Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

12.08.2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно їх спільної неповнолітньої доньки [PERSON] . Рух справи. 23.08.2022 року ухвалою Ленінського районного суду міста Полтави позовна заява залишена без руху в зв`язку з необхідністю уточнення місця проживання відповідача, оскільки за зазначеною в позові адресою: [ADDRESS] , відповідач зареєстрованим не значиться (т.1, а.с.34) Після усунення недоліків позовної заяви ухвалою Ленінського районного суду міста Полтави від 31.08.2022 року цивільну справу направлено за підсудністю до Зміївського районного суду Харківської області (т.1, а.с.43) Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 25.11.2022 року відкрито провадження за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. (т.1, а.с.54) Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 17.01.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, вирішено клопотання представника позивача про допит свідків (т.1, а.с.78) 16.03.2023 року за клопотанням представника позивача [PERSON] постановлено ухвалу про повернення до підготовчого провадження та витребування доказів (т.1, а.с.242-243) Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 16.05.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, вирішено клопотання представника позивача про допит свідків (т.2, а.с.) Позиції учасників справи В обґрунтування позову зазначено, що 08.09.2007 року позивач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , від якого вони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . 05.07.2010 року на підставі рішення Зміївського районного суду Харківської області їх шлюб було розірвано, і дитина залишилася проживати разом з позивачкою. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 25.06.2010 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання доньки, після чого відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини. 31.01.2015 року позивач зареєструвала другий шлюб та змінила прізвище на [PERSON] . Дитина проживає разом з позивачкою в другій сім`ї, а відповідач проживає окремо, не бере педагогічної, посильної, трудової, матеріальної або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Донька знаходиться на повному утриманні позивачки, яка супроводжує в разі потреби дитину до лікувального закладу, відвідує батьківські збори в загальноосвітній та музичних школах. Заборгованість відповідача по аліментах станом на 30.06.2022 року склала 214827,49 гривень. Відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, жодного разу не телефонував доньці на телефон, не цікавився її шкільним життям, захопленнями, здоров`ям, а отже злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що є підставою для його позбавлення батьківських прав стосовно доньки. В зв`язку з викладеним просить суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно їх спільної неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . (т.1, а.с.1-9) Представник відповідача - адвокат О.Гетьман не погодилася з пред`явленим позовом та подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що дійсно, від спільного шлюбу з позивачкою [PERSON] відповідач [PERSON] має доньку [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалося і через 3 роки, а саме 05.07.2010 року шлюб був розірваний за рішенням суду. Доньці на той час було 2 роки і без заперечень з боку відповідача дитина залишилася проживати з матір`ю. Відносини між сторонами були напружені, але відповідач ніколи не відмовлявся від своїх батьківських прав щодо дитини. Поки донька з позивачкою проживали в місті Зміїв Харківської області, де і він мешкає, за їхньою спільною домовленістю дитину забирали його батьки, у яких відповідач міг бачитися й спілкуватися з донькою. З 2015 року позивачка вийшла заміж вдруге, виїхала з дитиною проживати до міста Харків, такі побачення стали дуже ускладнені. Однак, весь цей час він допомагав позивачці утримувати власну дитину, і регулярно перераховував кошти на особистий картковий рахунок [PERSON] за їх спільною домовленістю. Це стало його помилкою, оскільки тепер, фактично через 10 років, позивачка звернулася до виконавчої служби з заявою, що начебто [PERSON] не сплачував аліменти на утримання дитини, бо в роздруківках банківських переказів не зазначено цільове призначення його платежів. Але нічим іншим, окрім сплати аліментів, ці перекази й не можна пояснити. Спільне майно сторони не мали на час розірвання шлюбу, спільних боргових зобов`язань не мали також. На даний час представник відповідача в позасудовому порядку врегульовує питання перерахунку заборгованості зі сплати аліментів. При цьому наголошує, що навіть наявність у відповідача заборгованості по сплати аліментів не свідчить про ухилення від виконання батьківських прав і не є безумовною підставою для їх позбавлення. Крім того, відповідач постійно, за першим же зверненням позивачки, надавав дозволи на виїзд дитини за кордон на відпочинок, ніколи не чинив їй перешкод. На даний час відповідач, як і позивачка, створив другу сім`ю, в якій виховує двох неповнолітніх дітей, і з початком збройної агресії Російської Федерації, для забезпечення їх безпеки, на законних підставах виїхав за кордон, що дуже не сподобалося [PERSON] і в зв`язку з чим вона подала цей позов. При цьому, в позовній заяві спочатку умисно було зазначено неправильну адресу мешкання відповідача для штучної зміни підсудності справи, аби суд не мав можливості повідомити відповідача про наявність такої справи і таким чином відповідач би був позбавлений можливості захищати свої права, а як з`ясувался потім, після уточнення позовних вимог у позивачки була в наявності його копія паспорту, яку свого часу відповідач надавав їй добровільно. Тому представник відповідача О.Гетьман вважає, що відсутні обґрунтовані підстави для позбавлення батьківських прав,. В зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позову (т.1, а.с.107-112) У відповіді на відзив представник позивача - адвокат М.Коваленко наполягав на задоволенні позовних вимог вповному обсязі і зазначив, що до заперечень відповідача належить віноситися критично, оскільки [PERSON] недобросовісно виконував свої батьківські обов`язки щодо дитини, ніколи не телефонував їй, не спілкувався іншим чином, не виховував, не відвідував концерти в музичній школі. Крім того, належним чином не утримував дитину, про що свідчить наявність заборгованості по аліментах, які нараховані державним виконавцем без відомостей про заробітну плату відповідача по середньому заробітку для цієї місцевості. Навіть якщо вважати грошові перекази на користь позивача сплатою аліментів, вони все одно сплачувалися не в повному обсязі й не регулярно. Однак, підставою звернення до суду є саме недобросовісна поведінка відповідача щодо доньки, з якою він взагалі не має бажання бачитися 10 років і ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. (т.1, а.с.191-193) ІІІ особа по справі - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради пояснень по суті спору до суду не надсилав, надіслав заяву про розгляд справи без участі представника з урахуванням висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат М.Коваленко наполягали на задоволенні позову з викладених вище підстав. Представник відповідача - адвокат О.Гетьман просила відмовити в задоволенні позову в зв`язку з відсутністю законних підстав для позбавлення батьківських прав. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що вона є матір`ю позивачки, і їй добре відомі обставини виховання дитини [PERSON] , яку виховує й утримує тільки мати [PERSON] . До досягнення дитиною 8-річного віку, дитину інколи забирали до себе додому мати відповідача - [PERSON] . Чи бачив при цьому дитину і чи спілкувався з нею сам батько, свідку невідомо. Останні 5-6 років відповідач взагалі не цікавився дитиною та їй не телефонував. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що працювала вихователем дошкільного закладу в місті Зміїв, який відвідувала [PERSON] . Дитиною опікувалася мама, яка приймала активну участь в житті садочку, завжди відвідувала батьківські збори. Батько дитини до дитячого садочку жодного разу не приходив. Допитана в якості свідка неповнолітня [PERSON] , за участі спеціаліста Служби у справах дітей Зміївської міської ради Харківської області Колісник О.С., пояснила, що не пам`ятає, коли бачила батька [PERSON] в останній раз, на її номер він також жодного разу не телефонував. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 08 вересня 2007 року між відповідачем [PERSON] , [INFO] , та позивачкою [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 131 від 08.09.2007 року. (т.1, а.с.12) Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову № 3 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1891 від 13.05.2008 року (т.1, а.с.13) Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 05.07.2010 року у цивільній справі № 2-2208/10 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с.14) Крім того, з 17.06.2010 року згідно рішення Зміївського районного суду Харківської області від 25.06.2010 у цивільній справі № 2-2645/10, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1\\4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини (т.1, а.с.15) 31 січня 2015 року позивачка уклала шлюб вдруге та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 33 від 31.01.2015 (т.1, а.с.16) Відповідно до Довідки ОСББ «Харківський маєток» № 81 від 01.07.2022 року позивач [PERSON] зареєстрована й проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з доньками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . (т.1, а.с.17) Згідно Довідки КЗ «Зміївський заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 3 № 01-36/17 від 23.06.2022, дитина [PERSON] , [INFO] , з 01.09.2011 року по 31.08.2014 року відвідувала дошкільний навчальний заклад № 3, де мати [PERSON] постійно приводила і забирала дитину, відвідувала батьківські збори. Батько [PERSON] в закладі освіти доньку не відвідував, у вихованні участі не приймав (а.с.19) Згідно листа адміністрації дитячої музичної школи № 5 ім.Римського-Корсакова № 22 від 14.07.2022 року, дитина [PERSON] навчалася в музичній школі з 01.09.2014 по 31.05.2022 року. За період навчання плату за навчання вносила мати [PERSON] , яка відвідувала й концертні заходи. Батько [PERSON] у музичній школі доньку не відвідував, не цікавився успіхами навчального процесу (т.1, а.с.20) З Довідки Харківської гімназії № 12 Харківської міської ради № 01-66/69 вбачається, що [PERSON] , 26.04.2008 року навчається з 2014 року у цій гімназії по теперішній час. За час навчання батько [PERSON] до адміністрації гімназії та класного керівника з питань навчання доньки не звертався, не брав участь у батьківських зборах. В умовах воєнного стану комунікація між батьками і закладом освіти відбувається онлайн та через телефонний зв`язок, які в документообігу гімназії не фіксуються (т.1, а.с.21, 228-229) Відповідно до розрахунку заборгованості АСВП43108977, виданого відповідно до виконавчого листа № 2-2645 від 25.06.2010 року, заборгованість відповідача [PERSON] по сплаті аліментів складає 214827,49 гривень (т.1, а.с.) Станом на 28.02.2023 року, згідно уточненого розрахунку державного виконавця, заборгованість по аліментах складає 254263, 54 гривні (т.1, а.с.210) При цьому, згідно платіжних інструкцій, наданих до матеріалів справи за період з 09.06.2016 по лютий 2023 роки платником [PERSON] на користь одержувача [PERSON] здійснювалися грошові перекази на карту Приватбанка на загальну суму 85450,00 гривень (т.1, а.с. 116 -175) Інформація щодо відповідача [PERSON] , [INFO] , в Єдиному реєстрі боржників відсутня (т.1, а.с.176) З довідок про місце роботи від 24.01.2023 року вбачається, що відповідач [PERSON] з січня по серпень 2015 року постійно працював на посаді директора ТОВ «ТЛК Європа», а з листопада 2016 року по грудень 2022 року - директором ТОВ «Олл Трак Партс», та мав постійний регулярний дохід, в зв`язку з чим представником відповідача О.Гетьман до відділу ДВС подано заяву про здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів (т.1, а.с.177-180, 236-237, т.2, а.с.9-13) З відповіді в.о. начальника Зміївського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції О.Нагорної від 27.02.2023 року, в зв`язку з наявністю заборгованості по сплаті аліментів, відповідача [PERSON] тимчасово обмежено у праві керування транспортними засобами, у праві полювання, у праві користування зброєю, у праві виїзду за межі України (т.1, а.с.211, т.2, а.с.16-17) 14.06.2023 року в.о. начальника Зміївського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції О.Нагорна у листі № 12254 зазначила, що на рахунки Державної виконавчої служби надійшли грошові кошти в сумі 1700,00 гривень від [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за аліментами, однак на рахунок стягувача вони не перераховані в зв`язку з відсутністю в матеріалах виконавчого провадження банківських реквізитів [PERSON] (т.2, а.с.) Згідно інформації Державної прикордонної служби України № 4369 від 02.03.2023 року, відповідач [PERSON] в період з 07.03.2018 року по 02.03.2023 року неодноразово виїжджав за межі України, в останнє - виїхав 28.02.2022 року (т.2, а.с.3-4) 21.02.2023 року представниками Служби у справах дітей по Основ`янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , та з Акту обстеження вбачається, що умови проживання добрі, для виховання й розвитку дитини обладнано окрему кімнату, є піаніно, місце для навчання й дозвілля (т.1, а.с.235) 20 квітня 2023 року Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради (ІІІ особа) до суду направлено висновок № 156 щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з якого вбачається, що уповноважені особи Служби в справах дітей встановили, що дитина після розірвання шлюбу між батьками постійно проживає разом з матір`ю. Мати [PERSON] пояснила, що батько тривалий час ухиляється від обов`язків по вихованню та утриманню дитини, ніколи дочку не відвідує, наявні заборгованість по сплаті аліментів, а тому Департамент служб у справах дітей вважає за доцільне в інтересах дитини позбавлення відповідача батьківських прав (т.2, а.с.30-31) До висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради додано копію письмових пояснень неповнолітньої [PERSON] , згідно яких вона не заперечує проти позбавлення відповідача батьківських прав, бо не пам`ятає, коли бачила батька в останній раз (т.2, а.с.32) Норми права застосовані судом, та мотиви їх застосування. Заслухавши учасників судового засідання, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд зазначає наступне: Згідно з частиною 3 статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, духовного та соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Статтею 11 цього ж Закону визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплено обов`язок батьків виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати до самостійного життя та поважати її. Частиною 1 статті 151 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають також переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними, що визначено частиною 1 статті 163 Сімейного кодексу України. Згідно ч.1 статті 152 Сімейного кодексу України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом Відповідно до положень статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, та в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до вимог статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років . Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, матері, так і для дитини, що визначено статтею 166 Сімейного кодексу України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Верховний суд у своїй постанові від 02 жовтня 2019 року по справі №461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) зазначив, що судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості згідно зі статтею 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на від 03 грудня 1986 року. Таким чином, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Це крайній захід впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. Матеріали справи не містять жодних переконливих доказів щодо жорстокого поводження відповідача зі своєю донькою, вчинення ним вчинків, які створюють небезпеку для її життя чи здоров`я, зокрема: незабезпечення харчування чи лікування, примушування до жебракування, бродяжництва, тощо. В матеріалах справи відсутні також належні й допустимі докази того, що відповідач є хронічним алкоголіком чи наркоманом, а отже виняткові обставини, які можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав в розумінні статті 164 Сімейного кодексу України, позивачем не доведені. Відсутність тривалого спілкування з дитиною засобами телефонного зв`язку та невідвідування відповідачем батьківських зборів і концертів в музичній школі не свідчить про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Навпаки, наявність активного захисту власної позиції під час судового розгляду свідчить про зацікавленість відповідача у вирішенні спору щодо його батьківських прав стосовно дитини. Факт наявності у відповідача заборгованості по сплаті аліментів сам по собі також не підтверджує свідоме ухилення відповідача від здійснення батьківських обов`язків. Судом не встановлено фактів про те, що сім`я відповідача є непридатною або явно неблагополучною, і що батько [PERSON] втратив інтерес до доньки. Неможливість активної участі в житті дитини спричинена об`єктивними причинами, бо позивач і дитина проживають в іншому місті, між позивачем та відповідачем склалися неприязні стосунки. Однак, певні необхідні дії, що має вчинити батько, зокрема, надання дозволу на виїзд дитини за кордон, він виконував без жодних перешкод, що учасниками в справі не заперечувалося. Крім того, відповідно до частин другої, третьої статті 171 Сімейного кодексу України, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Тобто, озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідачти її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів. В судовому засіданні неповнолітня [PERSON] підтвердила лише факт відсутності її спілкування з батьком та дарунків на день народження, що у сукупності з іншими обставинами справи не може бути розцінено як свідоме нехтування батьком своїх обов`язків, який в цей же час перераховував грошові кошти на карткові рахунки позивача, які, з огляду на тривалість строку після розірвання шлюбу та перебування сторін в інших шлюбах можуть свідчити про перерахування коштів саме на потреби дитини. Згідно з ч.ч.5, 6 статті 9 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд зазначає, що висновок Департаменту Служб в справах дітей Харківської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] складено тільки на підставі дослідження умови проживання дитини й матері - позивачки [PERSON] , та зі слів останньої про відсутність спілкування дитини з батьком. Жодних аргументів щодо винної поведінки батька, умов проживання його сім`ї, виключних обставин про нехтування батьківськими обов`язки, а також доводів про неможливість зміни винної поведінки відповідача (якщо така була) в кращу сторону, у висновку органу опіки й піклування не наведено. Не містить висновок Служби в справах дітей доводів про те, яким чином позбавлення батьківських прав [PERSON] відповідатиме найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини, практику та рішення якого суди мають застосовувати як джерело права відповідно до Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). При цьому, на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Отже, безсумнівних доказів, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем [PERSON] своїми батьківськими обов`язками щодо виховання доньки, суду не надано, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що підстав для застосування до відповідача крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав стосовно його неповнолітньої доньки - недостатньо. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed