Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даною позовною заявою, в якій просить суд про зняття арешту з 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що на праві приватної власності позивачу належить двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] (1/3 частина відповідно до договору дарування від 25.10.2000 року, 1/3 частина відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.03.2023 року, 1/3 частина згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, виданим Відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної Ради м. Києва від 28.12.1998 року). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №1361944, у відомостях з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження 07.10.2004 року (П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою) та 04.11.2004 року (Першою київською державною нотаріальною конторою) на 1/3 частину квартири, адреса: [ADDRESS] . Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, датою виникнення арешту на 1/3 частину квартири є обтяження арешту нерухомого майна - постанова б/н 02.02.2001 року відділу державної виконавчої служби у Ватутінському районі, яку винесено на підставі виконавчого листа, виданого 30.03.2000 року Ватутінським районним судом м. Києва, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 3 327 грн. Отже, вказане обтяження виникло коли [PERSON] не була власником 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , а позивач не була стороною (учасником) справи про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 3327 грн. Крім того, [INFO] [PERSON] померла. Отримати на даний час інформацію щодо виконавчих проваджень у Ватутінському ВДВС, де боржником була [PERSON] , неможливо. У 2001 році в м. Києві була проведене адміністративна реформа, в ході якої з 14 районів були утворені 10 і на базі Ватутінського району було утворено Деснянський район. Згідно із листом Деснянського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) від 19.06.2023 р. №14242-3 перевіркою даних, що містяться в автоматизованій системі виконавчих проваджень, встановлено відсутність записів щодо наявності виконавчих документів про стягнення з [PERSON] . Оскільки виконавчі провадження до введення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень «ВП-Виконавець», який почав діяти з 2007 року, формувалися виключно на паперових носіях, надати інформацію щодо обтяження відповідно до постанови про арешт б/н від 02.02.2001 року ВДВС у Ватутінському районі м. Києва відносно [PERSON] не виявляється можливим. Отже, накладений арешт на 1/3 частину належної позивачу квартири не дає їй можливості вільно розпоряджатись своєю власністю, а тому виникла необхідність звертатись до суду з вказаною позовною заявою. Ухвалою суду від 29.06.2023 року вказану позовну заяву було залишено без руху. Позивачу було надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Ухвалою суду від 04.07.2023 року відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 18 липня 2023 року від Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м.Київ) на адресу суду надійшли письмові пояснення, в яких просили відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви у повному обсязі. 20 липня 2023 року відП`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори, надійшов лист з проханням проводити слухання справи за відсутності їх представника та прийняти рішення згідно чинного законодавства. 24 липня 2023 року від Першої Київської державної нотаріальної контори, надійшов лист з проханням слухати справу без представника нотаріальної контори та прийняти рішення згідно діючого законодавства України. 03.08.2023 року від Центрального Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м.Київ) на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив суд відмовити у задоволені позову, оскільки вважають, що вони не є належними відповідачами по вказаній справі. 11.08.2023 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій просила позовну заяву задовольнити. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, надали до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення. Суд вважає можливим розглянути спір на підставі наявних матеріалів справи у відсутність сторін. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов до такого висновку. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 2 ст. 77, ст.ст. 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №1361944, у відомостях з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження 07.10.2004 року П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою та 04.11.2004 року Першою київською державною нотаріальною конторою на 1/3 частину квартири, адреса: [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 23 грудня 1998 року, виданого Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної Ради за розпорядженням (наказом) від 23.12.1998 р. №8385, зареєстрованого Бюро технічної інвентаризації в м. Києві 12.01.1999 року за р.№3399, квартира [ADDRESS] , на праві спільної (сумісної або часткової) приватної власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях. Згідно копії договору дарування 1/3 частини квартири від 25.10.2000 року, посвідченого Прядко Т.А., державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №5-2567, гр. [PERSON] , подарила гр. [PERSON] 1/3 частину квартири [ADDRESS] . 10 жовтня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] , було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Після укладення шлюбу дівоче прізвище « [PERSON] » було змінено на « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Виконавчим комітетом Макіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, а/з №64. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.03.2023 року, виданого [PERSON] , державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі №3-109 на підставі заповіту, посвідченого П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою 30 січня 2015 року, зареєстрованого у реєстрі за №2-63, спадкоємицею зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1937 року народження, який помер [INFO] , є його дочка - [PERSON] Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло. Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, датою виникнення арешту на 1/3 частини квартири є обтяження арешту нерухомого майна - постанова б/н 02.02.2001 року відділу державної виконавчої служби у Ватутінському районі, яку винесено на підставі виконавчого листа, виданого 30.03.2000 року Ватутінським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 3 327 грн. Згідно із листом Деснянського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) від 19.06.2023 р. №14242-3 перевіркою даних, що містяться в автоматизованій системі виконавчих проваджень, встановлено відсутність записів щодо наявності виконавчих документів про стягнення з [PERSON] . Оскільки виконавчі провадження до введення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень «ВП-Виконавець», який почав діяти з 2007 року, формувалися виключно на паперових носіях, надати інформацію щодо обтяження відповідно до постанови про арешт б/н від 02.02.2001 року ВДВС у Ватутінському районі м. Києва відносно [PERSON] не виявляється можливим. Отже, накладений арешт на 1/3 частину належної позивачу квартири не дає їй можливості вільно розпоряджатись своєю власністю. Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї ж статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим, зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Накладений арешт позбавляє можливості позивача вільно володіти, користуватись та розпоряджатись власним майном. На підставі наведеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилався сторона позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які впливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд, з метою забезпечення в повній мірі захисту прав, свобод та інтересів позивача, дійшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved