Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області із позовом, в якому просив розірвати шлюб між ним та [PERSON] (далі - відповідач), посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини. Від шлюбу сторони мають сина. Примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбні відносини з вересня 2022 року. Подальше існування шлюбу суперечить інтересам сторін. Крім того, просив визначити місце проживання сина [PERSON] разом із ним, оскільки він має можливість забезпечити дитину необхідним, вказав що відповідач не приймає участі в утриманні та вихованні сина з вересня 2022 року. У судовому засіданні сторона позивача підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі, у якій просила розірвати шлюб. В частині визначення проживання дитини з батьком заперечувала, оскільки любить свого сина не менше ніж позивач, хоча її матеріальне становище та можливість забезпечити необхідні умови [PERSON] є менші, ніж у батька дитини. Представник третьої особи не заперечувала щодо визначення місця проживання дитини з батьком, враховуючи відповідний висновок. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України). Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулової Н.А. від 08.06.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та судове засідання. Ухвалою суду від 28.08.2023 року витребувано докази у третьої особи. 11.10.2023 року на адресу суду надійшли витребувані ухвалою від 28.08.2023 року документи. Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, представника третьої особи та дитини, дослідивши зібрані в справі письмові докази, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 29 жовтня 2004 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Фастівського міського управління юстиції Київської області, актовий запис №335 від 29 жовтня 2004 року (а.с. 28). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 29). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя Відповідно до вимог ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Доказів примирення стороною відповідача надано не було. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що шлюб між сторонами існує формально, вони не підтримують сімейні стосунки, сім`я сторін розпалась остаточно і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дитини, а тому позовну заяву в частині розірвання шлюбу можливо задовольнити. Стосовно позовних вимог про визначення місця проживання дитини з позивачем варто звернути увагу на наступне. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно положень ч.ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У той же час, за ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Як було встановлено у даному судовому засіданні, дитина на даний час проживає разом із батьком, а мати, хоча і подала заяву про те, що заперечує проти проживання [PERSON] з батьком, проте сама і вказала, що її матеріальний стан та можливість забезпечити умови проживання сину, менші, ніж у позивача. У заяві, яку вона направила до суду, [PERSON] також зазначила, що проживає у м. Києві у друзів. При цьому, [PERSON] у судовому засіданні вказав, що він проживає у м. Фастів разом із батьком, оскільки сам цього так бажає. Мама поїхала з дому у 2022 році. Так, [PERSON] , [INFO] , на час розгляду справи у суді, має повні 14 років і за умовами ч. 3 ст. 160 СК України його місце проживання визначається ним самим. За вказаних обставин, позов в частині визначення місця проживання дитини задоволенню не підлягає. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. у зв`язку із задоволенням вимоги про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: partial