Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , 3-я особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування позову зазначено, що « [INFO] позивача - [PERSON] та у відповідача - [PERSON] народився спільний син - [PERSON] , про що 08.05.2015 Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №156, видано Свідоцтво про народження серії [NUMBER] . В зареєстрованому шлюбі позивач [PERSON] та [PERSON] не перебувають. Зазначає, що з відповідачкою [PERSON] вони проживали лише впродовж 2015 року. На даний час вони не проживають разом, спільне господарство ми не ведуть. Спільна дитина [PERSON] проживає разом зі позивачем [PERSON] .. Звертає увагу суду на те, що спільне життя з відповідачем не склалося з причини відсутності взаєморозуміння між ними, відмінності поглядів на сімейні відносини і сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Втрачено всі фізичні та духовні зв`язки між ними. На даний момент мають окремий бюджет, шлюб існує формально. Збереження сім`ї неможливо, і суперечить інтересам позивача та інтересам спільної дитини. Відповідачка [PERSON] на даний час з ними не проживає, не виконує своїх батьківських прав по утриманню, вихованню своєї дитини. Крім того зазначає, що [PERSON] раніше була засуджена: - 06.10.2009 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. ч. 2, 3 ст. 311. ч. 4 ст. 321 КК України до 3-х років 6-ти місяців позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, звільненням від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку на 2 роки; - 06.12.2010 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя до покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.; - 23.05.2011 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 309, 71 КК України до 3-х років 8-ми місяців позбавлення волі; - 24.11.2011 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. ч. 1, 2 ст 185, ст. ст. 70 ч. 1, 70 ч. 4 КК України до 3-х років 9-ти місяців позбавлення волі. Звільнена 16.06.2014 році на підставі ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.06.2014 року згідно ст.7 Закону України «Про амністію у 2014 році»; - 05.10.2016 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 2-х років позбавлення волі, із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, звільненням від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку на 2 роки. Крім того, [PERSON] неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУАП. Зазначає. що відповідачка [PERSON] веде асоціальний спосіб життя, постійно вживає алкогольні напої, та можливо, інші сильнодіючі речовини. Перебувала на обліку у Наркологічному диспансері. Відповідачка багато разів повідомляла позивача, що дитина їй не потрібна та вона відмовляється від нього. Зазначає, що він проживає разом з сином за адресою: [ADDRESS] . В цій квартирі повністю облаштована кімната для дитини зі всіма необхідними речами: ліжко, стіл, стільці, шафа, шкільні приладдя та таке інше. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між позивачем [PERSON] та сином склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. За його сприянням сину вчасно проведені профілактичні щеплення, проводились регулярні амбулаторні огляди, стан здоров`я задовільний. [PERSON] участі в цій сфері життя дитини не приймає. Крім того зазначає, що спиртні напої він не вживає, за місцем проживання характеризується позитивно, до адміністративної або кримінальної відповідальності він не притягався, не перебуває та не перебував на обліку в наркологічному або психіатричному диспансері, добре відноситься до дитини. За весь час з моменту народження дитини відповідачка [PERSON] поводила себе зухвало, належної уваги дитині не приділяла. Відповідачка не підтримує контакту, не цікавиться життям дитини, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні, фінансово не допомагає сину. Відповідачка [PERSON] в період сумісного проживання створювала конфліктні ситуації з позивачем. Зазначає, що на даний час він працюю на Станції технічного обслуговування у м. Запоріжжі по вулиці Матросова та отримує певний дохід. Спільна дитина, [PERSON] , « [INFO] , навчається у 2-Г класі у Запорізькому колегіумі № 98 Запорізької міської ради Запорізької області, має позитивну характеристику. На підставі вищевикладеного просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] ( [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) у відношенні малолітньої дитини - [PERSON] , « [INFO] . Зобов`язати Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району надати до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] ( [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) у відношенні малолітньої дитини - [PERSON] , « [INFO] . Стягнути з [PERSON] ( [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , « [INFO] , в розмірі частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дати подання даної позовної заяви і до повноліття дитини. Стягнути з [PERSON] ( [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) понесені судові витрати у відповідності до ст. ст. 141, 142 Цивільно-процесуального кодексу України. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2022 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 03.03.2023 року на 10 год. 30 хв. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2023 року справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач та його представник не з`явились. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Позов просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. З позовом згодна. У судове засідання представник орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району надала заяву про розгляд справи без фіксації технічними засобами. Просить прийти рішення на розсуд суду. У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до ст. ст. 2, 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Враховуючи той факт, що право на справедливіш суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення. Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави- учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany). За змістом ст. 55, 64, 124 Конституції України право на судовий захист гарантується та забезпечується. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі ст. 64 Конституції України не може бути обмежений. Цей принцип знайшов своє відображення і в рішенні Конституційного суду № 9-зп від 25.12.1997 року. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Під захистом розуміються дії уповноваженої особи, діяльність юрисдикційних органів та осіб, які у передбаченому законом порядку зобов`язані вжити заходів до поновлення порушеного, оспорюваного чи невизнаного права. Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до ст. 16 ЦК України, може бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до статей 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно частини 1 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позов підтверджується доказами, вивченим та оголошеними в судовому засіданні а саме: -копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 08.05.2005 року; -копією паспорта та ІПН [PERSON] ; -копією довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] № 2301-5001328222 від 25.04.2022 року; -копією довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] № 2301-5001328711 від 25.04.2022 року; -копіями вироків відносно [PERSON] -копією характеристики [PERSON] , яка надана директором Запорізької гімназії № 98 Закутною І.; -копією виписки із медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] , яка надана лікарем КНП «ЦПМСД № 10» [PERSON] -висновком органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відповідно до якого зазначено, що орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, ухвалюючи рішення, суд бере до уваги позицію відповідача, яка не заперечує, щодо позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнення з неї аліментів на його утримання. Оцінюючи здобуті в судовому засіданні докази, в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Крім цього, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] у розмірі частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов про стягнення аліментів був поданий 24.10.2022 року, а тому, за правилами ст. 191 СК України, саме з цього часу необхідно стягувати аліменти. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved