Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Велтлінер» звернулось до Подільського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 10954 грн. 08 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24 червня 2020 року о 23 годині 33 хвилини за адресою: проспект Правди, біля будинку 100, сталася дорожньо - транспортна пригода за участі автомобіля «Dacia Logan», д.н.з. [NUMBER] , який належить ТОВ «НОН СТОП Холдинг», під керуванням відповідача та автомобіля «Volkswagen Polo», д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо - транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Подільського районного суду міста Києва від 14 серпня 2020 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Цивільно - правова відповідальність [PERSON] щодо володіння, користування і розпорядження автомобілем «Volkswagen Polo», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «СК «Велтлінер». Страховим актом № 137/20-КАСКО від 31 липня 2020 року подію завдання шкоди власнику автомобіля «Volkswagen Polo», д.н.з. [NUMBER] , визнано страховим випадком та виплачено страхове відшкодування у розмірі 15935 грн. Крім того, страховою компанією виплачено страховому експерту за виконану роботу 1700 грн. Цивільно - правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» згідно Полісу обов`язково страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 200160918, у зв`язку з чим, станом на 10 листопада 2020 року останнім на користь позивача виплачено страхове відшкодування в сумі 6680 грн. 90 коп. Таким чином, різниця невідшкодованого страхової виплати складає10954 грн. 08 коп., яка на думку позивача підлягає стягненню з відповідача як винуватця дорожньо - транспортної пригоди. У зв`язку з відмовою відповідачем у добровільному порядку відшкодувати різницю страхової виплати, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 липня 2021 року, головуючим суддею у справі визначено Анохіна А.М. 26 листопада 2021 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку з повідомленням (викликом) сторін, яку сторони отримали в установлений законом строк, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки, не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах справи доказами та ухвалити заочне рішення. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 24 червня 2020 року о 23 годині 33 хвилини за адресою: проспект Правди, біля будинку 100, сталася дорожньо - транспортна пригода за участі автомобіля «Dacia Logan», д.н.з. [NUMBER] , який належить ТОВ «НОН СТОП Холдинг», під керуванням відповідача та автомобіля «Volkswagen Polo», д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо - транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що, відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Таким чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає. Натомість на обґрунтування факту вчинення дорожньо - транспортної пригоди з вини відповідача сторона позивача в позовній заяві посилається на те, що постановою Подільського районного суду від 14 серпня 2020 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак до матеріалів справи такого доказу не надано. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України). При цьому, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених ЦПК України, про що зазначено у частині сьомій статті 81 ЦПК України. Клопотань про витребування доказів сторонами суду не подавалось. Цивільно - правова відповідальність [PERSON] щодо володіння, користування і розпорядження автомобілем «Volkswagen Polo», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «СК «Велтлінер». Страховим актом № 137/20-КАСКО від 31 липня 2020 року подію завдання шкоди власнику автомобіля «Volkswagen Polo», д.н.з. [NUMBER] , визнано страховим випадком та виплачено страхове відшкодування у розмірі 15935 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 870 від 31 липня 2020 року. Крім того, стороною позивача зазначено, що страховою компанією виплачено страховому експерту за виконану роботу 1700 грн., однак доказів такого суду не надано. Цивільно - правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» згідно Полісу обов`язково страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 200160918, у зв`язку з чим, станом на 10 листопада 2020 року останнім на користь позивача виплачено страхове відшкодування в сумі 6680 грн. 90 коп. Таким чином, різниця невідшкодованого страхової виплати складає 10954 грн. 08 коп., яка на думку позивача підлягає стягненню з відповідача як винуватця дорожньо - транспортної пригоди Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ст. 6 вказаного Закону страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладення договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (частина перша статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню. Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика. Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: dismissed