Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

У травні 2023 року Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради (далі по тексту - позивач) звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської областіз позовом до [PERSON] , [PERSON] (далі по тексту - відповідачі), треті особи: [PERSON] , [PERSON] , в якому просивпозбавити батьківських прав відповідачів відносно сина [PERSON] , [INFO] , а також накласти заборону на відчуження житла та майна, право користування яким має дитина, за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від12.04.2021 року у справі №381/1517/20 малолітнього [PERSON] , [INFO] , відібрано від батьків [PERSON] та [PERSON] та стягнуто з них аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини їх доходу щомісячно. [PERSON] звертався до суду з позовом про повернення йому сина, але у задоволенні позову йому було відмовлено. Наразі у відповідачів наявна заборгованість по сплаті аліментів. За повідомленнями батьків-вихователів ДБСТ [PERSON] та [PERSON] , за час перебування дитини в ДБСТ батьки відвідали [PERSON] близько 10 разів (9 разів відвідував тільки батько 1 один раз батьки були разом). При відвідуванні приносили дитині 100 грам цукерок, три снікерса. На день народження принесли торт та сік. Були випадки, коли батьки відвідували дитину у стані алкогольного сп`яніння, після чого [PERSON] перебував у пригніченому стані. Вищенаведене свідчить про свідоме ухилення відповідачіввід виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина, що є підставою для позбавлення їх батьківських прав та на підставі ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» накладення заборони на відчуження житла дитини. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що до нього рідко приходять батьки, приносять лише цукерки у невеликій кількості, бували випадки коли батько приходив сам. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, про причини неявки у судове засідання суд не повідомили, відзиву на позовну заяву не подали, судові повістки повернулись без вручення із зазначенням працівника поштового відділення «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній за вказаною адресою». Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, але у матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності (ч. 1 та ч. 3 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 10.05.2023 року у справі № 755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зазначеного у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» №12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулової Н.А. від 06.06.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 04.09.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її судовий розгляд. Суд, дослідивши документи, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) (а.с. 17). Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.04.2021 року у справі №381/1517/20 відібрано малолітнього [PERSON] , [INFO] , від матері - гр. [PERSON] , [INFO] та батька - гр. [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області, аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 1/4 частини їх заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду, а саме з 22 червня 2020 року, і до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 14.05.2021 року (а.с. 23-25). З вказаного рішення суду вбачається, що підставою відібрання дитини було те, що умови проживання дитини є небезпечними для її життя, здоров`я і морального виховання. Відповідачі свідомо нехтують своїми обов`язками щодо дитини, батьки дитини не змогли забезпечити належні умови проживання і догляду, утримуючи дитину у антисанітарних умовах. Разом з тим, суд погодився з органом опіки та піклування про наявність підстав для відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 18 ЦПК України). Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. У відповідності до довідки про склад сім`ї від 07.06.2021 року [PERSON] , [INFO] , проживає у [ADDRESS] у складі зареєстрованих членів сім`ї (6 чоловік): [PERSON] (син), [INFO] , [PERSON] (брат), [INFO] , [PERSON] , [INFO] (невістка), [PERSON] (племінниця), [INFO] , [PERSON] (син), [INFO] (а.с. 12). Рішенням виконавчого комітету Фастівської міської ради від 17.06.2021 року № 304 малолітньому [PERSON] , [INFO] , встановлений статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 10). Рішенням виконавчого комітету Фастівської міської ради від 17.06.2021 року № 317 малолітнього [PERSON] , [INFO] , влаштовано до дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). У квітні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив повернути йому на виховання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який був відібраний за рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.04.2021 року у справі №381/1517/20, без позбавлення батьківських прав та припинити стягнення аліментів за вказаним рішенням суду. Як встановлено судом позивач у справі №381/807/22, хоча і проявляє турботу про дитину, але в повній мірі не виконує своїх батьківських обов`язків, оскільки має заборгованість по аліментах, протягом тривалого часу не відвідував сина у прийомній родині, а лише іноді спілкується з сином по телефону. Крім того, позивач не працевлаштований офіційно, має третю групу інвалідності, йому протипоказана важка фізична праця, що має суттєве значення для належного матеріального забезпечення дитини. Також, позивачем документально підтверджено, що він має розлади психіки та поведінки. Тому, рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18.11.2022 року у справі №381/807/22, яке набрало законної сили 28.12.2022 року, позов [PERSON] до Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради, третя особа [PERSON] про повернення дитини батьку залишено без задоволення. Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] зазначений повний діагноз F60.5 (а.с. 15). У відповідності до виписки із медичної карти [PERSON] , вона на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.с. 16). Згідно розрахунку заборгованості із сплати аліментів, виданого Фастівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), станом на 27.02.2023 року заборгованість по сплаті аліментів у [PERSON] складає 49 855,17 грн. Незначну суму коштів виконавцем стягнуто у процесі примусового виконання рішення (а.с. 13). Відповідно до розрахунку заборгованості із сплати аліментів, виданого Фастівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), станом на 27.02.2023 року заборгованість по сплаті аліментів у [PERSON] складає 106 768,21 грн. При цьому, з моменту відкриття виконавчого провадження з неї не стягнуто жодних коштів на утримання сина (а.с. 14). Як вбачається із Висновку опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради про доцільність та відповідність інтересам дитини позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, протокол №5 від 02.03.2023 року, позбавлення батьківських прав є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини (а.с. 7-9). У даному висновку зазначено, за повідомленнями батьків-вихователів ДБСТ [PERSON] та [PERSON] , за час перебування дитини в ДБСТ батьки відвідали [PERSON] близько 10 разів (9 разів відвідував тільки батько 1 один раз батьки були разом). При відвідуванні приносили дитині 100 грам цукерок, три снікерса. На день народження принесли торт та сік. Були випадки, коли батьки відвідували дитину у стані алкогольного сп`яніння, після чого [PERSON] перебував у пригніченому стані. На запитання батьків-вихователів дитина відповідає, що йому соромно за батька та матір. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При винесенні рішення у справі судом враховано висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради про доцільність та відповідність інтересам дитини позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , оскільки в Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та ті, на яких ґрунтується висновок органу опіки та піклування, суд вважає останній достатньо обґрунтованим та таким, що містить в собі переконливі аргументи, які вказують на те, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків по відношенню до свого сина. Так, [PERSON] наразі перебуває у дитячому будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] , відповідачі мають заборгованість зі сплати аліментів, при цьому вкрай недостатньо відвідують його, не цікавляться ним належним чином, а їх рідкі зустрічі були для дитини травмуючі. Варто також зазначити, що така негативна поведінка батька та матері носить тривалий характер, оскільки ще в січні 2018 року родина відповідачів потрапила у поле зору служби у справах дітей та сім`ї у зв`язку зі зловживанням алкогольними напоями, неналежним виконанням батьківських обов`язків. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.04.2021 року у справі №381/1517/20 [PERSON] відібрано від батьків. Відповідач [PERSON] намагався повернути дитину, але рішенням суду від 18.11.2022 року йому було відмовлено. Протягом вказаного часу відповідачі у повній мірі не змінили у кращу сторону своє ставлення до сина, так як їх відношення до його утримання, виховання та розвитку є вкрай безвідповідальне. При цьому варто зазначити, що певний час батько проявляв більшу цікавість до дитини ніж мати. Проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дійсно відповідачі по справі вихованням свого сина не займаються і ухиляються від своїх обов`язків по його утриманню та вихованню, на даний час не проявляють до дитини батьківської турботи та мають значний розмір заборгованості по сплаті аліментів на утримання сина, тому вони повинні бути позбавлені батьківських прав відносно [PERSON] . Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Вказаний висновок узгоджений з постановою Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно із п. 3 ч. 3 ст. 71 Житлового кодексу України, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Ч 4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Відповідно до ч. 3 ст. 25 вказаного Закон, у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім`ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім`ї. При цьому варто зазначити, що за ч. 2 ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування за місцем знаходження житла дітей несуть відповідальність за збереження зазначеного у частині першій цієї статті житла і повернення його дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, а також особам з їх числа після завершення терміну перебування у сім`ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла (ч. 4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства». У той же час, у матеріалах справи відсутні відомості про те, що будинок за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить [PERSON] . Сторона позивача протягом розгляду справи таких відомостей не надала, як і не зверталась до суду з клопотаннями про витребування доказів у разі наявності труднощів у їх отриманні. Вказана обставина з урахуванням зазначених вище обставин та положень закону, унеможливлює накладення заборони на відчуження житла за вказаною адресою до досягнення дитиною повноліття, а тому, слід відмовити у задоволенні позову у цій частині. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав відповідачів відносно сина [PERSON] . В порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачівна користь держави судовий збір в розмірі по 1 073,60 грн. з кожного за задоволені позовні вимоги про позбавлення батьківських права. На підставі викладеного,

Outcome: partial