамбули вказаного наказу, звільненння відбулося у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КзпП України. Відповідно до частини шостої статті 36 КзпП у разі зміни роботодавця, а також у разі їх реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи роботодавця можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40). Отже, рішення про припинення трудового договору з працівником на підстав пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП у випадку реорганізації юридичної особи без скорочення чисельності або штату працівників суперечить вимогам, встановленим частиною шостою статті 36 КзпП. Законодавством не передбачено переведення працівника посада якого скорочується та на якого поширюється дія законодавства про працю, на посаду державної служби в державному органі. Зважаючи на законність наказу № 103-к від 14.04.2023, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку є безпідставнами та необгрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. 21.06.2023 представник позивача подав письмову відповідь на відзив в якому зазначила, що з приводу поновлення позивача та тій самій посаді або рівнозначній посаді, то, незважаючи на те, що КЗпП України не містить такого визначення, а це визначення взято з Закону України "Про державну службу", в даному випадку допустимо використання аналогії закону, оскільки під час поновлення позивача на роботі в підприємстві-правонаступнику вже буде проходити поцедура прийняття особи на державну службу, якщо така посада буде посадою державної служби, і поняття рівнозначна посада вже буде застосовуватись відповідачем, не виходячи за межі його повноважень, передбачених ч.2 ст.19 Конституції України. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України від 12.05.2015 № 389-УІІІ "Про правовий режим воєнного стану" у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад. Разом з тим, прийнявши рішення про припинення ФСС України, законодавець не передбачив спеціального механізму переведння даних працівників. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала. Позивач подавала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Судом встановлено, що з 01.01.2023 набрав чинності Закон України від 21.09.2022 № 2620-ІХ Про внесення змін до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 2620), яким Закон України від 23.09.1999 № 1105- XIV Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Закон № 1105) викладено в новій редакції. Пунктом 2 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1105 (в редакції Закону №2620, що діє з 01.01.2023) передбачено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Таким чином, законодавцем в особі Верховної Ради України прийнято рішення про припинення ФСС України, а тому, як наслідок, виникли законні підстави для проведення заходів з реорганізації ФСС України. Рішення про припинення ФСС України, прийняте Верховною Радою України є чинним та у встановленому порядку неконституційним не визнавалося. Пунктом 12 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1105 Верховна Рада України зобов`язала Кабінет Міністрів України: - забезпечити передачу коштів Фонду соціального страхування України до Пенсійного фонду України; - привести нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; - забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом; - забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону; - забезпечити набрання чинності нормативно-правовими актами, зазначеними у підпунктах 2-4 цього пункту, одночасно з набранням чинності цим Законом тощо. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 № 442 Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (далі - Постанова № 1442), зокрема: - утворено комісію з реорганізації ФСС України та комісію з реорганізації управлінь виконавчої дирекції ФСС України (далі - управління ВД ФСС України); - установлено, що до голови комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України переходять повноваження щодо управління справами Фонду та управлінь ВД ФСС України на період до завершення їх реорганізації; - зобов`язано голову комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України здійснити заходи з припинення Фонду та управлінь ВД ФСС України у чотиримісячний строк з дня набрання чинності Законом № 2620. 16 січня 2023 року на виконання п. 2 Розділу VII Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2022 року № 1442 Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України головою комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України [PERSON] видано наказ № 9-ОД «Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, пунктом 1 якого передбачено скоротити увесь штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві, з 18.04.2023. 16 січня 2023 року на виконання п. 2 Розділу VII Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2022 року № 1442 Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, на підставі наказу голови комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України №9-ОД від 16.01.2023 Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, головою комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області Мазко О.В. видано: - наказ Про попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області про наступне їх вивільнення №15-к; - наказ Про скорочення чисельності та штату працівників відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області» №16-к. Пунктом 1 наказу Про скорочення чисельності та штату працівників відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області» №16-к від 16.01.2023 передбачено скоротити штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області, з 18.04.2023, відповідно до переліку. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21.04.2023 року, у справі №751/1214/23 в задоволенні позову про визнання незаконним та скасувати наказ голови комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України [PERSON] «Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» від 16.01.2023 №9-ОД, відмовлено. Постановою Чернігіввського апеляційного суду від 27.07.2023 рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21.04.2023 року залишено без змін. 17 січня 2023 року [PERSON] вручено попередження про наступне звільнення № 11-07/108/13 за підписом голови з реорганізації Управління [PERSON] , в якому повідомлено, що з 18.04.2023 посада, яку обіймає позивачка буде скорочена. Зазначено, що оскільки скороченню підлягає весь штат та чисельність працівників ВДФССУ, інша робота у ВД ФССУ їй не пропонується. Також повідомлено, що ні законодавством про працю, ні законодавством, що регулює порядок призначення на посади державної служби, не передбачено можливості переведення працівника, який працює за трудовим договором, на посаду державної служби до органу, приєднання до якого здійснюється внаслідок реорганізації. 01 лютого 2023 року голова первинної профспілкової організації управління ВД ФССУ в Чернігівській області надала відповідь на подання голови комісії з реорганізації управління ВД ФССУ в Чернігівській області, де зазначила, що дане подання суперечить вимогам п. 2 розділу VII Закону України Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 21.09.2022 №2620-ІХ та п. 1 постанови КМУ «Питання припинення ФССУ та управлінь ВД ФССУ» від 27.12.2022 №1442. Профспілкова організація згоду на звільнення працівників управління та його відділень не надала. Наказом управління ВД ФССУ в Чернігівській області № 103-к від 14.04.2023 [PERSON] звільнено 18.04.2023 з посади головного спеціаліста відділу аналізу та контролю за використанням роботодавцями коштів Фонду управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 8). Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 2 статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Статтею 43 Конституції України гарантовано, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією з гарантій забезпечення прав громадян на працю є правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 5-1 КЗпП України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі по тексту - КЗпП України) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Верховний Суд в постанові від 05.10.2020 у справі №451/1028/18 зазначив, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини шостої статті 36 КЗпП у разі зміни роботодавця, а також у разі їх реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи роботодавця можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40). Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників), але він не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. У пункті а частини 2 статті 9 Конвенції Міжнародної організації праці про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року визначено, що тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавці. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Згідно до частини 2 пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при реорганізації підприємства або його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. Отже, навіть при реорганізації підприємства допускається звільнення працівників, проте обов`язковою умовою для цього є скорочення чисельності або штату працівників. У справі встановлено, що законодавцем в особі Верховної Ради України з 01 січня 2023 року припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України. При цьому відбулось скорочення усього штату та усієї чисельності працівників, визначених штатними розписами ВД ФССУ та управлінь ВД ФССУ в областях та м. Києві з 18.04.2023, у тому числі й посади, яку обіймала позивачка. Про наступне вивільнення позивачку попереджено більше ніж за 2 місяці, тобто у визначений законом строк. Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що при звільненні [PERSON] дотримані норми трудового законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про державну службу» (Закон № 889) державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби. Посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону (п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 889). Згідно із частинами першою та другою статті 21 Закону № 889 вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом. Прийнявши рішення про припинення ФСС України, законодавець не передбачив спеціального механізму переведення працівників ФСС України, на яких поширюється законодавство про працю, на посади державної служби в Пенсійному фонді України чи його територіальних управліннях. Частиною 5 статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад. Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування. Судом установлено, що [PERSON] не подавала до Головного управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області заяви та необхідних документів для вирішення питання про призначення її на вакантні посади, а переведення її як працівника ФСС України, на якого поширюється законодавство про працю, на посаду державної служби Управлінні, суперечите вищезазначеним вимогам діючого законодавства. Одночасно зважаючи на законність наказу № 103-к від 14.04.2023, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку з відповідача є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed