Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] , через свого представника адвоката Павленка В.В., звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя посилаючись на те, що 27 квітня 2013 року позивач та відповідач уклали шлюб, який зареєстрували у Дзержинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 146. Від шлюбу останні мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Вказує, що 06.11.2020 року в інтересах сім`ї за спільні грошові кошти позивач та відповідач придбали будинок [ADDRESS] , оформивши правочин договором купівлі - продажи квартири від 06.11.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Русавською Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3908. При цьому так як позивач цілком довіряла відповідачу, то відповідно стороною правочину виступив лише відповідач, то відповідно право власності на вказану квартиру було зареєстровано за відповідачем. З березня 2022 року подружні відносини між позивачем та відповідачем припинилися, сторони стали проживати окремо. 12.05.2022 року рішенням Криворізького районного суду міста Дніпропетровської області по справі № 177/378/22 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу позивач та відповідач не дійшли взаємної згоди щодо поділу спільного майна подружжя, в зв`язку з чим, позивач змушена звернутися до суду, за захистом своїх прав та законних інтересів. Відповідно до звіту про оцінку майна від 05.11.2020 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , до договору купівлі - продажу (п.4 договору), ринкова вартість об`єкту оцінки - житлового будинку з господарськими будівлями, складає 176100 (сто сімдесят шість тисяч сто) грн. 00 коп. Таким чином, вартість частки вказаного нерухомого майна: 176100 / 2 = 88050,00 гривень, що складає ціну позову у розмірі частки спірної квартири. Вказує, що позивачка понесла витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 гривень, що підтверджується: Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №5313, Ордер на надання правничої (правової) допомоги Серія АЕ № 1190471 від 14.04.2023 року, Договір про надання правової допомоги № 22/03/23-2 від 22.03.2023 р., Акт прийому - передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги № 22/03/23-2 від 22.03.2023 р., квитанція № 01 від 22.03.2023 року, квитанція № 02 від 14.04.2023 року. Просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] право власності на частки житлового будиноку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Крім того, просить стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати пов`язані з розглядом справи, що складаються з витрат на правову допомогу у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 коп. та судовий збір 1073 (тисяча сімдесят три) гривні 60 коп. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Відповідачу [PERSON] направлялись копії ухвали суду про відкриття провадження та позовної заяви з додатками. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення «Укрпошта», останній отримав поштове відправлення особисто, однак, станом на 30.10.2023 року, відзив на позовну заяву не подавав. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, взявши до уваги заяви сторін, вважає необхідним позов задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.04.2013 року, що вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27.04.2013, про що зроблено відповідний актовий запис за № 146. Відповідно до рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12.05.2022 по справі № 177/378/22, провадження № 2/177/430/22, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 27.04.2013 року Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 146 розірвано. Сторони від\~шлюбу мають\~двох неповнолітніх\~дітей:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.09.2013 р. та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.09.2018 р. За час перебування у зареєстрованому шлюбі між сторонами, відповідачем [PERSON] був придбаний житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями від 06.11.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Русавською Т.В. та зареєстровано в реєстрі за № 3908. Відповідно до звіту про оцінку майна від 05.11.2020 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , до договору купівлі - продажу (п.4 договору), ринкова вартість об`єкту оцінки - житлового будинку з господарськими будівлями, складає 176100 грн. 00 коп. Так, згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналогічна норма закріплена у ч. 3 ст. 368 ЦК України, а саме майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За умовами ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У ч. 1 ст. 70 СК України закріплено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що шлюбного договору між сторонами не укладено, жодної домовленості щодо часток майна подружжя між ними не існує. У п. 22 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до п. 23 Постанови №11 від 21.12.2007р. судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено такий висновок: «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Оскільки відповідач [PERSON] не скористався своїм правом на оспорювання правового режиму спільного сумісного майна, тому вищезазначений житловий будинок з господарськими будівлями, придбаний останнім 06.11.2020 року, тобто в період часу знаходження сторін у зареєстрованому шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя. Щодо стягнення судових витрат суд зазначає таке. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. Так, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 2, 3, 8статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судом встановлено, що представництво позивача у суді адвокат Павленко В.В. здійснював на підставі договору про надання правової допомоги № 22/03/23-2 від 22.03.2023 року. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником позивача надано: - копію договору про надання правової допомоги № 22/03/23-2 від 22.03.2023 року; - копію акту прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги № 22/03/23-2 від 22.03.2023; - копії квитанцій № 01 від 22.03.2023 на суму 5000,00 грн. та № 02 від 14.04.2023 на суму 5000,00 грн., прийнято від [PERSON] , підстава: оплата за договором про надання правової допомоги № 22/03/23-2 від 22.03.2023; -копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДП № 5313 адвоката Павленка В.В.; -ордер на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] адвокатом Павленком В.В.; Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). При вирішенні питання про стягнення витрат за правничу допомогу суд враховує складність справи, обсяг наданої правничої допомоги адвокатом, приходить до висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. При цьому, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Вказане клопотання відповідач до суду не заявляв, доказів не співмірності витрат не надав. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви в повному обсязі та вважає необхідним визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] право власності на частки житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Крім того, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 10000,00 грн. та, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved