Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] подала до суду позов про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.09.2006 [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб. Від шлюбу сторони мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження дитини серія [NUMBER] від 09.07.2013. Позивачка наголошує, що спільне життя з відповідачем не склалось, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.04.2015, шлюб було розірвано, з того часу відповідач жодним чином не виконує своїх батьківських обов`язків та не приймає жодної участі в житті дочки - [PERSON] . Просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] по відношенню до доньки [PERSON] . Судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21.06.2023, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в загальному порядку. Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Куліш В.В. в судовому засіданні 09.11.2023 позовні вимоги підтримували та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] ,09.11.2023 в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомлені. Представник Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, як орган опіки та піклування, 09.11.2023 в судове засідання з`явилась, надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки. Суд вважає за необхідне розглянути справу у відсутності відповідача, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення по справі. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. З 02.09.2006 по 08.04.2015 [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішення Києво-Святошинського районного суду м.Києва від 08.04.2015, згідно якого шлюбу було розірвано. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.07.2013 видане Виконавчим комітетом Горенської сільської ради Києво-Святошинським районом Київської області, батьком [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , матір`ю є [PERSON] . Дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом із своєю матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору оренди житлового приміщення від 09.12.2022. Відповідно до довідки виданої Початковою школою «Дивоцвіт», учениця 4-«А» класу [PERSON] регулярно відвідує заняття у школі. Дитина завжди охайна, доглянута. Батько дитини, [PERSON] , за період відвідування дитиною початкової школи, жодного разу не приводив та не забирав дитину, жодних контактів з вчителем класу не підтримував. Також відповідно до письмових пояснень, які містяться в матеріалах справи від [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зазначається, що позивачка самостійно виховує доньку. Батько участі в житті дитини не приймає. Відповідно до наданої характеристики Товариства з обмеженою відповідальністю «БК Житлобудінвест» [PERSON] за період перебування на посаді Економіста з фінансової роботи, по теперішній час, зарекомендувала себе, як відповідальний і дисциплінований працівник, який може проявити ініціативу і прийняти правильне рішення в питаннях, що стосуються її професійної діяльності і знаходяться в межах її компетенції. Відповідно до довідки про доходи, яка видана [PERSON] , яка працює у ТОВ «БК «Житлобудінвест» та займає посаду економіст з фінансової роботи, її сукупний дохід з травня 2022 року по квітень 2023 року становить 993611,87грн. Отже, судом установлено, що позивачка самостійно несе витрати по утриманню дитини, самостійно забезпечує першочергові витрати, займається її вихованням та розвитку. До того ж судом установлено, що відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання та належного утримання дитини, не проявляє щодо доньки батьківської турботи, не цікавиться життям та здоров`ям, не утримує дитину матеріально. Службою у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації проведено обстеження житлово-побутових умов проживання та з`ясовано, що в квартирі створені умови для навчання, відпочинку та розвитку дитини, що підтверджуєтся Актом обстеження умов проживання від 29.05.2023. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного кодексу України які перекликаються з положеннями абз.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладено обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, своєї Батьківщини, також покладено обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із статей 3, 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положень ст. 9 Конвенції ООН «Про права дитини» держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Також, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що батько дитини виконує свої обов`язки щодо доньки, або які б свідчили про поважність причин невиконання ним своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини. Відповідач не приклав жодних зусиль та не надав суду будь-яких доказів, що він змінив своє ставлення до доньки та належним чином виконує покладенні на нього, як батько дівчинки батьківські обов`язки. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, відповідно до вимог ч.4 ст.155 СК України. Орган опіки та піклування служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації надав висновок, яким визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Батько дитини [PERSON] на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Подільської районної в місті Києві державної адміністрації 25.10.2023 та 08.11.2023 не з`явився, неодноразово запрошувався засобами телефонного зв`язку, повідомленнями в соціальних мережах, рекомендованим листом. У пункті 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.) Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Враховуючи викладене вище, дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батька. Приділяючи особливу увагу до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батька. Беручі до уваги саме інтереси дитини, суд прийшов до висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його доньки, оскільки він не тільки ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а ще не забезпечує належним спілкування та не проявляє поваги, турботи по відношенню до доньки. Отже оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки є обґрунтованим та доведеними. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір в розмірі 1073,60грн.

Outcome: approved