Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

Адвокат [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Вільшанської селищної рали Голованівського району Кіровоградської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що[PERSON] та [PERSON] , перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.07.2014 року, який розірвано за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.11.2020 року. Від вищевказаного шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину, доньку - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу між сторонами, відповідач почала проживати за своїм зареєстрованим місцем проживання в м. Київ. Донька сторін [PERSON] , залишилася проживати разом з позивачем за його зареєстрованим місцем проживання в смт Вільшанка Голованівського району Кіровоградської області, де була зарахована до Вільшанського дошкільного навчального закладу «Колосок», який постійно відвідувала до 01.08.2021 року. За час вступу до вищевказаного дошкільного навчального закладу [PERSON] приводив із забирав лише позивач. Відповідач жодного разу дитину в дитячий садок не приводила. В подальшому дитина сторін на деякий час переїхала для проживання до матері. Однак відповідач створила іншу сім`ю та народила дитину, а відтак почала приділяти мало уваги доньці [PERSON] оскільки зайнята доглядом за новонародженою дитиною. Тому донька сторін [PERSON] під час чергового перебування у позивача, відмовилась повертатися для проживання до відповідача. Крім цього, позивач працездатна, а тому має змогу матеріально утримувати дитину. У зв`язку з наведеним, просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком дитини [PERSON] , залишивши дитину на його вихованні, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини, доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 18 серпня 2023 року у зазначеній справі відкрито провадження, призначено підготовче засідання з повідомленням учасників справи на 07 вересня 2023 року. 07 вересня 2023 року підготовче засідання перепризначено на 26 жовтня 2023 року. Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 26 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду на 08 листопада 2023 року. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, адвокат Оніщук В.І. подав до суду клопотання, в якому просив розгляд справи проводити у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримують повністю, просять їх задовольнити. Відповідач у підготовче засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Представник органу опіки та піклування Вільшанської селищної ради Кіровоградської області в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність, підтримала позицію, викладену у висновку органу опіки та піклування. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство дитини охороняються державою. Відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, інтелектуального, духовного, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом (ч. ч. 1-3 ст. 15 Закону). Міжнародні та національні законодавчі акти не містять норм, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними та приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними та законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М.С. проти України", заява №2091/13, суд зауважив, що при визначення найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і для дотримання такої рівноваги особливу увагу необхідно приділити найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати на інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 7 грудня 2006 року у справі "Хант проти України", заява №31111/04). Рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку (позиція викладена Верховним Судом у постанові від 4 жовтня 2023 року у справі №208/4667/20). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві. Батьками у вказаному свідоцтві зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 листопада 2020 року по справі №755/12462/20 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 31 липня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вільшанського районного управління юстиції у Кіровоградській області (а.с.11). Згідно з довідкою про склад сім`ї від 01 серпня 2023 року за №860, [PERSON] , [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . До складу його сім`ї входить донька [PERSON] , [INFO] (а.с.17). Відповідно до копії характеристики, виданої Вільшанським закладом дошкільної освіти (ясла-сад) «Колосок» загального розвитку Вільшанської селищної ради від 27 липня 2023 року за №21, [PERSON] , [INFO] , була зарахована до Вільшанського закладу дошкільної освіти (ясла-сад) «Колосок» з 01.09.2018 і постійно відвідувала дошкільний навчальний заклад до 01.08.2021. З часу вступу до дошкільного закладу дівчинку приводив і забирав тільки батько, мама жодного разу дівчинку в дитячий садок не приводила (а.с. 13). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 31 липня 2023 року за адресою [ADDRESS] , умови проживання добрі, на момент обстеження в будинку чисто, затишно, зроблений косметичний ремонт. На момент обстеження [PERSON] була вдома. Дівчинка охоче йде на контакт, показала кімнату, в якій батько буде робити ремонт, після чого вона буде там проживати. З матір`ю [PERSON] спілкується у телефонному режимі (а.с.16). У відповідності з висновком органу опіки та піклування Вільшанської селищної ради від 06 вересня 2023 року за №01-21/239/2 про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком [PERSON] , виконавчий комітет Вільшанської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області не заперечує проти визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.41-42). Висновок органу опіки та піклування є достатньо обґрунтованим і не суперечить інтересам малолітньої доньки сторін, а тому суд вважає за доцільне врахувати такий висновок при визначенні місця проживання малолітньої [PERSON] з батьком. На переконання суду, встановлені у цій справі обставини дають підстави вважати, що проживання дитини з батьком забезпечить розвиток малолітньої [PERSON] у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Щодо позовної вимоги про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , суд зазначає таке. Згідно зі ст. 51 Конституції України, ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Положеннями ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отже, дана норма надає тому з батьків або інших законних представників дитини, з ким проживає дитина право вибору способу сплати аліментів - у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно з вимогами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Враховуючи те, що [PERSON] , яка потребує матеріальної допомоги, проживає з батьком, відповідач зобов`язана утримувати доньку до досягнення повноліття. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує, що відповідач є працездатною особою, тому суд дійшов висновку, що відповідач має змогу утримувати власну дитину та сплачувати аліменти в розмірі 1/4 заробітку (доходу). Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Водночас, згідно з ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, оскільки відповідач визнала позов в повному обсязі та визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача слід стягнути 1073 грн. 60 коп. судового збору на користь держави. Судові витрати в частині судового збору за заявлення вимоги про визначення місця проживання дитини залишити по фактично понесеним. На підставі викладеного та

Outcome: approved