Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою, в якій просить: стягнути з Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.04.2020 року по 20.12.2021 року. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на користь позивача моральну шкоду завдану порушенням його трудових прав у розмірі 5000 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що з 1982 року по 22.04.2020 року позивач працював на посадах в ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат», де графік роботи передбачав нарахування і оплату заробітної плати за роботу в понаднормовий час, але підприємство не нараховувало і не сплачувало заробітну плату за вказаний період у подвійному розмірі. 22.04.2020 року позивач був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. У зв`язку з тим, що на час звільнення позивача відповідач не провів остаточного розрахунку, а саме не сплатив грошову компенсацію за відпрацьований надурочний час, позивач неодноразово звертався до відповідача з письмовими заявами провести з позивачем остаточний розрахунок, нарахувати і виплатити суму заборгованості. Не отримавши на заяви позивача жодної відповіді в серпні 2021 року позивач звертався з заявами до правоохоронних органів (Прокуратури, Донецької області, Національної поліції, Головного Управління з питань праці в Донецькій області) в яких просив притягти до відповідальності винних осіб та допомогти позивачу отримати належні йому виплати з заробітної плати. На теперішній час на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області Пантелєєв Д.Г. від 24 грудня 2021 року ГУНП в Донецькій області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення, що містяться у заяві позивача зареєстрованої 10.08.2021 року в Донецькій обласній прокуратурі та переданій на адресу ГУНП в Донецькій області про вчинення посадовими особами АТ «ЧВК» кримінального порушення передбаченого ст. 175 КК України, що полягає у безпідставній невиплаті позивачу заробітної плати більш як за один місяць, вчиненої умисно керівником АТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат». Вже після цього відповідачем 20.12.2021року на картковий рахунок позивача в АБ Приватбанк було перераховано 14005,43 грн двома платежами: перший -10149,63грн і другий - 3855,80грн. Отже відповідач провів з позивачем остаточний розрахунок 20.12.2021року. Враховуючи те, що сума заборгованості з заробітної за роботу в понад нормований час позивачу не була нарахована й сплачена на дату звільнення позивача 22.04.2020 року, а сплачена лише 20.12.2021 року тому з відповідача потрібно стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 23.04.2020 року ( наступний робочий день за днем звільнення позивача) по 20.12.2021 року (дату перерахунку на картковий рахунок позивача в АБ Приватбанк суми боргу). Крім того, як зазначає позивач внаслідок порушення відповідачем законних трудових прав позивача, а саме невиплати заробітної плати, тобто порушення відповідачем конституційного права на оплату працю, внаслідок чого було порушено звичний для позивача уклад життя, що призвело до докладання позивачем додаткових зусиль для організації життя та прикладати зусилля щоб отримати належні позивачу кошти, все це завдало позивачу моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду, прокуратури і інших правоохоронних органів за захистом свого порушеного права, що принизило позивача, отже треба прийти до висновку, що позивач зазнав втрат немайнового характеру, і йому завдано моральну шкоду. Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких позивач зазнав, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його житті, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з урахуванням встановлених обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що сума у розмірі 5000,00 грн. буде достатньою сатисфакцією відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 31.01.2022 року прийнято позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження, відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. 29.08.2022 року на адресу Артемівського міськрайонного суду Донецької області та 21.08.2023 року до Дружківського міського суду Донецької області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому, зокрема, зазначено, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Спірних питань щодо розміру отриманої позивачем заробітної плати при звільненні, а також протягом всього періоду роботи позивача на підприємстві не виникало. Щодо вимоги про виплату заборгованості з заробітної плати позивач до відповідача звернувся із заявою лише у серпні 2021 року, тобто через 16 місяців після звільнення. Тобто, спір про розмір заробітної плати, що підлягає виплаті при звільненні виник у серпні 2021 року, який було вирішено в досудовому порядку. Відповідач посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2016 р. по справі №761/9584/15-ц щодо зменшення судом розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку. Відповідач надає наступний розрахунок: позивача звільнено 22.04.2020 року. Здійснено перерахунок згідно з заявою позивача та виплачено 20.12.2021 року складає: 2020 рік: 23.04.2020 по 31.12.2020 174 робочих дня або 1387 годин; 2021 рік: 01.01.2021 по 20.12.2021 242 робочих днів або 1932 годин. Всього за період 416 робочих днів або 3319 годин, 3319*23,06=76536,14 грн., де 3319 кількість робочого часу за період з 23.04.2020 року по 20.12.2021 року, 23,06 середньогодинна тарифна ставка (згідно з Довідкою №01-40 від 18.08.2023 р.). Щодо визначення критеріїв застосування зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи в висновків Великої Палати Верховного Суду до обставин справи за позовом: 3 вимогою про відповідні виплати щодо роботи у понаднормовий час позивач на момент звільнення не звертався. Таке право позивач реалізував лише у серпні 2021 року, подавши відповідну заяву. Позивач був обізнаний про це його право, зокрема був ознайомлений із Колективним договором, мав розрахункові відомості. Також відсутні інші обставини, які заважали реалізувати зазначене право. Заробітна плата за відпрацьований понад норму часу нарахована позивачу в розмірі 4789,81 грн. (виплачено з врахуванням податків 3855,80 грн.), розрахунок якої здійснено відповідачем в позасудовому порядку та виплачено 20 грудня 2021 року. Важливо, що розрахунок за відпрацьований понад норму часу позивачеві розрахований за період, починаючи з 1992 року і по момент звільнення, тобто за 30-річний період. Для здійснення перевірки правильності нарахування заробітної плати позивача в понаднормований час за такий довгий період (30 років) було залучено багато трудових резервів, кропіткої роботи з архівом первинних документів. Сума недоплаченої заробітної плати є більш ніж у 16 (шістнадцять) разів меншою, ніж розрахована сума середнього заробітку позивача за час затримки її виплати при звільненні). Для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за квітень 2020 - грудень 2021 років можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя. Позивачу, крім недоплаченої заробітної плати, нараховано компенсацію втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати в розмірі 12608,23 грн. яка виплачена позивачу та з врахуванням утриманих податків складає 10149,63 грн. 3 огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення суми середнього заробітку з розміром виплаченою за заявою позивача заборгованістю, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, відповідач вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 3000,00 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників. Зазначають, що в позовних вимогах щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. слід відмовити повністю, враховуючи: період, за який здійснено відповідачем перерахунок заробітної плати позивача; відсутність жодного звернення позивача щодо нарахованих сум як в період роботи (30 років) при наявності у нього розрахункових відомостей, так і в момент звільнення; зловживання позивачем правом на звернення до суду в розумні строки, а також відсутністю доказів нанесення моральної шкоди в матеріалах справи. Відповідно до Розпорядження Голови Верховного Суду від 21.10.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», справи підсудні Артемівському міськрайонному суду Донецької області були передані до Дружківського міського суду Донецької області. Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду справу було передано судді Фроловій Н.М. для подальшого розгляду. Ухвалою суду від 01.11.2023 року постановленою без виходу суду до нарадчої кімнати продовжено відповідачу строк на для подачі відзиву. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В матеріалах справи є заява позивача про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача Акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» Сніменко О.І. у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача та зазначено, що Акціонерне товариство «Часівоярський вогнетривкий комбінат» підтримує свою позицію викладену у відзиві. На підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, в разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку.\~\~ Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував з відповідачем у трудових відносинах. 20.02.2009 року прийнятий сортувальником напівфабрикату та виробів за третім розрядом ділянки сортування до цеху №3 з виробництва вогнетривів, 22.04.2020 року звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] від 20.11.1978 року (видан вкладиш до трудової книжки [NUMBER] ) (а.с.9-12). Як вбачається з паспорту громадянина України, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.4-8). Згідно виписки АТ КБ «ПриватБанк» по надходженням по картці [PERSON] 20.12.2021 року на карту позивача було зараховано 3\~855,80 грн. та 10\~149,63 грн. (а.