Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

18.09.2023 [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у період з 01.01.2014 по 17.11.2022 вона знаходилась у трудових відносинах з ТОВ «ЗТМК». Під час знаходження у трудових відносинах з відповідачем, з боку останнього за період з липня 2022 року по листопад 2022 року була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 37120,22 грн., у зв`язку з чим він просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 37120,22 грн., середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день звернення до суду у розмірі 49803,20 грн., відшкодування моральної шкоди у сумі 5000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.09.2023 відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 30.10.2023 на адресу суду від представника ТОВ «ЗТМК» надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 30.10.2023 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вона просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 02.11.2023, перед початком судового засідання, позивач, через канцелярію суду подала заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з ТОВ «ЗТМК» заборгованість по заробітній платі у сумі 37120,22 грн., середній заробіток за весь період затримки розрахунку, але не більш як за шість місяців у розмірі 37205,92 грн., відшкодування моральної шкоди у сумі 5000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн. У судове засідання представник відповідача не з`явився, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала частково, а саме: в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 37120,22 грн. та середнього заробітку за весь період затримки розрахунку у розмірі 37205,92 грн. У судове засідання позивач не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні підтримує у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши та проаналізувавши всі надані докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] в період з 01.01.2014 по 17.11.2022 перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» на посаді апаратника очистки стічних вод 4 розряду. Факт перебування позивача та відповідача у трудових правовідносинах підтверджується наступними документами: - копією виписки з наказу «Про прийняття за переводом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» № 1ОК від 01.01.2014 (а.с. 11); - копією наказу ( розпорядження) про припинення трудового договору ( контракту) № 1148 від 17.11.2022 (а.с. 12); - копією трудової книжки [PERSON] , серія [NUMBER] (а.с. 8-10). В день звільнення, в порушення вимог законодавства про працю, відповідач, не провів повний розрахунок з позивачем та не виплатив заборгованість по заробітній платі. Відповідно до ст. 115 КЗпП, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму (ст. 166 КЗпП). Відповідач, не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, надав суду відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з наступних підстав. Відповідач зазначає, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 ухвалено рішення про запровадження воєнного стану в Україні з 05-30 год. 24.02.2022 строком на 30 днів, що неодноразово продовжувався і діє на сьогоднішній день. З 25.02.2022 відбувались систематичні обстріли міст та інших населених пунктів Запорізької області. ТОВ «ЗТМК» розташований в межах м. Запоріжжя та є об`єктом підвищеної небезпеки. Враховуючи сукупність вищезазначених факторів та обставин, необхідність дотримання вимог безпеки виробництва, збереження життя та здоров`я людей як у м. Запоріжжі, так і у Запорізькій області та у прилеглих областях, проблеми з поставками сировини необхідної для безперервного, нерозривного циклу виробництва, порушення логістичних зв`язків, керівництвом ТОВ «ЗТМК» було прийнято рішення про позапланову безаварійну зупинку ТОВ «ЗТМК», оформлене наказом в.о. директора ТОВ «ЗТМК» № 174 від 02.03.2022 «Про організацію позапланової безаварійної зупинки комбінату», та як наслідок, можливість своєчасного виконання зобов`язань щодо своєчасної виплати заробітної плати. Таким чином, з 24.02.2022 існували та продовжують існувати об`єктивні обставини, що унеможливлюють здійснення своєчасної виплати заробітної плати працівникам ТОВ «ЗТМК», включаючи позивача, пов`язані з введенням воєнного стану на всій території України. Крім цього зазначив, що позивачем невірно здійснений розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку. Відповідач також заперечує і щодо моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн., адже позивачем не підтверджена ця вимога жодними доказами. Відповідь на відзив ґрунтується на доводах, що аналогічні викладеним у позовній заяві. Заявою від 06.11.2023 зменшено розмір позовних вимог в частині суми стягнення середнього заробітку Позивач просить суд задовольнити вимоги у повному обсязі, заявлені 06.11.2023. Щодо заборгованості по заробітній платі. Судом в ході розгляду справи встановлено, що станом на день розгляду справи в суді (08.11.2023) відповідач не виплатив позивачеві заборгованість по заробітній платі в розмірі 37120,22 грн., що підтверджується довідкою ТОВ «ЗТМК» від 13.07.2023 №157. Сума заборгованості по заробітній платі відповідачем не заперечується, контррозрахунку заборгованості відповідачем суду не надано, відтак, сума заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 37120,22 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Щодо середнього заробітку. Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Позивач просить стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку з 17.11.2022 ( день звільнення) по 17.05.2023 ( період затримки виплати заробітної плати - шість місяців), що становить 127 робочих днів, в сумі 37205,92 грн. Позивач здійснив таке нарахування, виходячи з наступного. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 17.11.2022 по 17.05.2023 становить 292,96 грн. х 127 днів = 37205,92 грн. Частиною 1 ст. 117 КЗпП визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Суд дійшов до висновку, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 37205,92 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Щодо моральної шкоди. Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п. 3). При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд вважає, у зв`язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати, достатнім розміром для відшкодування моральної шкоди відповідачу - 1000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial