Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

В провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: ГУ Держспоживслужби у Дніпропетровській області та [PERSON] про стягнення суми та відшкодування моральної шкоди. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2021 року позовні вимоги було задоволено частково і стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму сплачену на виконання ремонтних робіт у розмірі 5\~300 доларів США, що за курсом НБУ станом на 04 грудня 2020 року становить 150\~149 грн., та моральну шкоду в розмірі 3\~000 грн., а всього 153\~149 грн., у задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2023 року заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2021 року було скасовано і призначено цивільну справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2023 року підготовче провадження було закрито і справу призначено до розгляду по суті. Позивач у своєму позові, посилався на те, що 04 травня 2020 року він звернувся до майстерні з ремонту спортивно-прогулянкових суден до ФОП [PERSON] з метою проведення ремонту двигуна туристичного гідроциклу. В рахунок оплати виконання робіт позивачем було сплачено готівкою кошти у загальній сумі 5\~300 доларів США у присутності свідків. Усі істотні умови щодо виконання ремонтних робіт було досягнуто: перелік робіт, матеріалів, розмір, строки та порядок оплати. Позивач виконав свої зобов`язання. Відповідач свої зобов`язання не виконав: ремонт двигуна не виконав, грошові кошти не повернув, від спілкування ухиляється, зустрічей уникає. 27 вересня 2020 року позивач звернувся до ГУ Держспоживслужби у Дніпропетровській області. 09 жовтня 2020 року від третьої особи ГУ Держспоживслужби у Дніпропетровській області було отримано відповідь, з якої [PERSON] стало відомо, що відповідач припинив свою підприємницьку діяльність з 31 серпня 2020 року. Таким чином, позивачем було сплачено грошові кошти відповідачеві, проте, останній умови договору не виконав, послуг не надав, ремонтні роботи не виконав, грошові кошти не повернув. Просив суд стягнути з [PERSON] на користь позивача сплачені ним грошові кошти у розмірі 5\~300 доларів США, що станом на 04 грудня 2019 року становить 150\~149 гривень, 50\~000 гривень моральної шкоди, судові витрати по справі віднести за рахунок відповідача. Позивач у своїй заяві до суду позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] у своїй заяві проти позовних вимог заперечував, зазначивши, що жодних договорів з позивачем не укладав, домовленостей не має, грошей не отримував, а транспортний засіб на праві власності належить третій особі. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа ГУ Держспоживслужби у Дніпропетровській області у своїй заяві просила розглядати справу без участі її представника. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом в порядку, про причини неявки судові не повідомив, письмові пояснення на позов суду не надав. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що право власності на туристичний гідроцикл «Bombardier GTX 4 Tec» зареєстровано за [PERSON] (а.с. 78 оберт). Відповідач [PERSON] був зареєстрований в Єдиному державному реєстрі фізичних осіб-підприємців як фізична особа-підприємець з видом діяльності «будування та ремонт спортивно-прогулянкових суден». 31 серпня 2020 року ним було припинено підприємницьку діяльність (а.с. 58). Згідно із ст.ст. 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.\~638\~ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з приписами ч. 1 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до\~ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~866\~ЦК України\~договір побутового\~підряду вважається\~укладеним у\~належній формі,\~якщо підрядник\~видав замовникові\~квитанцію або\~інший документ,\~що підтверджує\~укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов. За приписами ст.\~837\~ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ст. 846 ЦК України). За правилом ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Відповідно до ст.\~22\~ЗУ «Про\~захист прав\~споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної шкоди. Відповідно до вимог ст.\~23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Тобто сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. При цьому само по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог. Відповідно до ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, позивачем належними, достатніми та допустимими доказами не доведено факт отримання відповідачем грошових коштів у вказаному розмірі, а також факт заподіяння [PERSON] йому моральних, чи фізичних страждань, або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправною бездіяльністю заподіювача, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. У відповідності з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. [PERSON] при поданні позову до суду був звільнений від сплати судового збору, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, судові витрати по справі слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed