Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що10 квітня 2020 року у м. Києві в підземному паркінгу по вул. Пчілки, 5 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля "Skoda" д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля "Nissan" д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Винним у зазначеній ДТП було визнано [PERSON] цивільно-правова відповідальність якого, як власника транспортного засобу, була застрахована у ПрАТ "СК "ВУСО". Вказаним страховиком було здійснено страхове відшкодування власнику автомобіля "Nissan" д.н.з. [NUMBER] у розмірі 100 000,00 грн. Враховуючи, що сума завданої матеріальної шкоди склала 159 080,00 грн., позивач просить суд стягнути з відповідача різницю між завданою шкодою та фактичним розміром страхового відшкодування у розмірі 59 080,00 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 753/11293/23 між суддями від 03 липня 2023 року матеріали позову передано в провадження судді Шаповаловій К.В. Фактично справа передана судді 07 липня 2023 року. Ухвалою суду від 11 липня 2023 року справу було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. 24 липня 2023 року на виконання вищезгаданої ухвали суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків у справі (вх. №48393), до якої була долучені докази сплати судового збору. 03 серпня 2023 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 04 серпня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд позовної заяви за правилами спрощеного позовного провадження у судове засідання на 27 вересня 2023 року на 11:00 год Судове засідання призначене на 27 вересня 2023 року було відкладено за клопотаннями представника позивача та представника відповідача на 07 листопада 2023 року на 14:30 год. 03 листопада 2023 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів, а саме - долучення копії відповіді від Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській області від 25 жовтня 2023 року № 31/10-6536, стосовно факту перебування транспортного засобу "Nissan" д.н.з. [NUMBER] у власності позивача [PERSON] 06 листопада 2023 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та додаткові письмові пояснення, у яких представник зауважив, що страховиком ПрАТ "СК "ВУСО" було відшкодовано потерпілій кошти у розмірі 100 000,00 грн., що відповідає ліміту відповідальності за страховим полісом. Відповідальність страховика за полісом обмежується одночасно і страховою сумою (лімітом відповідальності) і вартістю відновлювального ремонту з урахуванням зносу автомобіля. При цьому не залежно від нарахування коефіцієнта фізичного зносу, потерпіла особа не обмежена у праві використати для проведення ремонту нові деталі, внаслідок чого вартість ремонту перевищує розмір отриманого страхового відшкодування. Тож, враховуючи, що потерпіла понесла збитки на суму 159 080,00 грн., стягненню з відповідача підлягає саме різниця між цією сумою та розміром сплаченого ПрАТ "СК "ВУСО" страхового відшкодування в розмірі 100 000,00 грн., а саме - 59 080,00 грн. У судове засідання, призначене на 07 листопада 2023 року, з`явився представник відповідача - адвокат Куцький Д.В., від представника позивача - адвоката Конюшко Д.Б. надійшло клопотання про проведення судового засідання за відсутності позивача та його представника, у якому також зазначено, що позовні вимоги він підтримує у повному обсязі. Враховуючи наявні заяви від представника позивача, з огляду на відсутність заперечень з боку представника відповідача, суд ухвалив проводити судове засідання у відсутність позивача та його представника. Представник відповідача у судовому засіданні вказав, що позовні вимоги відповідачем визнаються частково, а саме в розмірі 37523,01 грн, що становить собою різницю між вартістю відновлювального ремонту, зазначеного в ремонтній калькуляції від 17 квітня 2020 та сумою страхового відшкодування, виплаченого позивачу страховою компанією відповідача. Окрім того, представник відповідача зазначив, що заявлена представником позивача сума витрат на правову допомогу 10 000,00 грн. є завищеною та неспівмірною з огляду на незначну складність справи та фактично витрачений представником позивача час на підготовку та подання позовної заяви. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд дійшов до наступного висновку. 10 квітня 2020 року приблизно о 17:55 годині у м. Києві в підземному паркінгу по вул. Пчілки, 5 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля "Skoda" д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля "Nissan" д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] , що призвело до механічних пошкоджень зазначених транспортних засобів. Постановою Дарницького районного суду м. Києва № 753/6707/20 від 26 червня 2020 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 8-9). Постанова набрала законної сили. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Skoda" д.н.з. [NUMBER] була зарахована у ПрАТ СК "ВУСО", відповідно до полісу № АО3026495 (а.с.10). У відповідності з частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоду було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність. В силу статті 5 зазначеного вище Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на момент ДТП була у встановлено законом порядку застрахована у ПрАТ "СК "ВУСО" позивачка звернулась до нього із відповідною заявою щодо виплати страхового відшкодування (а.с.11). За результатами розгляду вказаної заяви ПрАТ "СК "ВУСО" виплатило на користь позивачки страхове відшкодування у розмірі 100 000 грн., що відповідає ліміту за страховим полісом. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно з пунктом 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу. Відповідно до пункту 2.4 зазначеної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Згідно з пунктом 2.3 Методики фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану колісного транспортного засобу унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості колісного транспортного засобу, що виникає в процесі його експлуатації. Тому при визначені розміру страхового відшкодування страховик зобов`язаний врахувати коефіцієнт фізичного зносу, у зв`язку із чим страховик обмежений щодо виплати розміру страхового відшкодування, зокрема, вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу та франшизи. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У даному випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Судом встановлено, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з вини відповідача перевищує ліміт відповідальності страхової компанії. У постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі №755/7666/19 сформульовано висновок про те, що оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, зважаючи на вищевикладені обставини, позивач правомірно звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, оскільки у неї виникло право на відшкодування шкоди, а саме різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Згідно із даними ремонтної калькуляції № 2026918 від 17 квітня 2020 року, складеної на замовлення ПрАТ "СК "ВУСО", вартість відновлюваного ремонту автомобіля "Nissan" д.н.з. [NUMBER] становить 137 523, 60 грн. без ПДВ (а.с.13-17). В той же час, позивачкою було відремонтовано пошкоджений трансопртний засіб та надано до позовної заяви відповідний акт виконаних робіт ФОП [PERSON] № ФО-К-000000000000926 від 16 червня 2020 року, з якого вбачається, що фактична вартість відновлюваного ремонту автомобіля склала 159 080, 00 грн. (а.с.18-19) Відповідно до квитанції № 451110032 позивачем [PERSON] 11 червня 2020 року було переховано на рахунок ФОП [PERSON] 159 080,00 грн. (призначення платежу: оплата за послуги СТО та запчастини) (а.с.20). Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що стягненню з відповідача підлягає сума у розмірі 37 523, 01 грн. (137 523,01 грн.-100 000,00 грн), оскільки у ремонтній калькуляції, відповідно до якої його страхова компанія виплачувала страхове відшкодування позивачу, визначена у розмірі 137 523,01 грн., з огляду на те, що страхова компанія виплатила страхову суму в межах ліміту страхової відповідальності, що не заперечувалось та не спростовувалось відповідачем, а позивачем було відремонтовано пошкоджений транспортний засіб та надано до позовної заяви докази фактично понесених витрат на ремонт пошкодженого з вини відповідача автомобіля. Відповідачем належними, достатніми та допустимими доказами не спростовувалась вартість відновлювального ремонту, відповідно до акту виконаних робіт та не визначалось, що проведений ремонт охоплював не лише пошкодження, які були отримані автомобілем позивача у ДТП, в якому винним визнано відповідача. Отже, оскільки відповідно до акту виконаних робіт № ФО-К-000000000000926 від 16 червня 2020 року вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача склала 159 080,00 грн та ця сума була сплачена виконавцю робіт, відповідно до квитанції про оплату послуг, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними належними та достатніми доказами. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази згідно положень статей 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Відповідно до частини сьомої статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи вартість відновлювального ремонту пошкодженого в ДТП з вини відповідача автомобіля позивача у розмірі 159 080,00 грн., суму страхового відшкодування, виплаченого ПрАТ "СК "ВУСО" в розмірі 100 000 грн, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 59 080,00 грн (різниця від суми фактичної шкоди та виплачених/отриманих позивачкою коштів). З огляду на результат розгляду справи суд на підставі положень статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір. Разом з тим представник позивача просив стягнути з відповідача витрати понесені позивачем на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо стягнення з відповідача зазначеного розміру судових витрат, аргументуючи це тим, що такий розмір є неспівмірним та значно завищеним з огляду на те, що розгляд даної справи не потребує від адвоката спеціальних знань та навиків, при розгляді справи було проведено лише два судові засідання, у яких представник позивача був відсутній. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до умов договору про надання правової допомоги № 15/04/20-ЮП/IL від 11 квітня 2020 року, замовник замовляє, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі (об`ємах і кількості) та на умовах, передбачених договором, а замовник зобов`язується оплатити адвокату надані послуги. Пунктом 4.1 вказаного договору вказано, що за послуги надані адвокатом, замовник сплачує кошти у розмірі, який зазначається у Додатку 1 до договору. Пунктом 11.2 договору передбачено, що належним чином оформлені додатки є невід`ємною частиною цього договору. Окрім того, у договорі зазначено, що додатками до нього є: додаток №1, перелік та вартість робіт. Як вбачається із матеріалів справи, адвокатом було долучено до позову лише ордер на надання правничої допомоги, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію посвідчення адвоката та копію договору про надання правової допомоги № 15/04/20-ЮП/IL від 11 квітня 2020 року без вказаних у ньому додатків, які як зазначено є його невід`ємною частиною. В позовній заяві адвокат зазначав, що загальна вартість робіт, які були надані позивачу склала 10 000, 00 грн. та детальний розрахунок буде наданий на відповідне судове засідання, однак, в процесі розгляду справи, зазначений розрахунок так і не був долучений до матеріалів справи. При цьому суд не приймає до уваги розрахунок наданих послуг, викладений у позовній заяві, що містить інформацію про те, що година роботи адвоката становить 1000 грн, оскільки вказане не підтверджено ані умовами договору про надання правової допомоги, ані додатками до нього, які за умовами договору є невід`ємною їх частиною. Матеріали справи не містять доказів погодження між позивачем та адвокатом вартість послуг, їх вид та кількість витрачених годин, відповідний акт приймання-передачі послуг, підписаний позивачем та адвокатом, до матеріалів справи не надано. При цьому, подаючи додаткові докази у справі разом із письмовими поясненнями, а також надаючи заяву про розгляд справи у відсутність позивача та представника, представник у відповідній заяві не зазначає про те, що докази понесених витрат на правову допомогу будуть надані суду протягом 5 днів після ухвалення судового рішення у справі. Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 20 липня 2021 року у справі № 922/2604/20 відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. З огляду на викладене, зважаючи на те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі, враховуючи те, що представником позивача не підтверджено належними доказами понесені витрати на правничу допомогу, з огляду на відсутність додатків до договору про надання правової допомоги, що, як зазначено у договорі є його невід`ємною частиною, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги представника позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн., у зв`язку із її недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved