Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

Представник позивачки адвокат Котляревський С.О. звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що [PERSON] на праві приватної власності належить частина квартири за адресою [ADDRESS] , інша частина квартири належить [PERSON] . В зазначеній квартирі з 1993 року проживає відповідача, однак витрати щодо утримання квартири (оплату комунальних послуг) несе [PERSON] . Особові рахунки в ТОВ «Брокенергія», ДП «Верп» ТОВ «Водоторгприлад», ПП «Базис» оформлені на [PERSON] [PERSON] жодних витрат щодо утримання квартири по вказаним особовим рахункам не несе і не бажає в добровільному порядку визначити свою частку в цих витратах та нести їх разом з [PERSON] . В добровільному порядку відповідач відмовляється визначати порядок спільного користування та утримання нерухомого майна. Позивачка нести вказані витрати одна не має змоги та не бажає. По вказаним рахункам утворилася заборгованість. У зв`язку з вищевикладеним просить визначити наступний порядок користування квартирою, що знаходиться за адресою [ADDRESS] : виділити у користування [PERSON] житлову кімнату 1 (згідно технічного паспорту на квартиру) площею 17,2 кв.м.; виділити в користування [PERSON] житлові кімнати 2 і 3 (згідно технічного паспорту) площею 11,7 кв.м. та 7,5 кв.м.; підсобні приміщення загальною площею 21,3 кв.м. (згідно технічного паспорту) залишити в спільному користуванні. Розподілити особові рахунки у ТОВ «Брокенергія», ДП «Верп» ТОВ «Водоторгприлад», ПП «Базис» оформлені на [PERSON] , на два окремих рахунка (на [PERSON] та [PERSON] ) кожний у відповідності з порядком користування житловими кімнатами, який запропонований, розділивши при цьому оплату за площу загального користування між особовими рахунками, відповідно до частки кожного співвласника. Процесуальні дії та аргументи учасників справи. Ухвалою Охтирського міськрайонного суді від 08.09.2023 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Цього ж дня ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, відповідачу за зареєстрованим місцем прожвання, згідно довідки Відділу з питань реєстрації Охтирської міської ради, були направлені копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. Також відповідачу був визначений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення їй копії ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов, однак, поштовий конверт адресований [PERSON] з вищевказаними матеріалами повернуто до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній». У відповідності до положень п. 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України\~ днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У зв`язку з цим суд вважає, що про розгляд даної цивільної справи відповідач повідомлений у відповідності до положень ст. 128 ЦПК України. Вказане твердження узгоджується з висновками викладеними в Постанові Верховного Суду України від 10.05.2023 року у справі № 755/179/18. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість вирішення справи за наявними матеріалами у\~відповідності до положень ч. 8\~ст. 178 ЦПК України. Відповідно до принципу диспозитивності, на якій неодноразово наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішення, особи, які беруть участь у справі, мають можливість вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд. Вказаний принцип надає кожному учаснику процесу можливість самостійно розпоряджатися наданими йому законом процесуальними правами, в тому числі і правом брати участь в судових засіданнях. Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень п.1 ст. 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. 21.09.2023 року від ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» надійшли письмові пояснення, в яких зазначили, що питання про поділ особових рахунків, як це передбачено Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, можливе лише у випадку визначення конкретної житлової площі, якою користується кожна з осіб, яка претендує на оформлення особового рахунку на своє ім`я та визначення площі приміщення, що перебуватимуть у спільному користуванні. 26.09.2023 року від ДП «Верп» ТОВ «Водоторгприлад» надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що позивач і відповідач як учасники спільної часткової власності володіють не частиною майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне нерухоме майно у цілому. Питання поділу особового рахунку вирішується шляхом звернення особи із письмовою заявою до відповідного житлового органу з додатком про підтвердження права власності особи на частину квартири та укладання Договору з кожним із співвласником. Сторони не зверталися у встановленому порядку із такою заявою. Враховуючи відсутність заяви та Договору з [PERSON] і його небажання на укладення договору з ДП «Верп» в добровільному порядку заперечують проти розподілу особових рахунків за адресою [ADDRESS] , оскільки без договірне надання послуг недопустиме. В судовому засіданні представник позивачки адвокат Котляревський С.О. позовні вимоги підтримав повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. За таких обставин, у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов такого висновку. Фактичні обставини справи встановлені судом та мотиви суду. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] належить на праві приватної власності по частині квартири за адресою [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав (а.с.7). Позивачка зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.4,зворотній бік). Згідно довідки Відділу з питань державної реєстрації Охтирської міської ради від 06.09.2023 року за № 15-11/3103 зареєстрованим місцем проживання [PERSON] [ADDRESS] (а.с.21). Особові рахунки на квартиру за адресою [ADDRESS] в ТОВ «Брокенергія» (№ 201899), ДП «Верп» ТОВ «Водоторгприлад» (№ 06700700090), ПП «Базис» (№201899) оформлені на [PERSON] , що підтверджується копією квитанцій на оплату житлово-комунальних послуг (а.с.15-16). 20.04.2023 року представник позивачки адвокат Котляревський С.О. звертався до [PERSON] з пропозицією надати добровільну згоду на розподіл рахунків щодо надання послуг за обслуговування квартири адресою [ADDRESS] . Вказане повідомлення [PERSON] отримав 24.04.2023 року, однак відповіді на вказану пропозицію не надав (а.с.14). У відповіді на адвокатський запит наданої ПП «Базис» від 04.05.2023 року за № 43 зазначило, що для розподілу особових рахунків за адресою [ADDRESS] потрібна присутність двох сторін, з підтверджуючими документами, заява про згоду на розподіл особового рахунку, документи в яких зазначена дольова участь (а.с.11). Згідно відповіді на адвокатський запит наданої ДП «Верп» ТОВ «Водоторгприлад» від 08.05.2023 року за № 96 зазначили, що за адресою [ADDRESS] договір щодо надання послуг з поводженням з ПВ (вивіз сміття) укладено з [PERSON] , нарахування проводиться на одну особу, поділ особового рахунку можливо лише за умови звернення безпосередньо [PERSON] до ДП «Верп» та укладення з ним Договору про надання послуг з поводженням з побутовими відходами (а.с. 11 зворотній бік). Згідно відповіді на адвокатський запит наданої ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» від 01.05.2023 року за №174, питання про поділ особових рахунків можливе лише у випадку зазначення конкретної житлової площі, якою користується кожна з осіб, яка претендує на оформлення особового рахунку на своє ім`я, та визначення площі приміщень, що перебуватимуть у спільному користуванні (а.с.12). Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Стаття 360 ЦК України\~передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Згідно зі\~ст. 369 ЦК України\~співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ч. ч. 1-3\~ст. 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Статтею 162 ЖК\~Української PCP передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до\~ст. 179 ЖК Української РСР\~користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572\~(далі Правила). Згідно з п. 7 Правил, - власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до абз. 1 п. 10 Правил, - мешканці квартири, житлового приміщення у гуртожитку, в яких проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі): розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. Пунктом 10 абз. 2 Правил встановлено, що у разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних послуг та інших послуг плата розподіляється: - за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); - за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю зареєстрованих осіб, що проживають у квартирі, житловому приміщенні у гуртожитку; - за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар). Отже, п. 10 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, передбачено порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартир в разі, якщо між ними відсутня згода щодо сплати. Разом із тим, вирішити питання про поділ особових рахунків як це передбачено\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, можливо лише у випадку визначення конкретної житлової площі, якою користується кожна з осіб, яка претендує на оформлення особового рахунку на своє ім`я, та визначення площі приміщень, що перебуватимуть у спільному користуванні. Питання розподілу особових рахунків є наслідком вирішення питання щодо встановлення порядку користування квартирою між співвласниками. При подачі позовної заяви, питання про необхідність поділу особових рахунків, має бути поставлено чітко і коректно. Важливо визначитися з порядком користування житлом (кому і яка кімната буде належати). Варто звертати увагу, що після поділу житлові умови членів сім`ї не повинні погіршитися. Після винесення позитивного рішення про поділ особового рахунку, квартира або будинок, залишається у загальному користуванні, але кожен власник стає власником своєї частини житла та здійснює оплату за неї. Як вже згадувалося, одна частина квартири (кімнати) виділяється в окреме користування, а друга - в загальне. Якщо квартира занадто маленька, то для чіткого визначення порядку користування може проводитися будівельна експертиза. Системний аналіз зазначених норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави дійти висновку про те, що відкриття окремих особових рахунків на кожного із співвласників можливе лише після виділення часток кожного із співвласників або встановлення порядку користування спірною квартирою, оскільки для відкриття окремих особових рахунків має бути зазначено, яка площа приміщення виділяється особі в користування і яка площа залишається в спільному користуванні. Вказану правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 20.01.2020 року у справі № 711/8946/18. Таким чином, з метою розподілу особових рахунків квартири, існує необхідність у встановленні порядку користування спірним житлом. Так, згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] : житлові і підсобні приміщення квартири розміщені на 3 поверсі 5 поверхового будинку і являють собою окрему (загальну) квартиру, що складається із житлових кімнат, із них: 1-а кімната 17,2 кв.м., 2-а кімната 11,7 кв.м., 3-я кімната 7,5 кв.м.; загальна площа квартири 60,2 кв.м., жила 36,4 кв.м., підсобна 21,3 кв.м., корисна площа 57,7 кв.м., І лоджія 3 кв.м., ІІ балкон 3,2 кв.м. (а.с.8-9). Відповідно до п. 14\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»\~квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. З врахуванням викладеного, суд вважає за можливе встановити такий порядок користування квартирою за адресою [ADDRESS] : виділити у користування [PERSON] житлову кімнату № 1 площею 17,2 кв.м.; виділити в користування [PERSON] житлову кімнату № 2, площею 11.7 кв.м. та житлову кімнату № 3 площею 7,5 кв.м.; підсобні приміщення загальною площею 21,3 кв.м. залишити в спільному користуванні. Встановлення вищезазначеного порядку користування квартирою не порушуватиме ані житлові права їх співвласників, ані майнові права та\~найбільше враховує баланс інтересів кожного зі співвласників. Судом встановлено, що сторони, як співвласники спірної квартири, яка належить їм на праві спільної сумісної власності, без виділу часток в натурі, не можуть в добровільному порядку домовитись про порядок участі кожного з них в утриманні квартири та сплати житлово-комунальних послуг, а тому, відповідно до п.10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків (затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 №572\~з відповідними змінами), позивач не позбавлений можливості звернутися до конкретних виконавців (суб`єктів господарювання), які надають житлово-комунальні послуги з приводу укладення з ним окремого договору на надання житлово-комунальних послуг, якщо укладення такого договору є можливим відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють надання конкретних-житлових послуг. Так як оплата житлово-комунальних послуг здійснюється на підставі договору про надання таких послуг, то відкриття окремих особових рахунків для оплати житлово-комунальних послуг здійснюється відповідною організацією після укладення з кожним із співвласників окремого договору. Таким чином, оскільки цивільним законодавством України не встановлено прямої норми, яка б регулювала правовідносини з приводу поділу особового рахунку з оплати житлово-комунальних послуг між співвласниками квартири, то вирішити питання про поділ особових рахунків, як це передбачено\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, суд може лише у випадку визначення конкретної житлової площі, якою користується кожна з осіб, яка претендує на оформлення особового рахунку на своє ім`я. При цьому, у власності особи, яка виявила бажання про поділ рахунку та визначення площі приміщень, що перебуватимуть у спільному користуванні, повинна бути як мінімум одна ізольована кімната, квадратна площа кімнати має відповідати частці власника. Оскільки судом визначена площа приміщень, які перебувають у користуванні сторін спору, визначена їх частка у спільній сумісній власності, встановлено ухилення відповідача від оплати за надані послуги, що підтверджується матеріалами справи, то суд вважає, що вимоги позивачки підлягають до задоволення. Висновок суду. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи зібрані у справі докази в цілому, так і кожний доказ окремо, який міститься у справі, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, виходячи із необхідності дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручання у права сторін з урахуванням наданих доказів, суд приходить до висновку, що існують достатні правові підстави для захисту порушеного права позивачки шляхом встановлення порядку спільного користування квартирою та розподілу особових рахунків, що буде в повній мірі відповідати законним інтересам позивачки та відновленню її прав. Щодо судових витрат. Враховуючи наявність підстав для задоволення позову, на користь позивачки з відповідача підлягають стягненню судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України в розмірі 1073,60 грн. Що стосується вимог позивачки про стягнення витрат за надання правничої допомоги, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування\~позивачкою надано: ордер на надання правничої (правової) допомоги (а.с.17), звіт № 24 про виконані адвокатом роботи (а.с.18), а також рахунок від 29.08.2023 року на оплату виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) на суму 6000 грн., які суд приймає до уваги, як належні та допустимі докази, а розмір витрат вважає розумним, справедливим, обґрунтованим, пропорційним обсягу виконаної роботи. На підставі вищевикладеного, враховуючи відсутність клопотання відповідача про зменшення витрат, суд приходить до висновку про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved