Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

15.08.2023 представник Дашко В.М. від імені АТ КБ «ПриватБанк», що знаходиться в м. Київ по вул. Грушевського, 1Д, звернувся до суду із позовом до [PERSON] , який зареєстрований та проживає в [ADDRESS] , в якому просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 08.12.2006 у розмірі 47502,73 грн. та судові витрати в сумі 2684,00 грн.. В обґрунтування позову вказує на те, що відповідач приєднався до Умов та правил надання продукту кредитних карт, отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, та не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з цим має заборгованість до стягнення в розмірі 47502,73 грн.. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. 04.10.2023 від представника відповідача - адвоката Пузіна Дениса Миколайовича, який діє в інтересах [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] відмовити в повному обсязі, просить застосувати строк позовної давності посилаючись на п.31 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Крім того, оскільки зі спливом строків давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткових вимог банку (положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», в тому числі й щодо стягнення пені. Відповідь на відзив позивач не подав. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що 08.12.2006 між [PERSON] та ПАТ КБ «Приват Банк», найменування якого в послідуючому було змінено на АТ КБ «Приват Банк», так як АТ КБ «Приват Банк» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ КБ «Приват Банк», про що зазначено у п. 1.7 Статуту АТ КБ «Приват Банк», було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит, шляхом підписання заяви № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Відповідно до наданого розрахунку, станом на 17.07.2023 загальна заборгованість за наданим кредитом складає 47502,73 грн. (а.с.11-13). Згідно із статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.3.2, 3.3 Договору, на підставі яких Відповідач при укладенні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Сторонами було досягнуто згоди щодо кредитного ліміту за платіжною карткою у розмірі 250,00 грн. В заяві зазначено також про те, що клієнт згоден із тим, що дана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. [PERSON] ознайомився і згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно з частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, окрім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків при застосуванні конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Визначальним є додержання письмової форми договору. У підтвердження позовних вимог банком додано розрахунок заборгованості за кредитним договором , витяг з Умов та правил надання банківських послуг і виписку за договором № б/н за період з 08.12.2006 по 20.07.2023, яка є доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами. У виписці зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів та погашення заборгованості, яка відповідачем належними доказами не спростована. Окрім того, у матеріалах справи міститься паспорт споживчого кредиту, який підписаний [PERSON] (а.с.18-22). Відповідач, не заперечував факт підписання ним відповідного паспорту та не спростував належними і допустимими доказами обставини узгодження сторонами договору такої істотної умови, як розмір процентної ставки за користування кредитними коштами. Що стосується застосування строку позовної давності варто вказати, що відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Було встановлено, що строк дії карткового рахунку № [NUMBER] закінчується 05 місяця 2021 року. Позовна заява була подана до суду 15.08.2023, тобто через два роки три місяці, після закінчення строку дії картки та за дев`ять місяців до початку відліку 3-річного строку позовної давності, за яким позивач може звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Окрім того, умови кредитування не передбачають погашення кредиту щомісячними платежами, чи будь яких інших умов щодо строковості погашення заборгованості. Відтак, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності та їх наслідків щодо основного зобов`язання. Крім цього, по тексту відзиву на позовну заяву вбачається, що представник відповідача у відзиві вказує також відповідача [PERSON] , хоча позивач з позовними вимогами в цій справі до відповідача [PERSON] не звертався. Згідно з розрахунком від 17.07.2023, боржник не виконав свої зобов`язання перед банком, взяті в кредит грошові кошти не повернув, у зв`язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 47502,73 грн, яка складається із: - 38688,36 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; - 8814,37 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України. Представник відповідача просить також застосувати строк позовної давності і до додаткової вимоги, в тому числі й щодо стягнення пені, однак позивачем в позовній заяві пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором складає 0.00 грн. Таким чином вимога представника відповідача про застосування строку позовної давності до вимог АТ КБ «Приватбанк» задоволенню не підлягає. З огляду на викладене, суд доходить висновку про задоволення позову. Позивачем понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2684,00 грн., які у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved