Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

Позиція сторін у справі У серпні 2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ДП «Управління справами Фонду державного майна України» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що сторони перебували у трудових відносинах, проте відповідач після звільнення позивача не здійснив остаточного розрахунку. Відповідачем частково погашено заборгованість із заробітної плати, невиплаченими залишились грошові кошти в сумі 145 094, 87 грн. Також відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку починаючи з 13 червня 2023 року по 30 серпня 2023 року у розмірі 167 023, 11 грн. Позивач зазначає, що внаслідок таких порушень зазнав моральних страждань, які оцінює у розмірі 5 000, 00 грн. Представник відповідача подав відзив на позов, в якому зазначив, що відповідачем додатково здійснено часткові виплати позивачу на загальну суму 55 094, 87 грн, а тому вимога про стягнення заборгованості із заробітної плати в сумі 145 094, 87 грн не відповідає фактичним обставинам справи. Відповідач знаходиться у скрутному фінансовому становищі, має заборгованість перед іншими співробітниками та здійснює виплати позивачу, а тому розмір середнього заробітку має бути зменшено. Позивачем ненаведені жодні обставини та не надані докази, які б свідчили про те, що звільнення із посади та невиплата заробітної плати призвело до заподіяння йому моральних страждань, приниження честі та гідності тощо. Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, у відзиві на позов просив суд розглянути справу за його відсутності. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 вересня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 22 березня 2021 року [PERSON] прийнято до ДП «Управління справами Фонду державного майна України» на посаду заступника директора з фінансово-економічних питань. 12 червня 2023 року [PERSON] звільнено із займаної посади відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України за угодою сторін. З повідомлення ДП «Управління справами ФДМУ» від 12 червня 2023 року про нараховані суми, належні працівникові при звільненні вбачається, що заборгованість за підприємством на початок місяця 272 066, 63 грн, належить до виплати на дату звільнення 313 161, 50 грн. Згідно з довідкою ДП «Управління справами ФДМУ» від 12 червня 2023 року, розмір кредиторської заборгованості ДП «Управління справами ФДМУ» із заробітної плати перед [PERSON] станом на 12 червня 2023 року складає 313 161, 50 грн. Як зазначає позивач та не спростовується відповідачем, останній частково погасив заборгованість із заробітної плати у розмірі 313 161, 50 грн, сплативши 168 066, 63 грн, сума невиплаченої заробітної плати у розмірі 145 094, 87 грн є спірною. З відомостей розподілу виплат ДП «Управління справами ФДМУ» вбачається, що останній сплатив [PERSON] : - 30 серпня 2023 року заробітну плату у розмірі 20 094, 87 грн; - 06 вересня 2023 року заробітну плату у розмірі 10 000, 00 грн; - 15 вересня 2023 року заробітну плату у розмірі 15 000, 00 грн; - 18 вересня 2023 року заробітну плату у розмірі 10 000, 00 грн. Таким чином, невиплаченою залишається заробітна плата в сумі 90 000, 00 грн. Позиція суду та оцінка аргументів сторін Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. У статті 47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В день звільнення позивача відповідач не виплатив йому усі належні до виплати суми, з урахуванням у подальшому виплаченими грошовими коштами, до стягнення підлягає невиплачена заробітна плата в сумі 90 000, 00 грн, суд задовольняє позов в цій частині вимог. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Факт не отримання заробітної плати у належному розмірі підтверджено під час розгляду справи, а відтак позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню. Суд відхиляє доводи відповідача про зменшення суми середнього заробітку у зв`язку із поступовою сплатою заробітної плати по мірі можливості та бере до уваги наданий стороною позивача розрахунок, який здійснено виходячи із суми заборгованості із заробітної плати у розмірі 145 094, 87 грн, оскільки подальші виплати вже були вчинені роботодавцем після пред`явлення цього позову, а період стягнення суми середнього заробітку з 13 червня 2023 року по 30 серпня 2023 року такими виплатами не охоплюється. Так, згідно з п. 21 Постанови Пленуму ВСУ N 13 від 24.12.1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями), далі - Порядок. Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. Згідно з п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже, не проведення розрахунку з працівником у зазначені строки в свою чергу є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до довідки ДП «Управління справами ФДМУ» від 12 червня 2023 року середньоденна заробітна плата позивача становить 2 930, 23 грн. Середній заробіток за час затримки виплати розрахункових сум складає: червень 2023 року 2 930, 23 грн (заробітна плата за день) * 14 днів = 41 023, 22 грн, липень 2023 року 2 930, 23 грн (заробітна плата за день) * 21 день = 61 534, 83 грн, серпень 2023 року 2 930, 23 грн (заробітна плата за день) *22 дня = 64 465, 06 грн, що в сумі становить 167 023, 11 грн. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Згідно з ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи, що порушення трудових прав позивача призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало додаткових зусиль для організації життя позивача, зокрема він перебував у постійному пошуку додаткових засобів існування, враховуючи зусилля, вжиті для відновлення трудових прав, а також принципи розумності та справедливості, суд вважає обгрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 5 000, 00 грн. За правилами статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 1 720, 23 грн.

Outcome: partial