Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

16 червня 2023 року позивачка звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з указаним позовом у порядку підсудності, визначеної Розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої залишилася спадщина у виді недоотриманої пенсії та позивачка, як спадкоємиця першої черги прийняла спадщину. На підставі наявних документів, приватним нотаріусом Абрамовій Р. О. видане свідоцтво про право на спадщину на недоотриману пенсію у сумі 62 697,63 грн. Позивачкою направлено відповідачеві заяву про виплату недоотриманої пенсії на підставі свідоцтва про право на спадщину з додатками, передбаченими законодавством. Однак, відповідачем повідомлено, що недоотримана пенсія померлої мати [PERSON] обліковується в ГУ ПФУ в Луганської області та буде виплачена на умовах окремого порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1165, після затвердження відповідних бюджетних призначень. Позивачкою вказано, що за період часу з 15 вересня 2021 року до часу звернення до суду відповідачем перераховано позивачу: 21 листопада 2021 року 530,00 грн; 22 грудня 2021 року 2,18 грн. [PERSON] неодноразово направлено відповідачеві листи з вимогою сплатити суму за свідоцтвом про право на спадщину, однак отримано фактичну відмову. Позивачка вважає такі дії відповідача незаконними, посилаючись на положення ст. 328, 329, 1216, 1227 ЦК України та ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зазначаючи, що законодавством не визначено строк протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів, оскільки суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Ухвалою судді від 27 червня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Встановлено відповідачеві строк для подання відзиву та заперечень. Відповідачем 05 липня 2023 року подано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що позовні вимоги не визнаються в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції представниця відповідача зазначає, що відповідно до розпорядження управління [PERSON] взято на облік як одержувача пенсії за віком за даними електронної пенсійної справи. З 01 квітня 2017 року виплату пенсії [PERSON] призупинено. Пенсія не нараховувалась та не сплачувалась, за поновленням виплати [PERSON] до управління не зверталась. Порядок виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера встановлений Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058 та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1. Так, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. З урахуванням зазначених норм та оскільки на день смерті [PERSON] виплату пенсії припинено не з вини органу, що призначає та виплачує пенсію та відсутня сума нарахованої за життя пенсіонера пенсії, що недоотримана у зв`язку зі смертю, обчислення розміру пенсії, що могла бути нарахована, провадиться згідно з ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати та враховуючи вимоги ст. 46 Закону, а саме - не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Згідно з наданими документами заявник зареєстрована на тимчасово непідконтрольній Українській владі території, внаслідок чого до заяви про виплату недоотриманої пенсії повинна надати окрім документів, які передбачені п.2.26 Порядку 22-1 також і довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. За життя пенсіонерка особисто не зверталася за поновленням виплати та нарахуванням пенсії з 01 квітня 2017 року. У випадках, коли на день смерті пенсіонера нарахування та виплата пенсії не здійснювалась, заява щодо поновлення пенсії особисто пенсіонером не надавалась, органи Пенсійного фонду України можуть відновити нарахування пенсії на підставі заяви спадкоємця, визначеного нотаріусом. З огляду на зазначене недоотримана пенсія була розрахована з моменту надходження запита нотаріуса з 27 липня 2018 року по 31 грудня 2020 року в сумі 62 697,63 грн. Оскільки на дату смерті пенсіонера нарахування пенсії було припинено і відсутні нараховані суми, не отримані у зв`язку зі смертю, недоотримана пенсія [PERSON] обчислена в сумі 59 941,27 грн за період з 15 вересня 2018 року по 31 грудня 2020 року з урахуванням трьох років від дати звернення за недоотриманою пенсією. 16 вересня 2021 року [PERSON] звернулась до відділу обслуговування громадян № 4 Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з заявою № 4619 про виплату недоотриманої пенсії померлої [PERSON] з документами, передбаченими чинним законодавством. Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області було прийнято рішення про виплату недоотриманої пенсії згідно Постанови КМУ від 10 листопада 2021 року № 1165. Недоотримана пенсія померлих внутрішньо переміщених осіб виплачується спадкоємцям за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1165. Станом на 01 січня 2022 року суму недоотриманої пенсії померлої [PERSON] обліковано, включено до переліку типу рішень та буде виплачуватися згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1165 в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому здійснюється пенсійна виплата за минулий період за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1165 частина недоотриманої пенсії померлої [PERSON] в розмірі 530,00 грн та 22 грудня 2022 року в розмірі 2,18 грн зарахована спадкоємиці [PERSON] на розрахунковий рахунок. Відповідно до затверджених асигнувань виплати всім одержувачам, які значаться у Переліку, в 2022 році склали 532,18 грн на кожну особу рівними частинами. Подальша виплата буде проводитися відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1165 в межах відповідного фінансового ресурсу, який визначено у бюджеті Пенсійного фонду України на 2023 рік. 02 серпня 2023 року позивачкою подано відповідь на відзив, у якому остання вказує на невірне застосування норм законодавства відповідачем, безпідставне нарахування їй суми в розмірі меншому, за визначене свідоцтвом. Ухвалами від 01 вересня 2023 року та від 28 вересня 2023 року задоволені клопотання представника позивача та постановлено судові засідання у справі проводити в режимі відеоконференції. В підготовчому засіданні 16 жовтня 2023 року судом постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, указаних у ньому. Представниця відповідача в судове засідання не з`явилась, у відзиві просила розглянути справу у свою відсутність. Заперечень на відповідь на відзив у встановлений строк не подала. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлені наступні факти та відповідні до них правовідносини. Згідно з копією свідоцтва про смерть від 23 березня 2021 року серія [NUMBER] , виданого Олександрійським МР ВДРАЦС Південно-Східного МРУ МЮ (м. Дніпро), [INFO] у місті Кадіївка Луганської області померла [PERSON] , [INFO] /а.с.9/. Як убачається з копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 вересня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1549, виданого приватним нотаріусом Сєвєродонецького районного нотаріального округу Луганської області, спадкоємцем майна [PERSON] , померлої [INFO] , є її донька [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з суми недоотриманої пенсії у сумі 62 697,63 грн, яка належала спадкодавцю, але не була ним отримана при житті згідно з довідкою, виданою ГУ ПФУ в Луганській області від 29 липня 2021 року за № 1200-0401-8/26673 /а.с.11/ На вказаний час зазначене свідоцтво про право на спадщину є чинним. Матеріали справи свідчать, що [PERSON] зареєстрована, як внутрішньо переміщена особа, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання/перебування: [ADDRESS] /а.с.8/. 28 березня 2023 року листом відповідача позивачку повідомлено про розгляд її звернень від 24 березня 2023 року та від 28 березня 2023 року, надано копію свідоцтва про право на спадщину за законом /а.с.10/. Листами відповідача від 24 квітня 2023 року, від 05 травня 2023, від 26 травня 2023 року [PERSON] повідомлено про розгляд її звернення, про включення станом на 01 січня 2022 року суми недоотриманої пенсії померлої [PERSON] до переліку типу рішень та про виплату в майбутньому згідно з Постановою КМУ від 10 листопада 2021 року № 1165 відповідно до фінансування виплат в 2023 році. Вказано, що враховуючи дату звернення позивачки, як спадкоємиці за виплатою пенсії померлої пенсіонерки - [INFO] , невиплачена пенсія розрахована за період з 15 вересня 2018 року по 31 грудня 2020 року у сумі 59 941,27 грн за три роки до дати звернення /а.с.12-13, 15-16, 17-18/. Листом відповідача від 16 травня 2023 року позивачку повідомлено про адресу юридичної особи відповідача /а.с.14/. З довідки відповідача від 24 травня 2023 року вбачається розмір нарахованої пенсії [PERSON] за період з вересня 2018 року по грудень 2020 року в сумі 59 941,27 грн /а.с.19-20, 32-33/. При цьому, сторонами визнано факт виплати відповідачем позивачці 21 листопада 2021 року суми в розмірі 530,00 грн та 22 грудня 2021 року 2,18 грн з суми, визначеної у свідоцтві. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини, як це передбачено статтею 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України(стаття 1219 ЦК України). Відповідно до ст. 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що: - цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; - право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Уразі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. За змістом цієї норми, можна дійти висновку, що законодавцем встановлено альтернативний механізм набуття права власності на недоотриману пенсію померлого пенсіонера, а саме пріоритет наданий членам сім`ї спадкодавця, які проживали з ним на момент смерті, та непрацездатним членам сім`ї, які перебували на його утриманні. Зазначені особи мають звернутися за виплатою цих грошових коштів протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця. Якщо такі особи відсутні або не звернулися у встановлений строк із заявами, недоотримана пенсія входить до складу спадщини і успадковується спадкоємцями померлого на загальних підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, зазначеним у п. 5 ч. 2 цієї статті, може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Під час судового розгляду встановлено, що позивачка як спадкоємець [PERSON] отримала у встановленому законом порядку свідоцтво про право на спадщину за законом, за змістом якого до неї перейшло право власності на недоотриману пенсію у сумі 62 697,63 грн. В той же час відповідачем за зверненням позивачки вказану суму недоотриманої пенсії не виплачено, та зазначено, що буде виплачено недоотриману пенсію у сумі 59 941,27 грн у відповідності до окремого порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1165, у межах відповідних бюджетних призначень. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що право на спадщину позивачки підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке видане на її ім`я та не є предметом спору в дійсній справі. Відповідно до положення ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду. Відповідачем не надано належних доказів недійсності свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане на ім`я позивачки, тому, в цій частині заперечення відповідача є необґрунтованими та безпідставними. Також суд зазначає, що ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Отже, у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивачки, як спадкоємиці на отримання всього належного їй спадкового майна. Заперечення відповідача не спростовують підстав позову і не приймаються судом до уваги, оскільки право позивачки на вищевказану суму недоотриманої пенсії посвідчене свідоцтвом про право на спадщину, яке в контексті положень ст. 66 Закону України «Про нотаріат» є процесуальним нотаріальним актом, що засвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємця та є для спадкоємця основним правовстановлюючим документом. На час розгляду справи свідоцтво про право на спадщину за законом недійсним не визнано, неоспорене та є чинним, доказів визнання його недійсним чи внесення до нього змін відповідачем не надано. За таких обставин, сума недоотриманої пенсії, яка увійшла до складу спадщини, відповідає сумі, визначеній нотаріусом у свідоцтві про право на спадщину, та становить 62 697,63 грн, з яких сплачено Що ж до посилань відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1165, якою затверджено Порядок виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, суд звертає увагу на такі обставини. У силу абзацу другого пункту 1 названого Порядку, пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік. Пунктом 4 згаданого Порядку передбачено, що пенсійні виплати за минулий період згідно з цим Порядком проводяться щомісяця отримувачам, яких включено до переліку станом на 1 січня відповідного року. На забезпечення пенсійних виплат за минулий період щомісяця спрямовується частина бюджетних призначень, передбачених абзацом другим пункту 1 цього Порядку, відповідно до бюджетного розпису. Розмір пенсійної виплати за минулий період отримувачам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, визначається в сумі, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому здійснюється пенсійна виплата за минулий період, але не може бути більшим від належної до виплати отримувачу суми, що обліковується в переліку отримувачів. У разі недостатності бюджетних призначень для забезпечення пенсійної виплати за минулий період у розмірі, передбаченому абзацом другим цього пункту, виплата проводиться в сумі, що визначається пропорційною виділеним на пенсійні виплати за минулий період бюджетним призначенням, але не більшій належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів. За результатами виконання бюджету Пенсійного фонду України за дев`ять місяців відповідного року зазначений в абзаці другому цього пункту розмір пенсійної виплати за минулий період може бути збільшений пропорційною залишку бюджетних призначень, але не може перевищувати належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів. Отже, Порядок 1165 визначає додаткові умови виплати недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю пенсіонера з числа внутрішньо переміщених осіб та осіб, які проживали на тимчасово окупованій території України і не були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи на контрольованій Україною території, що не передбачені Конституцією України та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Конституційний Суд України у Рішенні від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2). Єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, до повноважень якого належить прийняття законів. У свою чергу, Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту. Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України. Конституційне поняття Закон України, на відміну від поняття законодавство України, не підлягає розширеному тлумаченню. За загальним правилом закон - це нормативно-правовий акт вищої юридичної сили, який приймається відповідно до особливої процедури парламентом та регулює найважливіші суспільні відносини. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Таким чином, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами. Суд ураховує, що Верховною Радою України не приймались зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з приводу особливостей виплати недоотриманої пенсії пенсіонерів, які є внутрішньо переміщеними особами. Суд вважає необхідним звернути увагу на ту обставину, що у разі застосування Порядку 1165 виплата недоотриманої пенсії, належної спадкодавцеві, продовжиться лише з 01 січня 2024 щомісячними платежами у розмірі, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, і лише у разі достатності відповідних бюджетних призначень. Отже, зазначеною постановою звужуються права на отримання неодержаних за життя пенсійних виплат спадкодавця як внутрішньо переміщеної особи у порівнянні з встановленим законом порядком отримання недоотриманої пенсії інших осіб. В силу статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» від 06 вересня 2012 року непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Крім того, відповідно до частин першої-другої статті 8 цього Закону розроблення проектів нормативно-правових актів здійснюється з обов`язковим урахуванням принципу недискримінації; з метою виявлення у проектах нормативно-правових актів норм, що містять ознаки дискримінації, проводиться антидискримінаційна експертиза проектів нормативно-правових актів; результати антидискримінаційної експертизи проектів нормативно-правових актів підлягають обов`язковому розгляду під час прийняття рішення щодо видання (прийняття) відповідного нормативно-правового акт; обов`язковій антидискримінаційній експертизі підлягають проекти законів України, актів Президента України, інших нормативно-правових актів, що розробляються міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, державними колегіальними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями. Як визначено статтею 2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Принцип верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, є одним з головних завдань цивільного судочинства. Положенням ст. 10 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Броньовський проти Польщі» (Заява № 31443/96) зазначив, що принцип верховенства права, на якому будується Конвенція, та принцип законності, про який ідеться в статті 1 Першого протоколу, вимагає від держав не лише поважати і застосовувати, у передбачуваний і узгоджуваний спосіб, запроваджені ними закони, а ще й - що безпосередньо випливає з цього обов`язку - забезпечувати правові та практичні умови для втілення їх в життя. У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14 жовтня 2010 року зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (див. рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Jatridis v. Greece) [ВП], № 31107/96, пункт 58, ЄСПЛ 1999-II).. З огляду на викладене, суд критично оцінює доводи відповідача про виплату позивачці недоотриманих сум пенсії згідно з Порядком 1165, адже наведене свідчить про невиконання державою взятих на себе позитивних зобов`язань. Як установлено судом, відповідачем утримується належне позивачеві спадкове майно у виді суми недоотриманої пенсійної виплати в розмірі 62 697,63 грн, нарахованої пенсіонеру [PERSON] і не виплаченої їй за життя, право власності на яку, в порядку спадкування за законом, перейшло до позивачки та посвідчено свідоцтвом про право на спадщину за законом. Тим самим відповідач порушує право власності позивача на вказану суму грошей, яке підлягає судовому захисту. Крім того, на власний розсуд зменшуючи суму, вказану у свідоцтві до суми 59 941,27 грн, здійснюючи виплату різними платежами та розтягуючи таку виплату на невизначений строк відповідач суттєво порушує спадкові та майнові права позивачки, в тому числі і внаслідок знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 цієї статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивачем при зверненні до суду із зазначеним позовом сплачено судовий збір у сумі 1073,60 грн, тому з огляду на задоволення позовних вимог, з відповідача, за рахунок бюджетних асигнувань, на користь позивача слід стягнути зазначену суму судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved