Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] , яка фактично звернулась до суду в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , та земельної ділянки площею 0,17га з кадастровим номером 4825486301:04:028:0003, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального кругу Селявіною С.В. 15.01.2021 недійсним; визнання договору купівлі-продажу вказаних житлового будинку та земельної ділянки, укладеного між [PERSON] та [PERSON] у 2018 році дійсним, визнання за [PERSON] та [PERSON] право власності по частині зазначених вище будинку та земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Мотивуючи вимоги позивачка вказала, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] з 16.12.2010 та вони мають спільних дітей [PERSON] та [PERSON] . Під час шлюбу вона та [PERSON] вирішили придбати житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] . За взаємною домовленістю вони віддали останній спочатку 1600 доларів США, а пізніше 4400 доларів США. [PERSON] зобов`язалась підготувати всі документи та прибути до нотаріуса для посвідчення договору, однак свого обов`язку вона не виконала. 22.08.2018 шлюб між нею та [PERSON] був розірваний. Колишній чоловік став проживати у спірному будинку, зробив у ньому ремонт. Останнім часом він мешкав з [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Вона звернулась до [PERSON] з проханням нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу спірного будинку з нею, але та відмовилась. Вважає, що є підстави для визнання договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , та земельної ділянки площею 0,17 га з кадастровим номером 4825486301:04:028:0003, укладеного між [PERSON] та [PERSON] у 2018 році дійсним, оскільки така угода фактично виконана: продавець отримала кошти за будинок, а [PERSON] виконував всі повноваження власника будинку, але оформлення будинку не відбулось через смерть [PERSON] . Оскільки діти [PERSON] є спадкоємцями першої черги після смерті останнього, за ними необхідно визнати право власності на вказані вище будинок та земельну ділянку у рівних частинах. На теперішній час відомо, що 15.01.2021 між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу спірних будинку та земельної ділянки, який вона просить визнати недійсним з викладених вище підстав. Ухвалою від 20.04.2021 позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального провадження. 19.05.2021 до суду від [PERSON] надійшов відзив, в якому вона просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки з [PERSON] вона почала проживати з грудня 2018 року за адресою: [ADDRESS] та разом вони домовились про купівлю вказаного будинку з [PERSON] , віддавши наприкінці грудня 2018 року 1300 доларів США. У січні 2020 року вони віддали [PERSON] ще 3700 доларів США. Вказані гроші дали їм її батьки, оскільки вони отримали гроші з продажу автомобіля та від передачу земельної ділянки в оренду. З весни 2020 [PERSON] почав хворіти та помер [INFO] . Після його смерті договір купівлі-продажу спірного будинку та земельної ділянки [PERSON] уклала з нею. Вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. 08.07.2021 до суду від представника [PERSON] надійшов відзив, в якому він просив відмовити в задоволенні позову, вказуючи, що за час проживання позивачки разом з [PERSON] жодної домовленості про купівлю вказаного вище будинку у неї з ними не було. Про купівлю спірного будинку у неї була домовленість з [PERSON] та [PERSON] , коли вони стали проживати разом. Від них вона й отримала грошові кошти: у грудні 2018 року 1290 доларів США, а у січні 2020 року 3700 доларів США. [INFO] [PERSON] помер, отже договір купівлі-продажу будинку був укладений саме з [PERSON] . Ухвалою від 13.08.2021 підготовче провадження було закрите та справа призначена до судового розгляду. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно із статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Положеннями статті 657 ЦК України, передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до статті 220 ЦК України уразі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Так, за правилом частини 2 статті 220 ЦК якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. При вирішенні спорів, пов`язаних з визнанням правочинів, які піддягали нотаріальному посвідченню, дійсними, зокрема в і порядку статті 220 ЦК, суду слід з`ясувати: - чи підлягав відповідний правочин нотаріальному посвідченню; - з яких причин його не було нотаріально посвідчено та чи втрачена можливість такого посвідчення; - чи не суперечить зміст правочину вимогам закону, оскільки в такому разі позов не може бути задоволений. Отже, договір, нікчемний через недотримання обов`язкової нотаріальної форми посвідчення, може бути визнаний судом дійсним, якщо: 1) сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору; 2) відбулося повне або часткове виконання договору; 3) одна зі сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення. При цьому домовленість сторін має підтверджуватися письмовими доказами. Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України визначені вимоги до доказів. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.. 80 ЦПК України). Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши докази, надані сторонами у справі, суд встановив. Згідно з рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22.08.2018, яке набрало законної сили 24.09.2018, позивачка та [PERSON] з 16.12.2010 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний зазначеним рішенням суду. Під час шлюбу у них народились діти: [INFO] - донька [PERSON] та [INFO] - син [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей, наданих позивачкою. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті заведена спадкова справа №24/2021 за завою [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Також позивачкою надана копія розписки, згідно з якою [PERSON] отримала від продажу будинку, який знаходить за адресою: [ADDRESS] від [PERSON] 5000 доларів в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] . Дата розписки 03.03.2021. Отже, позивачка вважає, що за життя [PERSON] та [PERSON] фактично уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, досягли згоди з усіх істотних умов договору та виконали їх, оскільки [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у сумі п`ять тисяч доларів США, що підтверджується відповідною розпискою, а остання, у свою чергу, передала йому право користування та розпорядження спірним будинком. Згідно з копією Договору купівлі-продажу 15.01.2021 приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального кругу Селявіною С.В. посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку, земельної ділянки площею 0,2501га з кадастровим номером 4825486301:04:028:002, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, земельної ділянки площею 0,18га з кадастровим номером 4825486301:04:028:0003, передану для ведення особистого селянського господарства, за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] . Право [PERSON] на вказане нерухоме майно зареєстровано у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 15.01.2021 за номером 1831129748254. Під час розгляду справи позивачка стверджувала, що за спірний будинок її колишній чоловік сплачував власні грошові кошти, отже саме він є фактичним власником будинку. Відповідачка [PERSON] пояснила, що вона стала жити з [PERSON] одразу після його розлучення з позивачкою з грудня 2018 року та саме вони разом домовлялись з [PERSON] про купівлю будинку за адресою: [ADDRESS] . Наприкінці грудня 2018 року вони разом сплатили за будинок 1300 доларів США, які разом склали та розміняли у банку, а у січні 2020 року її батьки дали 3700 доларів США на придбання будинку, які вони отримали від продажу власного автомобіля та отримали орендну плату за земельну ділянку. Однак через смерть [PERSON] договір купівлі-продажу будинку був оформлений між нею та [PERSON] . Відповідачка [PERSON] пояснила, що домовленість про купівлю будинку у неї була з [PERSON] та [PERSON] у грудні 2018 року, коли вони вже проживали разом. На наприкінці грудня 2018 року вони віддали частину грошей. Остаточну суму в сумі 3700 доларів США за будинок [PERSON] та [PERSON] віддали їй у січні 2020 року, але через смерть [PERSON] договір купівлі-продажу вона уклала лише з [PERSON] . Факт сплати [PERSON] на придбання будинку власних грошових коштів позивачка намагалась довести за допомогою пояснень свідків. Так, свідок [PERSON] пояснила суду, що спірний будинок [PERSON] домовився купити у [PERSON] перебуваючи у шлюбу з позивачкою. Останні платежі були сплачені [PERSON] вже після розлучення. Коли він зійшовся з [PERSON] у березні 2020 року, у будинку вже були фіранки та жалюзі. Батько [PERSON] гроші від продажу автомобілів витратив на купівлю мікроавтобуса. Свідок [PERSON] пояснив суду, що працював разом з [PERSON] , який казав, що грошові кошти за будинок він давав разом з позивачкою та жили вони тоді разом. Пізніше він був присутній під час передачі ним грошей за будинок, та йому господарка віддала документи на будинок. Ремонт у будинку [PERSON] робив сам та проживав у будинку сам. [PERSON] яка є матір`ю [PERSON] , пояснила, що гроші за будинок він давав разом з позивачкою. Потім він сам жив у будинку та робив у ньому ремонт. Гроші за будинок він сплачував власні, оскільки працював. З [PERSON] він зійшовся лише навесні 2020 року. [PERSON] пояснила, що перший внесок за будинок [PERSON] здійснив разом із позивачкою. [PERSON] пояснив, що [PERSON] розповідав йому, що перший внесок за будинок він робив разом з позивачкою. Будинок він купував за власні кошти, які заробляв. За свої кошти він купував меблі та ставив вікна. [PERSON] з`явилась в житті [PERSON] коли за хату вже були сплачені кошти. З [PERSON] разом вони лише сплатили за свердловину. При цьому , свідок з боку відповідачів [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , пояснила, що її донька почала жити з [PERSON] у 2018 році. Гроші в сумі 1300 доларів США доньці та [PERSON] на придбання будинку зібрали та дали вони. Свідок [PERSON] пояснила, що грошові кошти у її присутності не передавались, [PERSON] розповіла їй, що під тиском позивачки та [PERSON] вона написала розписку та вписала її як свідка, бо вона є кумою її батьків. [PERSON] став жити з [PERSON] одразу після розлучення з позивачкою. Згідно з положеннями ч.2 ст. 220 ЦК України факт домовленості сторін щодо усіх істотних умов договору може бути підтверджений лише письмовими доказами. Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет договору та ціну. Отже, пояснення свідків є недопустимим доказами та не можуть бути прийняті судом для підтвердження укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Копія розписки, яка надана позивачкою на підтвердження отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів за продаж будинку, датована 03.03.2021, тобто майже через три місяця після смерті останнього, отже така розписка є неналежним доказом. Інших письмових доказів на підтвердження того, що [PERSON] та [PERSON] домовилися щодо усіх істотних умов договору позивачка не надала. Отже підстави для задоволення позову відсутні. Крім того, ухвалюючи рішення у справі суд вирішує також питання про судові витрати. Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України до складу судових витрат входить судовий збір. У позовній заяві позивачка заяви три позовні вимоги: дві немайнові (про визнання договору купівлі-продажу недійним, про визнання договору купівлі-продажу дійсним) та одну майнову (про визнання право власності на нерухоме майно, яке оцінено позивачкою у 167400грн). Але, до позовної заяви додана квитанція про сплату судового збору в сумі 1674грн лише за позовну вимогу майнового характеру про визнання права власності на нерухоме майно. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір". Згідно з ч.3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і не майновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору з позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2021 року (на час подання позову) складав 2270грн, отже судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру складав 908грн. На підставі викладеного, враховуючи, що в задоволенні позову слід відмовити, суд вважає за необхідне стягнути з позивачки на користь держави несплачений судовий збір при подачі позовної заяви в сумі 1816грн за дві позовні вимоги немайнового характеру.

Outcome: approved