Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

22.09.2023 року позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Чернівці з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що з 2011 року по травень 2023 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] та проживала однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Від стосунків у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У травні 2023 року сторони припинили подружні відносини та ведення спільного господарства, відповідач переїхав та почав проживати окремо. Вказує, що неодноразово зверталась до відповідача з проханням матеріально під-тримувати спільних дітей, сплачувати аліменти, оскільки діти знаходяться на утриманні позивачки та проживають разом із нею. Також позивачка зазначає, що її спільна з відповідачем донька [PERSON] , хвора хронічним захворюванням: «Нефротичний синдром гострого гломе-рулонефриту», гормоночутливий варіант, з медикаментозною ремісією та є особою з ін-валідністю з дитинства. Стверджує, що у зв`язку з її постійною зайнятістю по догляду за хворою дитиною, вона не має змоги працевлаштуватись та отримувати доходи. Посилаючись на викладене, а також на те, що відповідач є здоровим, працездат-ним, має постійний дохід, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 5 666,00 гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення ди-тиною повноліття, та стягнути додаткові витрати у розмірі 2500,00 гривень щомісячно на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] на-родження, починаючи з дати пред`явлення позову. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28.09.2023 року про-вадження по справі було відкрито, справу призначено за правилами спрощеного позов-ного провадження до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась, про місце, дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином у встановленому законом порядку. Направила зая-ву, згідно якої просила розглянути справу без фіксування судового процесу. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечу-вала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час роз-гляду справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явилась в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подала відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі\~ст. 280 ЦПК Укра-їни\~розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Згідно положень ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового\~процесу за\~допомо-гою\~звукозаписувального технічного\~засобу не\~здійснювалося. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрун-тованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , відповідно (а.с.8-9). Згідно довідки ПП «Регіон-Центр» №1954 від 04.09.2023 року, малолітні [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають разом з позивачкою [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с.14). Відповідно до частин 1 та 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 ли-стопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лю-того 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розу-мового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України та ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністра-тивними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, мо-рального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духов-ного і соціального розвитку. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основ-ної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства»). В силу ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається од-накова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утриму-вати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~при визначенні розміру алі-ментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здо-ров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність ру-хомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів ви-трати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші об-ставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармоній-ного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 Сімейного кодексу України\~передбачено, що частка заробітку (до-ходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1\~ст. 191 Сімейного кодексу України\~аліменти на дитину при-суджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно з п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи пи-тання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх ді-тей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обста-вини, що мають істотне значення. Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено, що у 2023 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня складає - 2 833 грн. Крім того, суд наголошує, що інтереси дитини превалюють над майновим ста-новищем платника аліментів. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, які ви-кладені у постанові від 16 червня 2021 року, справа №643/11949/19. При цьому, суд звертає увагу, що виховування дитини одним із батьків, коли ін-ший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню ди-тини, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого ля-гає лише на одного. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення аліментів на утримання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5666,00 (п`ять тисяч шістсот шістдесят шість) гривень щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дітей забезпечить належний фізичний та моральний розвиток останніх, не суперечитиме законодавчо встановле-ному мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дітей, при цьому не порушить права відповідача. Ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуд-жуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Щодо позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на утримання ма-лолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , суд прихо-дить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно посвідчення серії [NUMBER] , [PERSON] , 2016 року народження, призначено державну соціальну допомогу як особі з інвалідністю з дитинства (а.с.10). Згідно долученої до матеріалів справи виписки із медичної карти стаціонарного хворого №6335, [PERSON] встановлено діагноз: нефротичний синдром гострого гломерулонефриту (а.с.12). У зв`язку із захворюваннями дитини [PERSON] , [INFO] , позивачка несе додаткові витрати на дитину, які пов`язані з лікуванням. З врахуванням наведеного суд дійшов висновку, що витрати понесені позивачкою можна вважати додатковими, оскільки такі витрати викликані особливими обстави-нами, є обов`язковими, а не добровільним волевиявленням матері, остання надала до-кази, про необхідність таких витрат на лікування. За таких\~обставин,\~аналізуючи наявні\~у матеріалах\~справи докази,\~виходячи із\~принципу справедливості,\~добросовісності та\~розумності,\~враховуючи обов`язок\~обох батьків\~утримувати малолітнюдитину, те що відповідач є працездатним, доказів не-можливості надавати матеріальну допомогу із об`єктивних, незалежних від нього при-чин, суду не надано, як і не надано суду доказів перебування на його утриманні інших осіб, тому суд вважає, що він має матеріальну можливість приймати участь у наданні додаткової матеріальної допомоги на малолітню доньку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги під-лягають задоволенню і в частині стягнення з відповідача додаткових витрат у розмірі 2500,00 гривень на користь позивачки щомісячно на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Також,згідно вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved