Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-12 00:00:00

26 червня 2023 року позивача [PERSON] , діючи через свого представника адвоката Григоржевського М.С., подав до суду через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" позов до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за договором позики від 16 січня 2018 року у розмірі 13386 дол. США, яка складається із основного боргу - 12500 дол. США та 3% річних за період з 01 лютого 2021 року по 14 червня 2023 року у сумі 886 дол. США. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 16 січня 2018 року [PERSON] уклав з відповідачами [PERSON] та [PERSON] договір позики, за яким передав відповідачам 12500 дол. США, а позичальники зобов`язалися повернути таку ж суму грошей до 31 січня 2021 року, проте свої зобов`язання не виконали, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з них суму основного боргу 12500 дол. США та 3% річних за період прострочення з 01 лютого 2021 року по 14 червня 2023 року у розмірі 886 дол. США, всього на загальну суму 13386 дол. США. 07 липня 2023 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачів та усунення недоліків позовної заяви суддя своєю ухвалою відкрила провадження у справі та призначила її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. 02 серпня 2023 року представник відповідачки [PERSON] адвокат Мутаф В.А. через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надав суду відзив на позов, в якому зазначив про часткове визнання відповідачкою позову на суму 6000 дол. США, оскільки у період з 25 грудня 2018 року до 27 грудня 2019 року позичальники частково сплачували позивачеві кошти у рахунок погашення боргу на загальну суму 6500 дол. США, про що свідчать відповідні записи на зворотній стороні розписки. 28 вересня 2023 року представник позивача надав заяву про зменшення позовних вимог з урахуванням часткового повернення боргу у розмірі 6500 дол. США, у зв`язку з цим просив стягнути з відповідачів суму основного боргу 6000 дол. США та 3% річних, виходячи із суми основного боргу 6000 дол. США за період з 01 лютого 2021 року до 27 вересня 2023 року за 969 днів, що складає 477,86 дол. США. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися. 13 листопада 2023 року адвокат Григоржевський М.С. надав заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача та підтримання позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] адвокат Сухецька С.М. у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, вказуючи на те, що гроші у борг відповідачі брали для придбання квартири як подружжя, про що було зазначено в самій розписці, тому мають нести відповідальність за невиконання цього грошового зобов`язання у рівних частках, а також заперечувала проти стягнення 3% річних, бо умовами договору не передбачено їх нарахування. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Мутаф В.А. також у судове засідання не з`явилися, представник [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності із врахуванням позиції, викладеної у відзиві. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. З матеріалів справи встановлено, що 16 січня 2018 року [PERSON] та [PERSON] отримали від [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 12500 дол. США за курсом 28,45 грн. за 1 дол. США станом на 16 січня 2018 року для придбання квартири за адресою: [ADDRESS] , та зобов`язалися повернути вказану суму грошей до кінця січня 2021 року, що підтверджується розпискою від 16 січня 2018 року. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказана квартира 06.06.2018 року була зареєстрована на праві власності за [PERSON] на підставі додаткової угоди від 17.04.2018 року та довідки про повну виплату паю, свідоцтва від 16.01.2018 року, акту повернення частки внеску від 17.04.2018 року та договору асоційованого членства від 16.01.2018 р, виданих ОК "Радуга -3", [PERSON] .. За відомостями вказаними в паспортах громадян України 17.09.2015 року Відділом ДРАЦС у Приморському районі м.Одеси між відповідачами було укладено шлюб, актовий запис №1516. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідачі свої зобов`язання щодо повернення боргу у повному розмірі у встановлений договором строк не виконали. З урахуванням частково виплаченої ними суми боргу 6500 дол. США за період з 25 грудня 2018 року до 27 грудня 2019 року, сума основного боргу склала 6000 дол. США. Вказану суму заборгованості за основним зобов`язанням відповідачі визнали. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, позивач, пред`являючи вимоги про погашення позики, просив у тому числі, крім суми боргу, стягнути з відповідачів 3 % річних від простроченої суми за кожний день прострочення, починаючи з 01 лютого 2021 року до моменту розгляду справи 27 вересня 2023 року за 969 днів, що складає 477,86 дол. США. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Частиною другою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування суми боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржників за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц дійшла висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги недопустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язання, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення трьох відсотків річних підлягає задоволенню. З урахуванням того, що відповідачі отримали позику для придбання спільної квартири подружжя, та виходячи із принципу рівності часток подружжя, встановленого ст. 70 СК України, суд дійшов висновку, що слід стягнути з відповідачів заборгованість у рівних частках, тобто по 3000 доларів США основного боргу та по 238,93 доларів США - 3 % річних . Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідачів в рівних частинах також підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним і документально підтверджений судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 2368,95 грн., тобто по 1184,47 грн.

Outcome: approved