Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

Представник Житлово - будівельного кооперативу «Автотранспортник - 3» (м. Київ, вул. Сержа Лифаря, 1А), звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про стягнення заборгованості за спожиті житлові послуги. Ціна позову - 36014,87 гривень. Вимоги позову обґрунтовано тим, що Житлово - будівельний кооператив «Автотранспортник - 3» створено у будинку [ADDRESS] з моменту будівництва і прийняття будинку в експлуатацію та діє у відповідності до вимог чинного законодавства. Відповідачу на праві власності належить квартира за яку відповідач не своєчасно та не у повному обсязі сплачує спожиті житлові послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на день подання даної заяви становить 35441,87 грн. Окремо звертають увагу суду на те, що 01 лютого 2022 року між Позивачем та Відповідачем укладено Договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги. Згідно вказаного договору Відповідач визнала за собою обов`язок зі сплати заборгованості, що виникла станом на 01 лютого 2022 року в сумі 28881,59 гривня та зобов`язалась погасити його в строк до 01 лютого 2027 року. Проте оскільки Відповідач так і не приступила до виконання вказаного договору, Позивач направив їй повідомлення про його розірвання, яким також просив погасити існуючу заборгованість. Зважаючи на відмову Відповідача від вчинення будь-яких дій, спрямованих на виконання обов`язку з утримання належного їй майна, Позивач вважає за можливе стягнути заборгованість в примусовому порядку. Позивач вважає за необхідне нарахувати на суму заборгованості інфляційні витрати та 3 % річних. Згідно із доданим розрахунком, витрати від інфляції склали 462,11 грн., 3 % річних -140,89 грн. Загальна сума заборгованості становить 36014,87 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Галась І.А. від 17.08.2023 відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони в передбачений ч. 7 ст. 279 ЦПК України строк не звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Строк, визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України, для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Відповідачем до суду не подано відзиву на позову заяву, при цьому останній належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді, а саме за зареєстрованим в передбаченому законом порядку місцем проживання. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що зі сторони позивача не надходило заперечень щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] від 19.07.1984 року по теперішній час, що підтверджується витягом Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб № 97759498 від 16.08.2023 року. Відповідач користується послугами, але не виконує зобов`язання по сплаті заборгованості за надані позивачем послуги. Свої зобов`язання відповідач виконує неналежно, внаслідок чого виникла заборгованість, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. На підтвердження своїх доводів щодо заборгованості відповідача, позивач надав суду розрахунок заборгованості за надані послуги за період з січня 2022 по липень 2023. Наведений розрахунок стороною відповідача в ході розгляду справи спростовано не було, як і не надано доказів належної сплати за надані послуги. Відповідно до положень ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст.16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно із ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За положеннями п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За приписами ст. 179 ЖК УРСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо того, що відповідач [PERSON] несвоєчасно та не в повному обсязі сплачує за спожиті житлові послуги, допустив заборгованість з їх оплати. Відповідно до розрахунку, який міститься в матеріалах справи, заборгованість за період з 01.02.2022 року у відповідача становить 28881,59, яка була їм визнана, та укладено договір реструктуризації, відповідно до якого Відповідач мала сплатити заборгованість до 01 лютого 2027 року. Але станом на 01 серпня 2023 року відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] має заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги заборгованість за період з січня 2022 року по липень 2023 року в сумі 34441,87 грн. Також, позивачем нараховано на суму заборгованості, у відповідності до ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати у розмірі 462,11 грн. та 3 % річних у сумі 140,89 грн. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положеннями ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Стороною позивача надано суду достатні докази, які вказують на наявність у відповідача заборгованості за спожиті комунальні послуги. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, стороною відповідача доводи позову не спростовано, а тому суд вважає, що із відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за спожиті комунальні послуги, а також втрати від інфляцій та 3 % річних в загальному розмірі 36 014,87 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved