Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 24 березня 2019 року позивач звернувсь до суду з позовом про стягнення з відповідача грошової суми, не отриманої за договором доручення. В позові зазначив, що 20 серпня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу відповідач набув земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . В цей же день сторони уклали усний договір доручення, за яким відповідач доручив позивачеві від його імені і за його рахунок вчинення юридичних дій, пов`язаних з будівництвом житлового будинку на придбаній відповідачем земельній ділянці, з введенням вказаного будинку в експлуатацію, отриманням правовстановлюючого документу та реєстрацією права власності на будинок. На підтвердження вказаного доручення 20 серпня 2013 [PERSON] видав позивачу довіреність строком на п`ять років, якою у відповідності до умов усного договору доручення уповноважив позивача представляти інтереси відповідача в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування та форм власності, в органах виконавчої влади та місцевого самоврядування, райдержадміністраціях, в будь-яких сільських та селищних радах, в бюро технічної інвентаризації, житлово-експлуатаційних організаціях, органах внутрішніх справ, в підприємствах газо-, водо-, енерго-, теплопостачання, в усіх комунальних підприємствах, в органах санітарно-епідеміологічної служби, органах пожежної охорони, проектних організаціях, в органах архітектури та містобудування, інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, в державній реєстраційній службі Міністерства юстиції України, її структурних підрозділах, в органах нотаріату, перед будь-якими суб`єктами оціночної діяльності, в управліннях і відділах земельних ресурсів, в органах державного кадастрового реєстратора, органах Міністерства доходів і зборів та його структурних підрозділах з будь-яких питань, що стосуватимуться його як власника земельної ділянки площею 0,15 га за адресою: [ADDRESS] , а також оформити та зареєструвати його право власності на будь-яке нерухоме майно за означеною адресою, управляти та розпоряджатися (продати, обміняти, передати до найму/оренди) будь-яким нерухомим майном на вказаній ділянці за ціною та на умовах за розсудом представника. Для вказаної мети відповідач надав позивачу право подавати вій його імені будь-які заяви, отримувати від його імені будь-які довідки, витяги, документи, дозволи та їх дублікати, в тому числі акт вводу в експлуатацію, декларацію на початок будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, витяги з Державного земельного кадастру, укладати договори, пов`язані з обслуговуванням вищезазначеного йому нерухомого майна з підприємствами-постачальниками комунальних послуг, замовляти та отримувати технічний паспорт на нерухоме майно, вводити об`єкти нерухомого майна в експлуатацію, подавати та підписувати картки прийому заяв державним реєстратором/нотаріусом, заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, заяви про зупинення державної реєстрації прав, заяви про внесення змін до запису державного реєстру речових прав на нерухоме майно, заяви про скасування запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, заяви про відкликання заяви, заяви про надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, заяви про сімейний стан відповідача та про належність йому вище зазначеного майна на праві особистої приватної власності та про неперебування у спільній сумісній власності, а також заяви, необхідність у поданні яких викликатиметься його інтересами чи вимогами чинного законодавства, укладати та підписувати договори купівлі-продажу, міни, оренди вищезазначеного нерухомого майна/ в тому числі попередні договори, додаткові договори, договори про розірвання до них/, самостійно визначаючи ціну, оцінку та всі інші істотні умови цих договорів, отримати належні довірителю гроші за вказаними договорами в будь-якій сумі, провадити розрахунки та вносити платежі, в тому числі державне мито, розписуватися за нього, а також виконувати всі інші дії, пов`язані з означеною довіреністю. 15 вересня 2013 року позивач в інтересах [PERSON] уклав договір підряду № 1 на виконання капітального будівництва житлового будинку [ADDRESS] з [PERSON] . За умовами вказаного договору вартість робіт за ним, що доручалося провести підряднику, становить 124\~933 доларів США за курсом НБУ на дату підписання договору. 18 вересня 2013 року позивач за власний рахунок здійснив передплату, яка передбачена умовами договору, в сумі 281\~000 грн., отримавши від [PERSON] розписку про отримання зазначеної суми. Наступний платіж 10 лютого 2014 року в сумі 200 000 грн. позивач також здійснив за рахунок особистих коштів після виконання підрядником певного обсягу робіт відповідно до додатків № 1 та № 2 до договору підряда, також отримавши від підрядника розписку про вручення йому вказаної суми. Черговий платіж позивач здійснив після виконання підрядником наступного етапу робіт 20 серпня 2014 року в сумі 200 000 грн., отримавши від підрядника відповідну розписку. Останній платіж в сумі 255\~900 грн. був вчинений під розписку 9 листопада 2014 року. Загальна сума грошових коштів, що належать позивачеві і яку він витратив на будівництво, становить 937\~000 грн. Окрім того, позивач витратив на набуття будівельних матеріалів 320\~233 грн. 31 коп., сплативши на виконання доручення за довіреністю від 20.08.2013 року загальну суму в 1\~257\~233 грн. 31 коп. 18 жовтня 2015 року за замовленням позивача у відповідності до наданих йому повноважень було складено технічний паспорт на новостворене нерухоме майно, а 27 листопада 2015 року позивач отримав свідоцтво про право власності на нерухомість на ім`я [PERSON] . В 2017 році він звернувся до відповідача з вимогою відшкодувати понесені ним витрати з будівництва будинка, але відповідач через відсутність у нього грошових коштів запропонував позивачеві в рахунок відшкодування понесених витрат переоформити право власності на дружину позивача, на що він погодився. Разом з тим, коли позивач відвідав нотаріуса наприкінці липня 2018 року з метою провести відчуження будинку на користь своєї дружини, він дізнався, що в липні 2018 року довіреність була відкликана відповідачем, про що відповідач в порушення ч. 2 ст. 249 ЦК України позивачу не повідомив. У відповідності до ч. 2 ст. 1007 ЦК України довіритель зобов`язаний відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення що належать йому, між тим відповідач ухиляється від добровільної сплати зазначених видатків на користь позивача, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь витрати, пов`язані з виконанням доручення за довіреністю № 2506 від 20.08.2013 року в сумі 1\~257\~233 грн. 31 коп., а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.03.2019 року відкрито провадження в справі і справу призначено до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. На підставі ухвали суду від 01.04.2019 року позов забезпечений шляхом накладення арешту на житловий будинок [ADDRESS] . Ухвалою суду від 12.12.2019 року закрито підготовче провадження в справі. Справу призначено до судового розгляду. 12 грудня 2019 року судом відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про застосування зустрічного забезпечення. На підставі ухвали суду від 12.12.2019 року в справі призначено будівельно-технічну експертизу. Ухвалою суду від 02.11.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про зупинення провадження в справі до розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним в частині покупця, визнання права власності на земельну ділянку та нерухоме майно, що розглядається Вільнянським районним судом Запорізької області. Заходи забезпечення доказів в справі не вживалися. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позову, просить про його задоволення. Відповідач проти задоволення позову заперечує, пояснивши, що жодних усних домовленостей або усного договору доручення між сторонами ніколи не укладалося, жодної угоди про витрачання позивачем власних грошових коштів на будівництво на належній відповідачеві земельній ділянці не існує. Позивач не приймав ніякої участі в будівництві нерухомості за вказаною адресою, яке здійснював виключно відповідач, не ніс жодних видатків з набуття будівельних матеріалів. Пояснив також про обставини, що обумовили видачу ним довіреності на продаж належного йому нерухомого майна, зазначивши, що у період, до якого відноситься видача довіреності, він мав намір виїхати на постійне місце проживання за межі держави, тому уповноважив особу, якій довіряв і з якою його пов`язувала спільна підприємницька діяльність, на вчинення від його імені вказаних дій. В той самий період позивач завинив йому велику кількість грошей і, не бажаючи їх віддавати, став до погроз, що використає надане йому право і продасть будинок, що і стало причиною для скасування довіреності. Представник відповідача зауважив на тому, що дійсно відповідачем було видано довіреність, якою він уповноважив позивача на вчинення певного кола дій, проте це коло є вичерпним і до нього не входять дії, витрати на які, за словами позивача, він поніс. З жодного з наданих позивачем документу не слідує, що він вчиняв будь-які оплатні дії на користь відповідача, а їх наявність у позивача в сукупності може свідчити лише про те, що він в певний час набував в своїх інтересах майнові цінності. Квитанції, чеки, товарно-транспортні накладні, надані позивачем, не містять жодної інформації про те, що він набував обладнання та будівельні матеріали для будівництва спірного будинку. Не надано відповіді про належність цих матеріалів до матеріалів та робіт, що застосовані при будівництві належного відповідачеві будинку, і призначеною у справі експертизою. Договір між фізичними особами має бути укладений у письмовій формі, якщо його ціна у двадцять і більше разів перевищує розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що повністю виключає законність усного договору про вчинення дій на користь відповідача за рахунок коштів позивача на суму, що утворює ціну позову. Представник також зазначає, що позивачем пропущена давність звернення до суду за захистом свого права, про поновлення якої він не просить, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. У зв`язку з відсутністю будь-яких правових підстав для покладення на відповідача означених коштів просить про ухвалення рішення на користь свого довірителя. Вислухавши учасників справи, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд не вбачає підстав для задоволення позову, виходячи з такого. Право на захист цивільних прав та інтересів кожної особи встановлено статтею 15 ЦК України. Право на звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів внормовано статтею 4 ЦПК України. Виходячи з наведених положень цивільного і цивільного процесуального законодавства, об`єктом судового захисту кожного учасника цивільних правовідносин, наділеного цивільною процесуальною правоздатністю, є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, які і можуть бути підставою для звернення особи за судовим захистом. Суд виходить з того, що порушенням суб`єктивного права є такий негативний вплив на нього, при якому воно звужується за своїм змістом або перестає існувати, що позбавляє його носія можливості реалізувати його повністю або частково. Відповідач в цивільному судочинстві за змістом означеного статусу є особою, чиї дії чи бездіяльність порушують права та законні інтереси особи. Вирішуючи питання, чи є відповідач особою, якій належить відповідати за позовом [PERSON] , суд виходить з такого. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків внормовані статтею 11 ЦК України. До них, зокрема, відносяться договори та інші правочини. Поняття та види правочинів встановлені статтею 202 ЦК України, відповідно до якої правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори), як випливає із змісту частини 2 статті 202 ЦК України. Поняття та види договору внормовані статтею 626 ЦК України, у відповідності до якої договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ч. 3 ст. 626 ЦК). З договорів та інших правочинів витікають зобов`язання, якими є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання, що витікають з договору доручення, є договірними зобов`язаннями і встановлені Главою 68 ЦК України. За змістом ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. У відповідності до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. З наведених положень законодавства випливає, що умови договору можуть становити лише такі положення, які прийняті за обопільною згодою сторонами договору, втіленого в передбачену законом форму, і порушення саме умов договору має наслідком настання відповідальності, передбаченої договором та законом. Особливостями договору доручення є вчинення повіреним доручених йому дій за рахунок довірителя, як зазначено в наведеній статті 1000 ЦК. У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненими (ст. 1003 ЦК України). Право повіреного на плату встановлено статтею 1002 ЦК України і така плата за змістом вказаної статті є винагородою за виконання повіреним обов`язку саме за договором доручення. Судом встановлено, що 20 серпня 2013 року [PERSON] видано довіреність на ім`я [PERSON] , яка зобов`язує представника представляти інтереси відповідача в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування та форм власності, в органах виконавчої влади та місцевого самоврядування, райдержадміністраціях, в будь-яких сільських та селищних радах, в бюро технічної інвентаризації, житлово-експлуатаційних організаціях, органах внутрішніх справ, в підприємствах газо-, водо-, енерго-, теплопостачання, в усіх комунальних підприємствах, в органах санітарно-епідеміологічної служби, органах пожежної охорони, проектних організаціях, в органах архітектури та містобудування, інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, в державній реєстраційній службі Міністерства юстиції України, її структурних підрозділах, в органах нотаріату, перед будь-якими суб`єктами оціночної діяльності, в управліннях і відділах земельних ресурсів, в органах державного кадастрового реєстратора, органах Міністерства доходів і зборів та його структурних підрозділах з будь-яких питань, що стосуватимуться [PERSON] як власника земельної ділянки площею 0,15 га земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] ; - оформити та зареєструвати право власності довірителя на будь-яке нерухоме майно за означеною адресою; - управляти та розпоряджатися (продати, обміняти, передати до найму/оренди) будь-яким нерухомим майном на ділянці за адресою: [ADDRESS] ; за ціною та на умовах за розсудом представника. Для вказаної\~мети відповідач\~надав позивачу\~право подавати\~вій його\~імені будь-які\~заяви,\~отримувати від\~його імені\~будь-які\~довідки,\~витяги,\~документи,\~дозволи та\~їх дублікати,\~в тому\~числі акт\~вводу в\~експлуатацію,\~декларацію на\~початок будівельних\~робіт,\~декларації про\~готовність об`єкта\~до експлуатації,\~свідоцтво про\~право власності\~на нерухоме\~майно,\~витяги з\~Державного земельного\~кадастру,\~укладати договори,\~пов`язані з\~обслуговуванням вищезазначеного\~йому нерухомого\~майна з\~підприємствами-постачальниками\~комунальних послуг,\~замовляти та\~отримувати технічний\~паспорт на\~нерухоме майно,\~вводити об`єкти\~нерухомого майна\~в експлуатацію,\~подавати та\~підписувати картки\~прийому заяв\~державним реєстратором/нотаріусом,\~заяви про\~державну реєстрацію\~прав та\~їх обтяжень,\~заяви про\~зупинення державної\~реєстрації прав,\~заяви про\~ внесення\~змін до\~запису державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно,\~заяви про\~скасування запису\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно,\~заяви про\~відкликання \~заяви,\~заяви про\~надання інформації\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно,\~заяви про\~сімейний стан\~відповідача та\~про належність\~йому вище\~зазначеного майна\~на праві\~особистої приватної\~власності та\~про неперебування\~у спільній\~сумісній власності,\~а також\~заяви,\~необхідність у\~поданні яких\~викликатиметься його\~інтересами чи\~вимогами чинного\~законодавства,\~укладати та\~підписувати договори\~купівлі-продажу,\~міни,\~оренди вищезазначеного\~нерухомого майна/\~втому числі\~попередні договори,\~додаткові договори,\~договори про\~розірвання до\~них/,\~самостійно визначаючи\~ціну,\~оцінку та\~всі інші\~істотні умови\~цих договорів,\~отримати належні\~йому гроші\~за вказаними\~договорами в\~будь-якій\~сумі,\~провадити розрахунки\~та вносити\~платежі,\~в тому\~числі державне\~мито,\~розписуватися за\~нього,\~а також\~виконувати всі\~інші дії,\~пов`язані з\~означеною довіреністю\~(а.\~с.\~18). Поняття та підстави представництва внормовані статтею 237 ЦК України, згідно з якою представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво здійснюється, зокрема, за довіреністю, яка за формою повинна відповідати формі, у якій відповідно до закону має вчинятися правочин (ст. 245 ЦК України). Як випливає із змісту ст. 239 ЦК України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Видача довіреності однією особою іншій на вчинення певних дій від імені особи, що видає довіреність, є одностороннім правочином. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину, як випливає із змісту частини 5 статі 202 ЦК України. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд може констатувати, що сторони пов`язують правовідносини представництва, а зміст повноважень представника охоплюється змістом довіреності, і є вичерпним. Означена довіреність лише уповноважує представника представляти інтереси довірителя в будь-яких установах, підприємствах, організаціях незалежно від форми власності (1); оформити та зареєструвати право власності представника на розташоване за адресою: [ADDRESS] , нерухоме майно (2); управляти та розпоряджатися (продати, обміняти, передати до найму/оренди) будь-яким нерухомим майном на ділянці за адресою: [ADDRESS] , за ціною та на умовах за розсудом представника (3). До означених в довіреності повноважень представника не входить розпорядження довірителя про укладення в його інтересах договору підряду на виконання капітального будівництва, а що стосується повноважень на укладання та підписання договорів від імені довірителя, такими договорами за розпорядженням особи, яка видала довіреність, можуть бути договори купівлі-продажу, міни, оренди вищезазначеного нерухомого майна/ в тому числі попередні договори, додаткові договори, договори про розірвання до них/, з правом представника самостійно визначати ціну, оцінку та всі інші істотні умови цих договорів, отримання належних відповідачу грошей за вказаними договорами в будь-якій сумі. Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, що означає правомірність правочину, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені статтею 203 ЦК України, згідно із якою правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Форми правочину перелічені у статті 205 ЦК України, за змістом якої сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (ч. 1 ст. 206 ЦК). Правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, повинні вчинятися у письмовій формі (п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України). Стверджуючи про укладення сторонами договору доручення на здійснення будівництва нерухомого майна, представник позивача не надає жодних фактичних даних на підтвердження вказаних обставин. Укладення усного договору доручення категорично заперечує відповідач, і його доводи не спростовані процесуальним опонентом. За умови досягнення фізичними особами домовленості про укладення договору, чия ціна перевищує вартість неоподатковуваного мінімуму доходів громадян у двадцять і більше разів, такий договір повинен бути втілений у письмову форму. В противному випадку він є нікчемним як такий, чия недійсність прямо встановлена законом. Окрім того, що укладення оплатного правочину, яким є договір підряду, не охоплювалось повноваженнями представника, несення витрат за цим договором самим представником суперечить умовам договору доручення, за яким, як зазначено в наведеній статті 1000 ЦК України, повірений вчиняє певні юридичні дії за рахунок другої сторони (довірителя) та вправі претендувати лише на плату за виконання встановленого договором обов`язку. Призначення Цивільного процесуального кодексу України у відповідності до ст. 1 ЦПК України полягає, зокрема, у встановленні порядку здійснення цивільного судочинства. Право на судовий захист повинно здійснюватися в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством, зазначено в статті 4 ЦПК. Однією з\~засад цивільного\~судочинства є\~змагальність,\~у відповідності\~до якої,\~учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. \~Кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З наведеного положення цивільного процесуального законодавства випливає, що тягар доведення перед судом, який зберігає об`єктивність і неупередженість, ґрунтовності позовних вимог та заперечень проти них процесуальний закон, який встановлює процедури здійснення цивільного судочинства, покладає на сторони процесу. Наслідком недоведеності обґрунтованості позову є залишення його без задоволення. \~ \~ \~ \~Позивач не довів наявності в поведінці відповідача ознак порушення його права, так як не довів суду факту існування між сторонами договору доручення на виконання будівництва нерухомого майна за рахунок позивача, тому суд не вбачає підстав для ухвалення рішення на користь позовних вимог. \~ \~ \~ \~Оскільки позивачем не доведений факт укладення сторонами договору доручення, суд не оцінює твердження представника відповідача про неналежність наявних у позивача чеків, квитанцій та товарно-транспортних накладних до будівництва за адресою: [ADDRESS] , так як навіть за умови їх належності до вказаного будівництва вони не доводять факт існування між сторонами правовідносин, що регулюються договором доручення. Так як лише порушене право підлягає захисту у випадку визнання поважними причин пропущення позовної давності, між тим суд не вбачає ознак порушення права позивача в діях відповідача, він не розглядає клопотання відповідача про застосування давності та не оцінює доводи позивача про поважність причин пропуску позовної давності. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed