Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Харченко Євгенія Володимирівна, приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Шурпінов Василь Іванович, про визнання спадкового договору недійсним та визнання заповіту нікчемним. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. [INFO] помер батько Позивача - [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, а саме на 47/100 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги за законом є [PERSON] та сестра [PERSON] , [INFO] . 08.04.2019 року Позивач звернувся до приватного нотаріуса Харченко Є.В. із відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] . Проте 08 листопада 2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Харченко Є.В. відмовлено Позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , з мотивів що ніби то ще за життя померлим було складено заповіт на третіх осіб, до числа яких не відноситься ні Позивач, ні інших спадкоємець за законом [PERSON] . З матеріалів спадкової справи № 10/2019 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що батько [PERSON] на день його смерті перебував в офіційному зареєстрованому шлюбі з невідомою особою [PERSON] . Окрім того, з матеріалів спадкової справи також стало відомо про наявність заповіту, складеного покійний батьком Позивача на ім`я сторонньої невідомої особи [PERSON] . Про наявність шлюбу та заповіту Позивачу відомо не було, оскільки батько перед смертю дану інформацію не повідомив, постійно проживав з Позивачем та повністю перебував на його утриманні. Окрім того, 06 листопада 2021 року Позивачу стало відомо про наявність укладеного 27.04.2018 року між покійним [PERSON] та [PERSON] спадкового договору. Так, відповідно до умов вищевказаного спадкового договору, [PERSON] передає після своєї смерті [PERSON] належне на праві власності померлому майно, а саме 47/100 часток житлового будинку [ADDRESS] . Згідно умов вищевказаного спадкового договору, а саме п.7 на набувача [PERSON] було покладено такі обов`язки: забезпечувати потреби померлого продуктами харчування, одягом, ліками та зокрема здійснити поховання [PERSON] у разі смерті поряд з його батьками на кладовищі с. Горенка, Київської області. Так, померлий [PERSON] перед смертю досить тривалий час хворів та мав досить хворобливий стан здоров`я. Всім необхідним забезпечував померлого його син [PERSON] , який здійснював догляд за батьком, повністю фінансово утримував його та похоронив свого батька. Набувач [PERSON] за спадковим договором взяті обов`язки не виконала. Відповідно до свідоцтва про поховання, [PERSON] похоронений на кладовищі в [ADDRESS] та похоронений Позивачем. Окрім того, про факт того, що укладений спадковий договір було вчинено [PERSON] під впливом тяжкого фізичного стану, свідчить факт, що батьки [PERSON] похоронені в м. Буча, а не в с. Горенка як зазначено в спадковому договорі. Даний факт свідчить про те, що умови договору не виконані, договір є невиконаним та підлягає розірванню. З урахуванням викладеного, позивач просить визнати спадковий договір, укладений 27.04.2018 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Шурпіновим В.І., зареєстрований в реєстрі № 419 недійсним. Визнати заповіт, складений на ім`я [PERSON] , [INFO] , посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Бова Т.В. та зареєстровано в реєстрі № 50 нікчемним. Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позовну заяву. Відповідачі по справі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлені належним чином, що оголошеннями про виклик до суду на сайті «Судова влада України». Відзиву від відповідачів до суду не надходило. Третя особа [PERSON] та представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечували. Треті особи: [PERSON] , приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Харченко Євгенія Володимирівна, приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Шурпінов Василь Іванович в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Інших заяв чи клопотань до суду не надходило. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам частини 4 статті 223 та статей 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України, відповідачі не скористались своїм правом та не направили до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною 8 статті 178, статтею 181 ЦПК України. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, вислухавши думку сторін, виходив з наступного. Відповідно до ч. 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.3 статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В ч.1 статті 5 ЦПК України, зазначено про те, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Так, судом встановлено, що [INFO] помер батько Позивача - [PERSON] , [INFO] , про що Бучанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області складено відповідний актовий запис за № 147, що стверджується копією свідоцтва про смерть. Факт родинних стосунків заявника з померлим [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, а саме на 47/100 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належав померлому на підставі Рішення Ірпінського міськнародного суду Київської області 2-8/92 від 05.02.1992 року, що стверджується інформаційною довідкою із ДРРП на нерухоме майно. Спадкоємцями першої черги за законом є [PERSON] та сестра [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією паспорта та свідоцтва про народження [PERSON] . 08.04.2019 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Харченко Є.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] . 08 листопада 2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Харченко Є.В. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки за життя померлим було складено заповіт на третіх осіб, до числа яких не відноситься [PERSON] та [PERSON] . З матеріалів спадкової справи № 10/2019 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що батько [PERSON] на день його смерті перебував в офіційному зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Окрім того, з матеріалів спадкової справи також вбачається, що померлим [PERSON] було складено заповіт на ім`я [PERSON] . Разом з тим, 27.04.2018 року між покійним [PERSON] та [PERSON] було укладено спадковий договір. Так відповідно до умов вищевказаного спадкового договору, [PERSON] передає після своєї смерті [PERSON] належне на праві власності померлому майно, а саме 47/100 часток житлового будинку [ADDRESS] . Докази щодо виконання даного договору у суду відсутні. Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбачено ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Стаття 1218 ЦК України говорить, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин. Згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з частиною другою\~статті 651 ЦК України\~договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Так відповідно, до ч. 5 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті\~203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Так, статтею 1302 ЦК України визначено, що за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Слід зазначити, що до спадкового договору не застосовуються норми спадкового права. Згідно з\~Цивільним кодексом України\~сутність спадкового договору полягає в тому, що за таким договором відбувається розпорядження належним відчужувачеві майном ще за життя, але із набуттям набувачем права власності на майно після смерті відчужувача. Істотною умовою спадкового договору є його предмет, яким виступає майно відчужувача. Інститут спадкового договору має більш тісний зв`язок з підгалуззю зобов`язального, а не спадкового права, оскільки виступає різновидом договорів про передачу майна у власність. Схожість спадкового договору із спадкуванням виявляється в спільності основної юридичної підстави виникнення права на спадкування у спадкоємців і права власності у набувача, якою є смерть фізичної особи - відчужувача. Так, статтею 1305 ЦК України передбачено, що набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття. Зазначені дії мають здійснюватись в залежності від розпоряджень відчужувача, до або після настання його смерті. Із положень глави 90 ЦК України вбачається, що набувач здійснює покладені на нього договором обов`язки за свій рахунок і не має права на відшкодування витрат та сплату винагороди за рахунок майна, призначеного йому відчужувачем. Оскільки спадковий договір пов`язаний з особами його учасників, положеннями статті 1308 ЦК України визначено право сторін звертатись до суду з метою дострокового розірвання договору. Спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача. На вимогу набувача спадковий договір може бути розірвано судом як до смерті, так і після смерті відчужувача. Для цього має бути встановлена неможливість виконання ним розпоряджень відчужувача. У разі смерті набувача спадковий договір вважається припиненим. У цьому випадку спадкоємці набувача мають право вимагати від відчужувача відшкодування витрат, яких вони зазнали при виконанні спадкового договору в тій частині зобов`язань, які були виконані набувачем до його смерті. Якщо відповідно до спадкового договору набувач зобов`язаний був вчинити певні дії після смерті відчужувача, то у разі смерті набувача обов`язок вчинити ці дії переходить до його спадкоємців. Як роз`яснив пленум Верховного Суду України у п. 28 своєї Постанови № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» спадковий договір може бути визнано недійсним із підстав, визначених нормами глави 16 ЦК України. Вимогу про визнання недійсним спадкового договору може бути заявлено як відчужувачем та набувачем, так і іншою заінтересованою особою. У разі пред`явлення позову особою, яка не є стороною спадкового договору, необхідно перевіряти, які права та охоронювані законом інтереси цієї особи порушено (стаття 3 ЦПК). Відповідно до статті 1308 ЦК України, спадковий договір може бути розірвано на вимогу відчужувача або набувача. За змістом цього правила інші особи, у тому числі спадкоємці відчужувача, не можуть пред`являти вимоги про розірвання спадкового договору. Згідно з ч. 1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Відповідно до роз`яснень пленуму Верховного Суду України у абзаці 4 п. 7 Постанови № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК України). В пункті 24 зазначеної Постанови вказано, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Таким чином, оскільки на підставі спадкового договору не зареєстровано право власності на 47/100 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , то вказаний договір вважається не виконаним і є всі підстави про визнання спірного договору недійсним з підстав вчинення без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Окрім того, відповідно до матеріалів спадкової справи, 29 січня 2015 року померлим [PERSON] складено заповіт на ім`я [PERSON] , [INFO] , посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Бова Т.В. та зареєстровано в реєстрі № 50. Відповідно до умов вказаного заповіту, [PERSON] заповів [PERSON] все майно, де б воно не було та з чого ю воно не складалося. Стаття 1307 ЦК України встановлює гарантії додержання прав та законних інтересів учасників спадкового договору. Заповіт, складений відчужувачем щодо майна, вказаного у спадковому договорі, є нікчемним незалежно від часу його складання. Якщо у заповіті містяться розпорядження не лише стосовно майна, яке є предметом спадкового договору, але і стосовно іншого майна спадкодавця, такий заповіт визнається недійсним лише у частині розпорядження майном, вказаним у спадковому договорі. Таким чином, заповіт на ім`я [PERSON] , [INFO] , посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Бова Т.В. та зареєстровано в реєстрі № 50, є нікчемним в силу закону. Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, суд, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності, достовірності та допустимості, а в сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved