Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

В липні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «Місто для людей Миколаїв», відповідно до якого просить суд: визнати протиправним та недійсним договір № 1/349 від 16.07.2018 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком [ADDRESS] з моменту початку надання послуг з управління багатоквартирним будинком за вказаною адресою, а саме з 1 вересня 2018 року (пункт 31 договору №\~1/349 від 16.07.2018); зобов`язати відповідача відновити в повному обсязі, та відповідно до вимог чинного законодавства, відсутній пакет технічної документації на будинок за вказаною адресою. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалась на те, що вважає конкурс з призначення управителя багатоквартирних будинків м. Миколаєві, оголошений Миколаївською міською радою та переможцем якого оголошено відповідача ТОВ «Місто для людей Миколаїв», таким, що не відбувся. Системні порушення чинного законодавства з боку конкурсної комісії з призначення управителя, а також відповідача у частині встановлення економічно необґрунтованої ціни за послуги, можуть призвести до незаконного (шахрайським шляхом) заволодіння та присвоєння коштів отримувачів послуг, в тому числі позивача. Зазначає, що ДЖКГ перевищив свої повноваження к організатора конкурсу, та безпідставно виконав повноваження вищестоящого органу місцевого самоврядування, а саме виконавчого комітету ММР. Позивач посилалась на те, що факт безпідставного укладення договорів на обслуговування багатоквартирних будинків з відповідачем, в т.ч. з утримання житлового будинку [ADDRESS] , підтверджується рішенням Миколаївської міської ради від 19.07.2018 № 40/200. Зокрема у вказаному рішенні зазначено, що оскаржуваний договір підписано неуповноваженою особою з найгрубішим порушенням діючого законодавства, що, на переконання позивача, є достатньої підставою для визнання такого договору недійсним. Протиправність поведінки відповідача, на переконання позивача, полягає у цілком свідомих та численних порушеннях законодавства під час оформлення і підписання Договору № 1/349, яке відбулося всупереч та не у спосіб, передбачений законодавством. Зокрема зазначає про цілком свідоме оформлення тексту договору за формою, яка не відповідає формі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 № 712 «Про затвердження Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком та Типового договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком». Також позивач посилається на порушення чинного законодавства відсутність технічної документації на багатоквартирні будинки та документів на прибудинкові території, наявність яких є обов`язковою умовою при формуванні справедливих тарифів на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. [PERSON] вважає, що переліченими обставинами порушені її права, як споживача послуг, а також право на отримання послуги за економічно обґрунтованим тарифом. Позивач вважає, що зміст оскаржуваного правочину суперечить діючим актам цивільного законодавства, не був вчиненим за вільного волевиявлення учасників правочину та укладений у формі, яка не встановлена законом. Посилаючись на наведені обставини та на право отримання якісного обслуговування спільної власності мешканців будинку за економічно обґрунтованими тарифами, позивач звернулась до суду за захистом свого порушеного права, як споживач послуг відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.07.2023 позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.07.2023, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено її розгляд у підготовчому судовому засіданні. 07.08.2023 від представника відповідача ТОВ «Місто для людей Миколаїв» на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач спростовує обставини, викладені у позові, та просить застосувати до позовної заяви [PERSON] термін позовної давності, в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Свої заперечення проти позову представник відповідача обґрунтовує тим, що позовні вимоги [PERSON] , аналогічні заявленим у даній справі, неодноразово розглядались у інших справах, та аргументам позивача судами вже було надано правову оцінку щодо їх безпідставності. Вважає, що обставини, встановлені такими судовими рішеннями, є преюдиційними, та окремої оцінки при розгляді даної справи не потребують. Окремо представник відповідача зауважувала на ту обставину, що позивачем не залучено до участі у справі всіх співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] , що є порушенням вимог законодавства. Також представник відповідача просила суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Місто для людей Миколаїв» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12\~000,00\~грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повному обсязі, просила позов задовольнити. Проти стягнення з неї на користь ТОВ «Місто для людей Миколаїв» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12\~000,00 грн. заперечувала. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, від неї 30.10.2023 надійшла заява про розгляд справи без її участі, в задоволенні позову просила відмовити та застосувати до позову [PERSON] строки позовної давності. Також, раніше приймаючи участь у судових засіданнях, просила стягнути з [PERSON] користь ТОВ «Місто для людей Миколаїв» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12\~000,00 грн. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, а також оглянувши матеріали цивільних справ № 489/440/22, № 489/2736/22, № 489/1372/23, №\~489/782/23, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] з 22.07.2020 на підставі свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.02.2022 (а.с. 90). За результатами конкурсу, проведеного виконавчим комітетом Миколаївської міської ради на підставі наказу Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради від 13.07.2018 № 96 «Про призначення управителів багатоквартирних будинків міста Миколаєва» управителем багатоквартирих будинків, які входили до складу об`єкту конкурсу, серед яких будинок [ADDRESS] , було визначено ТОВ «Місто для людей Миколаїв». 16.07.2018 між ТОВ «Місто для людей Миколаїв» (далі - управитель) та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] в особі заступника директора департаменту ЖКГ Миколаївської міської ради начальника управління житлового господарства Рєпіна О.В. (далі - співвласники), було укладено договір № 1/349 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком (а.с. 42 - 49). За умовами цього договору управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору (далі - Договір № 1/349). Пунктом 10 Договору № 1/349 сторони визначили, що ціна послуги з управління становить 5,94 грн (в тому числі ПДВ) на місяць за 1 кв. метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку. В подальшому рішенням загальних зборів співвласників будинку [ADDRESS] від 30.08.2019 управителем багатоквартирного будинку визначено ТОВ «Місто для людей Миколаїв» з 01.09.2019 за ціною управління 4,00 грн. за 1 кв. метр. Цими ж зборами обрано уповноважену особу [PERSON] , яка від імені співвласників має право на укладення, внесення змін та розірвання договору з управителем. Згідно з Договором про надання послуги з управління багатоквартирним будинком № 123 від 01.09.2019, укладеним між ТОВ «Місто для людей Миколаїв» та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] в особі уповноваженої Ястреби Т.А., що діє на підставі протоколу загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку від 30.08.2019, управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору (а.с. 50 - 58). За умовами пункту 10 Договору № 123 ціна послуги з управління становить 4,00\~грн. (в тому числі податок на додану вартість, якщо управитель є його платником) на місяць за 1 кв. метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку та включає: витрати на утримання будинку та прибудинкової території, поточний ремонт та оплата послуг щодо енергопостачання спільного майна будинку в розмірі 3,83 грн. відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території (далі - кошторис витрат), що містяться у додатку 4 до цього договору; винагороду управителю в розмірі 0,17 грн. на місяць. Судом також\~встановлено,\~що на\~розгляді в\~Ленінському районному\~суді міста\~Миколаєва перебувала\~справа №\~489/440/22\~за позовом\~ [PERSON] \~до ТОВ\~«Місто для\~людей Миколаїв»,\~третьої особи,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору\~громадська\~організація «Городянин\~Миколаєва», про визнання економічно необґрунтованою та скасування ціни на послугу з управління багатоквартирним будинком. Рішенням вказаного суду від 14.09.2022, залишеним в силі постановою Миколаївського апеляційного суду від 22.11.2022, в задоволенні позову [PERSON] було відмовлено. Із судового рішення апеляційної інстанції встановлено, що в жовтні 2018 року Миколаївська міська рада звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради (далі - Департамент ЖКГ), Конкурсної комісії з призначення управителя багатоквартирних будинків м. Миколаєва (далі - Конкурсна комісія), третя особа ТОВ\~«Місто для людей Миколаїв», у якому просила: - встановити відсутність компетенції (повноважень) Департаменту ЖКГ на прийняття рішення про призначення управителя багатоквартирних будинків м. Миколаєва та укладення договорів з переможцем конкурсу, оформлених наказом Департаменту ЖКГ від 13.07.2018 № 96 «Про призначення управителів багатоквартирних будинків міста Миколаєва»; - визнати протиправними рішення та дії конкурсної комісії з призначення управителя багатоквартирних будинків м. Миколаєва, створеної наказом Департаменту ЖКГ від 01.07.2017 № 77 та скасувати протоколи засідання Конкурсної комісії від 12.07.2018 № 4 і від 13.07.2018 № 5; - визнати протиправним і скасувати наказ Департаменту ЖКГ від 13.07.2018 у №\~96 «Про призначення управителів багатоквартирних будинків міста Миколаєва». Миколаївський окружний адміністративний суд по справі № 400/2509/18 рішенням від 17.12.2018 адміністративний позов задовольнив частково. Проте, п`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 11.04.2019 скасував зазначене судове рішення першої інстанції та ухвалив нове, яким у задоволенні позову відмовив повністю. При цьому суд апеляційної інстанції виходив з того, що при ухваленні спірного рішення про призначення управителів багатоквартирних будинків м.\~Миколаєва Департамент ЖКГ діяв у межах повноважень, наданих законами України, оскільки такий орган створений Миколаївською міською радою, як виконавчий орган цієї ради, який уповноважений на забезпечення відповідних заходів з управління об`єктами житлово-комунального господарства, забезпечення їх утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг, у тому числі з організації конкурсу у сфері управління багатоквартирним будинком та призначення управителя за певних умов. 05.12.2019 суд касаційної інстанції залишив постанову п`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.04.2019 без змін. При вирішенні спору суд виходить з наступного правового регулювання. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Як встановлено судом, позивач є власником квартири [ADDRESS] з 22.07.2020 та споживачем послуг, що надає відповідач. Позивач вважає, що укладення оскаржуваного договору № 1/349 здійснено без дотримання вимог діючого законодавства, аналізу технічного стану будинку та прибудинкової території, а його умови не відповідають типовому договору, наслідком чого в сукупності є недійсність такого договору. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частиною третьою статті 215 ЦК України). Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Відповідно до частини першої статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. Відповідно до частин першої, третьої статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною першою статті 48\~ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача). Згідно зі статтею 51\~ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача. Статтею 175\~ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. У постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц Велика Палата ВС вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач [PERSON] просила суд визнати протиправним та недійсним договір № 1/349 від 16.07.2018, що був укладений між ТОВ\~«Місто для людей Миколаїв» та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою [ADDRESS] , в особі уповноваженої особи виконавчого органу відповідної місцевої ради заступника директора департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради начальника управління житлового господарства Рєпіна О.В.; зобов`язати відповідача відновити в повному обсязі та відповідно до вимог чинного законодавства відсутній пакет технічної документації на будинок за вказаною адресою. За такого формулювання позовних вимог особами, питання про права та обов`язки яких вирішується судом у розглядуваній справі є насамперед сторони оспорюваного правочину - ТОВ «Місто для людей Миколаїв» та співвласники багатоквартирного будинку. Згідно зі статтею 11\~Закону України\~«Про особливості\~здійснення права\~власності у\~багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. Умови договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком повинні відповідати умовам типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Істотними умовами договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком є: 1) перелік послуг; 2) вимоги до якості послуг; 3) права і обов`язки сторін; 4)\~відповідальність сторін за порушення договору; 5) ціна послуг; 6) порядок оплати послуг; 7) порядок і умови внесення змін до договору; 8) строк дії договору, порядок і умови продовження дії та розірвання договору. Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком є обов`язковим для виконання всіма співвласниками. Враховуючи викладене, заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків співвласників багатоквартирного будинку. У підготовчому судовому засіданні судом було роз`яснено позивачу [PERSON] її право про залучення до участі у справі в якості співвідповідачів співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] . Натомість співвласники багатоквартирного будинку до участі у справі не залучені, а позивач заяв чи клопотань про їх залучення в якості співвідповідачів не заявляв, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Висновки суду по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог мають бути зроблені за належного суб`єктного складу її учасників. Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі №761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Представник ТОВ «Місто для людей Миколаїв» у відзиві на позов вказував, що з огляду на предмет та підстави позову, співвласники багатоквартирного будинку повинні брати участь у справі в якості співвідповідачів. За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити, підставою для відмови у задоволенні позову є неналежний суб`єктний склад учасників справи. Крім того, судом при постановленні рішення враховано наступне. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 № 712 затверджені Правила надання послуги з управління багатоквартирним будинком та Типовий договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. Презумпція правомірності правочину закріплена у статті 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний відповідно до закону судом недійсним. У випадку, якщо особа, яка не є стороною договору, проте вважає, що її права або інтереси порушені умовами укладеного договору, належним способом захисту суб`єктивних прав такої особи, буде вимога про визнання недійсним умов договору, що порушує її права. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Визначення управителя та ціни послуги з управління багатоквартирним будинком здійснюється відповідно до пункту 5 статті 13 Закону України\~«Про особливості\~здійснення права\~власності у\~багатоквартирному будинку» за результатами конкурсу виконавчого органу місцевої ради. За частиною другою статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціна\~з управління\~багатоквартирним будинком\~протягом строку\~дії договору\~управління може\~змінюватися виключно\~за погодженням\~сторін з\~підстав та\~в порядку,\~визначених таким\~договором. Отже, закон не передбачає принцип сталості раніше визначеної ціни послуги, сформованої на конкурсній основі. За матеріалами справи, ціна за послугу з управління багатоквартирним будинком по [ADDRESS] була визначена на підставі конкурсу та в подальшому змінена в сторону зменшення самими співвласниками багатоквартирного будинку, які крім іншого, рішенням загальних зборів управляючою компанією обрали ТОВ\~«Місто для людей Миколаїв», закріпивши це в Договорі №123, що відповідає положенням законів України «Про житлово-комунальні послуги» та «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Умови оскаржуваного\~договору не\~суперечить істотним\~умовам договору,\~передбаченим статтею\~11\~Закону України\~«Про особливості\~здійснення права\~власності у\~багатоквартирному будинку»,\~статтею 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Типовому договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 №\~712. Щодо відсутності технічної документації на житловий будинок [ADDRESS] , що на переконання [PERSON] могло вплинути на економічну обґрунтованість ціни послуги з управління багатоквартирним будинком, суд вважає, що відсутність такої документації не є підставою для визнання оскаржуваного договору недійсним. Відсутність документації не перешкоджає укладенню договору на управління багатоквартирним будинком, що прямо випливає з аналізу пункту 8 Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затверджених постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 05.09.2018\~№ 712,\~де зазначено,\~що у разі покладення співвласниками обов`язку щодо виготовлення (відновлення) відсутньої документації на управителя такі витрати відшкодовуються співвласниками в порядку та на умовах, що погоджуються управителем та співвласниками. За таких обставин, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем порушення її прав оскаржуваним договором, який містить\~всі істотні\~умови договору,\~передбачені законодавством\~на момент\~його укладення,\~та укладений\~відповідно до\~законодавства,\~тому відсутні підстави для визнання договору протиправним і недійсним з підстав, вказаних позивачем. Відсутні підстави і для задоволення вимоги про зобов`язання відповідача відновити в повному обсязі та відповідно до вимог чинного законодавства відсутній пакет технічної документації на будинок, оскільки, як вказано вище, відновлення такої документації, відповідно до Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 № 712, може здійснюватись управителем з відшкодовуванням витрат співвласниками в порядку та на умовах, що погоджуються управителем та співвласниками. Доказів того, що співвласники зверталися до відповідача із відповідною вимогою та погодили порядок відшкодування витрат на відновлення (виготовлення) документації на будинок позивачем не надано. Враховуючи викладені обставини в сукупності, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Оскільки суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, заявлених позивачем до відповідача у спорі, а суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову по суті, доводи, викладені у відзиві відповідача стосовно застосування судом позовної давності, судом не перевіряються. Представником відповідача ТОВ «Місто для людей Миколаїв» заявлено клопотання про стягнення з позивача витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу, в розмірі 12 000,00 грн., проти чого позивач заперечувала. 30.10.2023 [PERSON] звернулась до суду з заявою, згідно якої просить вжити заходів реагування та впливу відносно посадових осіб організатора конкурсу (Департаменту ЖКГ ММР), а також членів конкурсної комісії та відповідача, які допустили порушення вимог законодавства, з метою недопущення таких випадків в майбутньому та постановити окрему ухвалу, яку направити до правоохоронних органів з метою притягнення до відповідальності осіб, винних в порушенні чинного законодавства. Також у даній заяві [PERSON] просить суд вжити заходів реагування та впливу відносно адвоката [PERSON] яка допустила порушення вимог законодавства, порушення Присяги адвоката України та систематичного порушення правил адвокатської етики, з метою недопущення таких випадків в майбутньому та постановити окрему ухвалу, яку направити до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури для накладення на [PERSON] дисциплінарного стягнення та до правоохоронних органів. У частині п`ятій статті 262\~ЦПК України передбачено, що в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення. Результат аналізу частини першої статті 262\~ЦПК України дає підстави для висновку, що суд постановляє окрему ухвалу лише тоді, якщо встановить порушення певним органом чи іншою особою вимог законодавства або недоліки в їхній діяльності під час вирішення спору. Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2019 у справі №\~800/500/16 зазначено, що окрема ухвала суду є процесуальним засобом необхідного належного реагування (судового впливу) на порушення законності, а також на причини та умови, що цьому сприяли, які виявлені ним саме під час судового розгляду, постановлення такої ухвали є правом, а не обов`язком суду. В судовому засіданні не встановлено достатніх підстав та аргументів для постановлення окремої ухвали відносно посадових осіб організатора конкурсу -Департаменту ЖКГ ММР, а також членів конкурсної комісії та відповідача, обставини, вказані позивачем в заяві від 30.10.2023, не є предметом дослідження судом під час розгляду даної позовної заяви. Також не встановлено достатніх підстав для постановлення окремої ухвали відносно представника відповідача адвоката Рябець Г.Я., оскільки викладені останньою у письмових заявах заперечення проти позову та доводів позивача не вказують на зловживання процесуальними правами та правами адвоката. Не встановлено судом і достатніх даних для висновку про наявність порушень законодавства, які містять ознаки кримінального правопорушення, а тому підстави для задоволення заяв позивача про постановлення окремих ухвал відсутні. При цьому суд зазначає, що позивач не позбавлена права самостійно звернутись до правоохоронних органів з відповідною заявою про вчинені, на її думку, кримінальні правопорушення. На підтвердження несення таких витрат представник відповідача надала: договір-доручення про надання правничої допомоги від 05.10.2022, укладений між адвокатом Рябець Г.Я. та ТОВ «Місто для людей Миколаїв», строк дії якого до 31.12.2024; додаткову угоду № 2 від 31.07.2023, відповідно до якої сторони погодили, що вартість однієї години роботи адвоката у цивільній справі № 489/3936/23 складає 1 500,00 грн.; акт приймання-передачі виконаної роботи від 22.10.2023, з детальним описом наданої адвокатом послуги із зазначенням витрачених годин та ціни послуги 12 000,00 грн.; квитанцією до прибуткового касового ордеру № б/н від 22.08.2023 про прийняття адвокатом Рябець Г.Я. від ТОВ «Місто для людей Миколаїв» 12 000,00 грн. плати згідно договору від 05.10.2022; копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю;ордер на надання правничої (правової) допомоги № 1094796. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України). Згідно з положенням пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи викладене, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Враховуючи складність справи, характер наданих адвокатом послуг, а також критерій розумності розміру понесених стороною витрат та їх пов`язаності із розглядом справи, суд вважає достатнім розміром понесених відповідачем витрат на правничу допомогу 2\~000,00\~грн., які підлягають стягненню з позивача на корись відповідача. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору бо є особою з інвалідністю другої групи, витрати щодо судового збору підлягають віднесенню на рахунок держави.

Outcome: approved