Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

29 березня 2023 року позивач звернулась до суду із позовом АТ КБ "ПриватБанк" та просить: -визнати операцію щодо встановлення кредитного ліміту у сумі 40 000,00 грн. на картковому рахунку № [NUMBER] (ІВАN № [NUMBER] ) нечинною; -визнати транзакцію щодо переказу 15.01.2023 року грошових коштів в сумі 32 000,00 грн. з банківського рахунку [PERSON] № [NUMBER] нечинною; -зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» повернути [PERSON] кошти в сумі 32000,00 грн. шляхом відновлення їх на банківському рахунку № [NUMBER] . - зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» скасувати відсотки, пеню (штрафні санкції), що нараховані АТ КБ «Приватбанк» за використання кредитного ліміту на банківському рахунку № [NUMBER] , що виникли внаслідок вчинення нечинної операції переказу 32 000,00 грн. 15.01.2023 року та повернути кошти, що були списані з карткових рахунків [PERSON] (картки № [NUMBER] , № [NUMBER] ) в рахунок автоматичного погашення заборгованості, шляхом їх відновлення на відповідних карткових рахунках № [NUMBER] , № [NUMBER] . Виклад позиції позивача. Свою позовну заяву обґрунтовує тим, що вона має відкритий банківський рахунок в АТ КБ «Приватбанк». 15.01.2023 року з карткового рахунку, в рахунок кредитних коштів, було списано грошові кошти у сумі 32000 грн. 16.01.2023 року позивач звернулась до відділення поліції з заявою про вчинення кримінального правопорушення, про що були внесені відомості до ЄРДР за ч. 4 ст. 185 КК України. Станом на день подачі позову, досудове розслідування триває, підозри жодній особі не пред`явлено, позивачку визнано потерпілою. Незважаючи на факт незаконного списання коштів, а саме їх викрадення з банківського рахунку № [NUMBER] позивача, АТ КБ «Приватбанк» здійснює нарахування відсотків за використання кредитних коштів та нарахування штрафних санкцій за їх використання. 26.01.2023 року [PERSON] звернулась з письмовою заявою до АТ КБ «Приватбанк» та повторно повідомила вказану інформацію. Також у вказаній заяві до АТ КБ «Приватбанк» було викладено прохання позивача про припинення нарахування штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань, відсотків за користування кредитом за картковим рахунком [NUMBER] (Договір № SAMDNWFC 000820040571) - у зв`язку з досудовим розслідуванням кримінального провадження. [PERSON] телефонувала до АТ КБ «Приватбанк» з метою з`ясування статусу обробки її звернення про зупинення нарахування відсотків та штрафних санкцій за картковим рахунком. 15.01.2023 року невідомою особою був встановлений кредитний ліміт у сумі 40 000,00 грн. Та цього ж дня невідома особа в умовах воєнного стану таємно викрала з картки універсальної АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] картковий рахунок № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ) грошові кошти в сумі 32 000,00 грн. [PERSON] довідалась про даний факт 15.01.2023 року шляхом отримання на фінансовий номер телефону [NUMBER] смс-повідомлення про списання з її банківського рахунку № [NUMBER] грошових коштів у сумі 32 000,00 грн. Внаслідок чого, позивач негайно звернулася до АТ КБ «Приватбанк» телефонним дзвінком на «гарячу лінію» банку «3700» та повідомила про факт проведення незаконних операцій, оскільки [PERSON] не здійснювала встановлення кредитного ліміту та операції переказу коштів, згоди на них не надавала та про причини списання вище вказаних коштів їх нічого не відомо. Також позивач заблокувала банківську картку з якої було здійснено незаконне списання коштів. [PERSON] отримала письмову відповідь від АТ КБ «Приватбанк» від 16.02.2023 р., в якій вказано, що 15.01.2023 року з рахунку [PERSON] був здійснений переказ коштів. Банк вказує що при здійсненні переказу були коректно введені номер картки [PERSON] , термін її дії та CW2 код та після чого транзакція була підтверджена 3Dsecure, який надсилався на фінансовий номер телефону. Щодо призупинення нарахування відсотків АТ КБ «Приватбанк» також відмовлено, посилаючись на укладення кредитного договору та неможливість встановлення одній особі більш сприятливих умов ніж іншій за аналогічними договорами. Також Банком надано пораду у випадку впевненості в шахрайських діях звернутися до правоохоронних органів. Однак [PERSON] вже звернулася до правоохоронних органів, про що повідомила АТ КБ «Приватбанк», також [PERSON] не встановлювала кредитний ліміт та відповідно не укладала кредитний договір особисто, дані дії вчинені без її відома. [PERSON] не здійснювала операції переказу 15.01.2023 року у сумі 32 000, 00 грн. та не підтверджувала відповідну транзакцію, а довідалася про факт її вчинення вже шляхом отримання смс-повідомлення про списання коштів з рахунку № [NUMBER] . Також, [PERSON] не вчиняла жодних дій щодо розголошення пін-коду, індивідуальної облікової інформації або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію - дане посилання є лише припущенням Банку, яке нічим не обґрунтовано, а тому не має нести відповідальність за незаконні операції. Отже, не зважаючи на численні звернення [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк», як особисто, так і через представника, банк продовжує нараховувати відсотки за використання кредитних коштів та штрафні санкції за картковим рахунком № [NUMBER] , незважаючи на незаконне списання даних коштів з рахунку [PERSON] . При цьому, [PERSON] має іншу картку № [NUMBER] в АТ КБ «Приватбанк», яка використовується для отримання пенсії. З даної картки АТ КБ «Приватбанк» здійснює автоматичне погашення простроченої заборгованості та списання відсотків за кредитом, що змусило її звернутися із даним позовом до суду. Виклад позиції відповідача. Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, просить відмовити у їх задоволенні та у своєму відзиві на позов (а.с. 43-46) зазначає таке. AT КБ «ПриватБанк» здійснено перевірку підстав та встановлено, що 16.01.2023 р. у 10:22 на гарячу лінію "ПриватБанку" надійшов дзвінок з тел. [NUMBER] від клієнта [PERSON] , про випуск на її ім`я невідомою особою картки та списання з неї коштів у сумі 32 000 грн. Як стверджує [PERSON] картку вона в ПриватБанку не оформлювала та не здійснювала платежів на суму 32 000 грн. В ході проведення службової перевірки встановлено, що 15.01.2023 р. згідно логів входу без відома клієнта [PERSON] був здійснений вхід в "Приват 24" у 11:31 з телефону ZTE 8010. Вхід у "Приват24" був здійснений з введенням логіну [NUMBER] , та паролем який за 15.01.2023 року не змінювався. У 11:32 в "Приват24" було здійснено випуск віртуальної картки № [NUMBER] та збільшено кредитний ліміт на суму 40 000 гри. Далі у 12:15 було проведено платіж у сумі 32 000 грн. через LiqPay payment, отримувач ФОП [PERSON] . В ході перевірки також встановлено, що перевипущення сім-картки, зміна логіну та паролю здійснено не було, фінансовий номер на момент здійснення вищевказаних операцій був у клієнта, виконувався вхід в "Приват24" зі стороннього пристрою [NUMBER] [NUMBER] 46.211.78.84 2023-01-15 11:31:49. PHONE ZTE 8010|ZTE, якій не належить клієнту [PERSON] , без зміни паролю, та проводилась авторизація через LiqPay з повним введенням даних картки та ОТРSENDER. Клієнт у розмові з оператором Call центру 16.01.2023 р. стверджує, що переходила по невідомій їй посиланні у Фейсбуці на сайт «Допомога», де вводила дані картки та пароль у "Приват 24". Таким чином, під час перевірки встановлено, що компрометація входу під акаунтом "Приват24 клієнта [PERSON] та подальше викрадення коштів, сталася з вини самого клієнта. Клієнт самостійно, з власної волі, не звернувши увагу, перейшла за посиланням на фішинговий сайт П24, де під час верифікації, внесла власну персональну інформацію, зокрема фінансовий номер телефону [NUMBER] , пароль доступу у Приват24, а також підтвердила вхід у Приват24 під власним акаунтом. Тобто не свідомо повідомила стороннім особам-шахраям інформацію, за допомогою якої шахраї змогли зайти в її Приват24, де їм стала доступна інформація по карткам клієнта, випустити віртуальну картку, що дало можливість шахраям провести вище зазначені операції. Отже, з урахуванням вищезазначеного, на думку банку позивач повинен нести відповідальність за здійснення платіжних операцій. У Приватбанку існує надійна систему захисту рахунків Клієнтів Банку і без розголошення персональних даних неможливо отримати доступ до рахунку. У відповіді на відзив представник позивача вказує, що заявка на шахрайство та повернення коштів була сформована оператором гарячої лінії АТ КБ «Приватбанк» ще 16.01.2023 року, проте службова перевірка проведена лише 10.05.2023 року (відповідно до акту проведення службової перевірки від 10.05.2023 р.) та здійснена тільки внаслідок порушення [PERSON] судового провадження, у зв`язку з необхідністю подачі Банком відзиву на позовну заяву. При цьому, жодних дзвінків від служби безпеки АТ КБ «Приватбанк» під час здійснення службової перевірки для отримання пояснень та уточнення обставин незаконного списання коштів з банківського рахунку [PERSON] не було здійснено. Служба безпеки Банку під час здійснення службової перевірки за фактом вчинення шахрайства не з`ясовувала у [PERSON] жодних обставин події. Відповідно службою безпеки АТ КБ «Приватбанк» не було встановлено сайт на який заходила Позивач, не встановлено факт, що Позивачем була дійсно здійснена верифікація на сайті «Допомога» та введено власну персональну інформацію, зокрема фінансовий номер телефону [NUMBER] , пароль доступу у Приват24, а також підтверджено вхід у Приват24 під власним акаунтом ( а.с. 55-57) У письмових поясненнях представник відповідача вказав, що наявність кримінальної справи та визнання позивача потерпілою особою захищають його порушені права, бо позивач зможе їх стягнути в порядку цивільного позову з шахраїв або звернутися до отримувача всіх переказів згідно ст. 1212 ПК України. Щодо помилкових тверджень позивача щодо незабезпечення Банком збереження коштів на рахунку зазначаємо, що в телефонному дзвінку банк, позивач повідомив, що вона здійснила перехід за посиланням на фішинговий сайт черз посилання у фейсбуці типу "допомога", де ввела свої авторизаційні дані (логін і пароль) для входу у Приват24. В результаті зазначений дій [PERSON] авторизувала свій Приват 24 та надала доступ до нього третім особам. Оскільки маючи доступ через Приват24 до іншої інформації щодо номерів рахунків, СVV-кодів, треті особи провели відповідну транзакцію за допомогою позивачки. Таким чином, у банку діє багаторівнева система захисту щодо неможливості використання банківського комплексу Приват2 4 без розголошення авторизаційних даних (логіну та паролю), які відомі лише клієнтам. В даному випадку, саме з боку [PERSON] через неуважність допущено розголошення свого логіну та паролю входу у Приват24, який відомий лише позивачу та надала доступ до свого Приват24 третім особам. Крім того, помилковими є посилання позивача на те, що банк здійснює припущення щодо переходу позивачем на фішинговий сайт, оскільки самим позивачем підтверджено нею дзвінком на гарячу лінію 3700, де вона ствердно повідомила про перехід на фішинговий сайт через надані посилання через фейсбук, що також підтверджується логами входу у Приват24 саме в цей час, а також сама позивач підтвердила в підготовчому судовому засіданні про розголошення своїх даних. (а.с. 124-126). Заяви та клопотання сторін: 11 жовтня 2023 року представник позивача надав заяву про застосування заходів процесуального примусу до відповідача, оскільки його представник зловживає процесуальними правами та не у встановлений судом строк не надає докази . ( а.с. 97- 100) 01 листопада 2023 року представник відповідач подав заперечення на вказану заяву ( а.с. 121- 122). Процесуальні рішення ухвалені судом: Ухвалою суду від 30.03.2023 року призначено справу до підготовчого розгляду справи в порядку загального позовного провадження Ухвалою суду від 30.03.2023 року у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] АТ КБ "ПриватБанк" про визнання транзакції щодо переказу коштів нечинною та зобов`язати повернути кошти - відмовлено. Ухвалою 23.10.2023 р. закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 01.11.2023 року (ж.с.з. від 01.11.2023 року а.с.127-132) відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про застосування заходів процесуального примусу до відповідача у зв`язку із її безпідставністю. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовну заяву та просили її задовольнити. Позивач пояснила, що у АТ КБ "Приватбак" у неї була відкрита пенсійна картка а також картка, на яку їй надходили кошти за оренду приміщення. У зв`язку і з тим, що вона здавала в оренду приміщення, вона була зареєстрована як фізична особа підприємець. Кредитний ліміт їй не був потрібен, тому коли їй пропонували отримати, вона відмовлялась. Пояснила, що вона отримує пенсію у розмірі 2700 грн. та 5000 грн. плату за оренду приміщення. У неї ніколи на рахунку не було суми 32000 грн. Ці кошти їй не належать. Ні на які сайти вона не заходила, а лише користувалася додатком "Приват 24", де у розділі «Платежі» «допомога армії» здійснювала перекази по 100 грн. у фонд «Повернись живим», оскільки її близькі родичі служать у ЗСУ. Саме це вона мала на увазі, коли спілкувалась по телефону із працівником Call центру. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на доводи викладені у позовній заяві. Окрім того зауважив, що відповідач не надав жодного доказу, який би свідчив, що саме дії [PERSON] призвели до розголошення її авторизаційних даних (логіну та паролю). Свій висновок відповідач обґрунтовує лише тим, що [PERSON] у розмові оператором Call центру повідомила, що вона переходила на сайт «допомога». Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог та наголосив, що позивачка перекладає відповідальність за вчинення щодо її рахунку шахрайських дій на працівників банку, проте сама повідомила, що заходила на сайт "Допомога" після чого сталось розголошення її авторизаційних даних. Пояснив, що кредитний ліміт встановлюється без участі працівників банку. З урахуванням того, що позивачка зареєстрована як фізична особа підприємець, банк може встановити кредитний ліміт до 100000 грн. не зважаючи на те, що вона є пенсіонеркою та отримує пенсію у розмірі 2700 грн. Заслухавши доводи сторін, з`ясувавши обставини справи, перевіривши докази, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, які склалися між сторонами. Відповідно до виписки з банку 15.01.2023 року з карткового рахунку позивача, в рахунок кредитних коштів, було списано грошові кошти у сумі 32000 грн. (оренда нерухомості ФОП [PERSON] ) .( а.с. 13). 16.01.2023 року позивач звернулась до відділення поліції з заявою про вчинення кримінального правопорушення, про що були внесені відомості до ЄРДР за ч. 4 ст. 185 КК України. ( а.с. 14). 26.01.2023 року [PERSON] звернулась з письмовою заявою до АТ КБ «Приватбанк» та повторно повідомила вказану інформацію. Також у вказаній заяві до АТ КБ «Приватбанк» було викладено прохання позивача про припинення нарахування штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань, відсотків за користування кредитом за картковим рахунком [NUMBER] (Договір № SAMDNWFC 000820040571) - у зв`язку з досудовим розслідуванням кримінального провадження. ( а.с. 15). 16.02.2023 року баком надано відповідь про неможливість повернення коштів та припинення нарахування відсотків.( а.с. 17). Відповідно до інформації про результати перевірки про вчинення шахрайських дій щодо [PERSON] 10:22 на гарячу лінію ПриватБанка надійшов дзвінок з тел. [NUMBER] від клієнта [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , про випуск на її ім`я невідомою особою картки та списання з неї коштів у сумі 32 000 грн. Як стверджує [PERSON] картку вона в ПриватБанку не оформлювала та не здійснювала платежів на суму 32 000 грн. В ході проведення службової перевірки встановлено, що 15.01.2023 р. згідно логів входу без відома клієнта [PERSON] був здійснений вхід в Приват 24 у 11:31 з телефону ZTE 8010|ZTE ANDROID 10 (довірений пристрій клієнта є SM-A515F|SAMSUNG ANDROID 11). Вхід у Приват 24 був здійснений з введенням логіну [NUMBER] , та паролем який за 15.01.2023 р. не змінювався. У 11:32 в Приват 24 було здійснено випуск віртуальної картки № [NUMBER] та збільшено кредитний ліміт на суму 40 000 грн. Далі у 12:15 було проведено платіж у сумі 32 000 грн. через LiqPay payment, отримувач ФОП [PERSON] ( а. с. 47-51). В судовому засіданні був відтворений запис розмови [PERSON] з працівником Call центру, яка відбувалась у присутності співробітника банку (а.с.52). В ході цієї розмови позивачка повідомляла, що у неї ніколи не було картки із встановленим кредитним лімітом. На запитання оператора, чи не заходила вона на якісь невідомі сайти, наприклад «допомога», вона відповіла, що перераховувала кошти на допомогу. За клопотанням представника позивача судом були витребувані перелік документів, які б засвідчували підстави здійснення банківських операцій щодо встановлення кредитного ліміту, переказу коштів в сумі 32000 грн, нарахування відсотків та штрафних санкцій, а також інформацію про списання коштів з картки [PERSON] в рахунок автоматичного погашення простроченої заборгованості. (а.с.10,11, 67). На запит суду відповідачем були надані лише анкети-заяви клієнта - фізичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 10. 12.2020 року, та виписки по карткових рахунках [PERSON] [NUMBER] за період з 15.01.2023 року по 22.09.2023 року та [NUMBER] за період з 15.01.2023 року по 22.09.2023 року (а.с. 82-88). Стосовно іншої витребуваної інформації представник відповідача надав заяву, у якій виклав свої судження з приводу підстави здійснення банківських операцій щодо встановлення кредитного ліміту, переказу коштів в сумі 32000 грн, нарахування відсотків та штрафних санкцій, а також інформацію про списання коштів з картки [PERSON] (а.с.81) Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що позивач є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг. Згідно зі статтею 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до пунктів 1,6,9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України №705 від 05 листопада 2014 року, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року № 6-71цс15 зазначено, що відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Із змісту статті 526 ЦК України випливає, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для приватного права насамперед властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Судом встановлено факт звернення позивачки [PERSON] до банку та до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у позивачки дійсно було відсутнє волевиявлення на вчинення таких банківськи операцій як встановлення кредитного ліміту 40000 грн. та переказу коштів на суму 32000 грн. через LiqPay payment, отримувач ФОП [PERSON] . Натомість відповідачем не надано жодного переконливого доказу, що вказані операції були здійснені позивачкою, або третіми особами з використанням розголошених нею самою авторизаційних даних.Посилання відповідача на ту обставину, що позивач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Відповідач не довів того, що позивачка свідомо чи несвідомо сприяла незаконному використанню її авторизаційних даних або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Результати службового розслідування проведеного відповідачем за вказаним фактом, також не надали відповіді на зазначені питання. Сам факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як встановлення кредитного ліміту та переказ коштів з рахунку позивачки, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що своїми діями чи бездіяльністю позивачка сприяла розголошенню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Судом взято до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно відповідачу. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 22.06.2023 року за клопотанням позивача було витребувано у відповідача ряд доказів (а.с. 67), проте відповідач надав суду лише копію анкети-заяви та виписки по рахунку (а.с. 81-88). Із цього слідує, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача, не довів, що позивач, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку чи надала інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції; Таким чином суд вважає встановленими обставини, а саме, що позивачка [PERSON] як користувач карток своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Банківські операції із встановлення кредитного ліміту 40000 грн., переказу грошових коштів у сумі 32000 грн з карткового рахунку [PERSON] відбулися не за її розпорядженням. Виявивши незаконні банкіські операції, а саме безпідставне встановлення кредитного ліміту, переказ коштів, позивачка повідомила про цей факт банк та звернулися до правоохоронних органів. У даній справі станом на день подачі позову, досудове розслідування триває, підозри жодній особі не пред`явлено, позивачку визнано потерпілою. Незважаючи на факт незаконного списання коштів, а саме їх викрадення з банківського рахунку № [NUMBER] позивача, АТ КБ «Приватбанк» здійснює нарахування відсотків за використання кредитних коштів та нарахування штрафних санкцій за їх використання. Суд урахувавши застосовані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, дійшов висновку, що відповідач не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що [PERSON] , як користувач, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей по кредитній картці, її рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанню іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 15.01.2023 року щодо встановлення кредитного ліміту та перерахування з її карткового рахунку грошових коштів на загальну суму 32 000,00 грн. Беручи до уваги такі обставини та врахувавши відсутність доказів того, що [PERSON] своїми діями або бездіяльністю сприяла втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд дійшов висновку про задоволення позову у частині скасування відсотків, пені (штрафних санкцій), що нараховані АТ КБ «Приватбанк» за використання кредитного ліміту на банківському рахунку, що виникли внаслідок вчинення нечинної операції переказу 32 000,00 15.01.2023 року та повернення коштів, що були списані з карткових рахунків [PERSON] в рахунок автоматичного погашення заборгованості, шляхом їх відновлення на відповідних карткових рахунках. Таким чином, провівши аналіз норм матеріального права в системному зв`язку із встановленими по справі фактичними обставинами, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] , оскільки відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача, не довів, що позивач, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку, робила заявку на встановлення кредитного леміту чи надала інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції. Судові витрати, суд розподіляє між сторонами на підставі ст. 141 ЦПК України. Згідно зі ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою встановлена ставка 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до аб. 2 ч. 3 ст. ЗУ «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а позовна заява містить чотири позовні вимоги, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4 294,40грн. На підставі викладеного, та ст.ст. 15, 16, 526, 1073 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів» Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 705,

Outcome: approved