с.13). 05.08.2021 року [PERSON] на адресу Прокуратури Донецької області було складено Заяву про вчинення злочину за ст.175 КК України (а.с.15). Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24.12.2021 року скаргу [PERSON] на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань задоволено частково. Зобов`язано уповноважену особу ГУНП в Донецькій області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення, що містяться у заяві [PERSON] зареєстрованій 10.08.2021 року в Донецькій обласній прокуратурі та переданій на адресу ГУНП в Донецькій області (а.с.17-18,55). 11.06.2021 року [PERSON] звернувся до генерального директора АТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» з заявою яку було зареєстровано за вхідним номером 1063 11.06.2021 року про перерахунок його грошової компенсації оскільки не згоден з нарахованою йому сумою (а.с.42). 15.06.2021 року [PERSON] звернувся до генерального директора АТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» з заявою яку було зареєстровано за вхідним номером 1082 15.06.2021 року щодо видачі ксерокопій завірених усіх його табелів, починаючи з моменту нарахування компенсації по 22.04.2020 року (а.с.44). 23.07.2021 року [PERSON] звернувся до генерального директора АТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» з заявою яку було зареєстровано за вхідним номером 1366 23.07.2021 року з приводу ненадання йому відповідей на його заяви №1063 від 11.06.2021 та №1082 від 15.06.2021 (а.с.43). АТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» було надано відповідь № 3-05/1 від 04.01.2022 року на заяву [PERSON] від 11.06.2021 року про надання розрахунку належних виплат (а.с.41). Ухвалою від 06.12.2021 року по справі № 200/17089/21 суддя Донецького окружного адміністративного суду позовну заяву [PERSON] до Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії прийняти до розгляду і відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження суддею одноособово, без повідомлення (виклику) сторін (а.с.46-47). Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07.02.2022 року по справі № 200/17089/21, адміністративний позов [PERSON] до Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково. Визнано протиправною бездіяльність Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, яка полягає в наданні відповіді на заяву [PERSON] від 21.09.2021 року. Зобов`язано Східне міжрегіональне управління Державної служби України з питань праці надати [PERSON] відповідь на заяву від 21.09.2021 року. В іншій частині позову відмовлено (а.с. 48-53). Листом від 21.02.2022 року № 04.3/М-405/1 Східне міжрегіональне управління Державної служби України з питань праці повідомило [PERSON] про результати розгляду звернення з приводу порушень законодавства про працю, а саме з причини не нарахування і невиплати заробітної плати за понаднормові години роботи Акціонерним товариством «Часівоярський вогнетривкий комбінат», а також через не надання інформації про роботу на даному підприємстві (а.с.56-62). Відповідно до\~статті 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно частини першої\~статті 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України,\~при звільненні\~працівника виплата\~всіх сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться в\~день звільнення.\~Якщо працівник\~в день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше\~наступного дня\~після пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок.\~Про суми,\~нараховані та\~виплачені працівникові\~при звільненні,\~із зазначенням\~окремо кожного\~виду виплати\~(основна\~та додаткова\~заробітна плата,\~заохочувальні та\~компенсаційні виплати,\~інші виплати,\~на які\~працівник має\~право згідно\~з умовами\~трудового договору\~і відповідно\~до законодавства,\~у тому\~числі при\~звільненні)\~роботодавець повинен\~письмово повідомити\~працівника в\~день їх\~виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці»\~визначено, що до структури заробітної плати входять: Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна\~плата.\~Це -\~винагорода за\~працю понад\~установлені норми,\~за трудові\~успіхи та\~винахідливість і\~за особливі\~умови праці.\~Вона включає\~доплати,\~надбавки,\~гарантійні і\~компенсаційні виплати,\~передбачені чинним\~законодавством;\~премії,\~пов`язані\~з виконанням\~виробничих завдань\~і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Як вбачається з платіжного доручення № 6507 від 20.12.2021 року АТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» було здійснено поповнення рахунку [PERSON] ІПН [NUMBER] компенсація втрати частини доходу за період 01.09.1992-22.04.2020 р., згідно заяви на суму 10\~149,63 грн. та згідно платіжного доручення №6506 від 20.12.2021 року АТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» було здійснено поповнення рахунку [PERSON] ІПН [NUMBER] зарплата за відпрацьований понад норми час за період 01.09.1992-22.04.2020 р., згідно заяви на суму 3\~855,80 грн. (а.с.73 на звороті, 117-118). Тобто, днем фактичного розрахунку з позивачем є 20.12.2021 року. Відповідно до ст.117 КЗпП України (чинній на час виникнення спірних правовідносин), в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно з\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року за № 100\~затверджено порядок обчислення середньої заробітної плати. Відповідно до пункту 5 вищевказаного порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Пунктом 8 Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Згідно довідок № б/н від 19.08.2022 року та №01-40 від 18.08.2023 року виданих АТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про те, що [PERSON] дійсно працював на АТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» за основним місцем роботи, та займав посаду сортувальника напівфабрикату та виробів, середня заробітна плата: годинна тарифна ставка 23,06 (двадцять три грн. 06 коп.) (а.с.73-112). Таким чином, з урахуванням положень ст.117 КЗпП України та Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджено\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року за № 100,\~суд вважає вірним розрахунок відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку, а саме позивача звільнено 22.04.2020 року. 20.12.2021 року позивачу виплачена компенсація втрати частини доходу та зарплата за відпрацьований понад норми час. 23.04.2020 по 31.12.2020 174 робочих дня або 1387 годин; 2021 рік: 01.01.2021 по 20.12.2021 242 робочих днів або 1932 годин. Всього за період 416 робочих днів або 3319 годин, 3319*23,06=76536,14 грн., де 3319 кількість робочого часу за період з 23.04.2020 року по 20.12.2021 року, 23,06 грн. - годинна тарифна ставка. Разом з тим, суд зазначає, що відшкодування, передбачене\~статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. У постанові від 26 червня 2019 року у справі N 761/9584/15-ц Великої Палати Верховного Суду, зазначено, що, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. При цьому, Велика Палата Верховного Суду сформулювала перелік обставин, які повинен ураховувати суд, вирішуючи питання про зменшення розміру відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до\~ст. 117 ЦПК України. Такими обставинами є: 1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Аналогічний правовий висновок викладено також у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі N 761/16407/15-ц, від 15 квітня 2020 року у справі N 331/1863/18, від 18 листопада 2020 року у справі N 335/4416/18-ц. Таким чином, враховуючи розмір простроченої заборгованості, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, суд вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до\~ст. 117 ЦПК України, до 5000 грн., що на переконання суду, є справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з душевними стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо неї самої. Згідно з п. 3, п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Статтею 237-1\~КЗпП України\~визначено,\~що відшкодування\~роботодавцем моральної\~шкоди працівнику\~провадиться у\~разі,\~якщо порушення\~його законних\~прав,\~у тому\~числі внаслідок\~дискримінації,\~мобінгу (цькування),\~факт якого\~підтверджено судовим\~рішенням,\~що набрало\~законної сили,\~призвели до\~моральних страждань,\~втрати нормальних\~життєвих зв`язків\~і вимагають\~від нього\~додаткових зусиль\~для організації\~свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. У абз. 1 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до пункту 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд зауважує, що в результаті невиплати заборгованості по компенсації втрати частини доходу та зарплати за відпрацьований понад норми час позивач поніс моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, переживаннях, докладання додаткових зусиль для організації свого життя, тому з урахування розміру невиплачених відповідачем сум та строку їх невиплати, встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 1000 гривень. Суд звертає увагу на те, що пункт 1 статті 6 Конвенції не гарантує встановлення обставин, на існуванні яких наполягає одна зі сторін. Крім того, хоча вказаний пункт зобов`язує суди обґрунтовувати їхні рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може різнитися залежно від характеру рішення (див. mutatis mutandis § 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine, заява № 4909/04), § 54 рішення цього ж суду від 28 жовтня 2010 року у справі «Трофимчук проти України» (Trofimchuk v. Ukraine, заява № 4241/03)). Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 73,03 грн. у дохід держави.

Outcome: partial