Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

Позивач звернувся\~до\~суду\~з позовною\~заявою\~до\~ [PERSON] про стягнення боргу та пені за угодою позики. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що за угодою позики, укладений між ним та [PERSON] 15.01.2020 року він передав йому у власність 4400 грн., а він прийняв зобов`язання повернути борг до 15.02.2020 р. При неповерненні у визначений строк боргу [PERSON] зобов`язався сплачувати 5% процентів від запозиченої суми за кожну прострочену добу за користування такими грошовими коштами згідно до ст. 536 ЦК України. На підтвердження укладення договору позики та його умов [PERSON] власноручно представив виконану ним боргову розписку з виконаним ним підписом. В наступному строк виконання зобов`язання з повернення боргу був продовжений за згодою сторін до 15.03.2020 р.15.04.2020 р. в рахунок погашення процентів за користування чужими коштами [PERSON] сплачено 400 грн., а 16.05.2020 р. 400 грн., про що виконані записи на борговій розписці з підписами [PERSON] . До часу подання до суду позову зобов`язання з повернення боргу не виконано. Відповідачем борг визнається, призначаються чергові строки виконання зобов`язання, проте обіцянки недотримані. Позивач зазначає також, що строк позовної давності ним дотриманий, оскільки він перерваний 16.05.2020 р. у зв`язку з виплатою відповідачем 400 грн. Отже позичальник [PERSON] має повернути йому 4400 грн. основного боргу. Відповідно до ст.. 1048 ЦК України [PERSON] передбачив умову договору позики сплату 5% від неповернутої суми за користування чужими коштами щодобово, починаючи з 15.03.2020 року. Отже починаючи з 15.03.2020 року за кожну добу користування 4400 грн., а саме 1120 днів, [PERSON] має сплатити 220 грн. ( 4400 х 5: 100). З 15.03.2020 року до 10.04.2023 року пройшло 1120 діб. Отже, оплата підлягає 246400 грн. ( 1120 х 220). Індекс інфляції з 01.05.2020 року по 01.02.2023 року 41,6%. З суми 4400 грн. індекс інфляції становить 1830 грн. ( 4400х41,6:100). 3% річних становить за три роки 396 грн. Загальна сума до стягнення з позичальника боржника, 253026 грн. ( 4400 грн. + 246400 грн. + 1830 + 396 грн.), що становить ціну позову. Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 08.06.2023 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, проте від нього до суду надійшла заява, в якій він зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати у його відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про що свідчать почтові повідомлення, за зареєстрованим місцем проживання відповідно до вимог ч. 7 ст. 128 ЦПК України, від неї також не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, нею не поданий відзив. Суд вважає, що відповідач не з`явився у судове засідання без поважних причин. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та відповідача [PERSON] і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Конвенцію ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 р.) «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку». Верховний Суд України у листі від 25 січня 2006 року № 1-5/45 зазначає, що «критерії оцінювання розумності строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає в разі нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при переданні або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів для дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів». Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Суд приходить до висновку, що відповідач, який не перебуває у судові засідання без поважних причин, зловживає своїми процесуальними правами з метою затягування розгляду справи. Під зловживанням правом розуміють особливий вид юридично значущої поведінки, яка полягає у соціально шкідливих вчинках суб`єкта права, у використанні недозволених конкретних форм у межах дозволеного законом загального типу поведінки, що суперечить цільовому призначенню права. Суд, дослідивши надані йому письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з наступного. Ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ч.3 ст.12 ЦПК України, передбачено що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1.ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст.95 ЦПК України передбачено, що письмові докази є документи, які містять дані для правильного вирішення справи. Стаття 81.\~ЦПК\~України\~передбачено,\~що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З дослідженого судом змісту розписки судом встановлено, що вона містить відомості про те, що «15.01.2020 року, [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] , позичив в [PERSON] , [ADDRESS] в сумі 4400 (чотири тисячі чотириста) гривень, які зобов`язуюсь повернути до 15.02.2020 року. У випадку неповернення за користування грішми згідно статті 536 ЦК України буду сплачувати п`ять процентів від позиченої суми за кожну прострочену дату. Гроші отримав 15.01.2020 року, «підпис», 0972534325». Продовж до 15.03.2020 р. підпис. 15.04.2020 р. проценти 400 грн. «підпис». 16.05.2020 р. проценти 400 грн. «підпис». Таким чином, з досліджених матеріалів справи судом встановлена достовірність документа (розписки), на підставі яких доказується факт укладення договору позики, його умов, дійсності його змісту та фактичне отримання відповідачем позичених грошових коштів, у вказаній вище сумі. Враховуючи те, що судом встановлений факт отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 4400,00 грн. та наявність між сторонами правовідносин за договором позики, підстави для визнання недійсною розписки відсутні. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Дана правова позиція відображена у постанові ВСУ у справі за № 6-487цс17. Дослідженою борговою розпискою від 15.01.2020 року судом встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) [PERSON] передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник [PERSON] зобов`язується повернути позикодавцеві, таку ж суму грошових коштів (суму позики), а у разі прострочення виконання зобов`язання сторони передбачили відповідальність в розмірі 5% від простроченої суми за кожен день прострочення. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів встановив, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики грошей. Пунктом 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що положення частини третьої статті 551 ЦК України\~про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054,1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551\~ЦК України, можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Відповідач в суді даним правом не скористався і дана обставина не може бути врахована судом при винесенні рішення. За таких обставин позов підлягає до задоволення. Окрім того, позивачем ставиться питання про стягнення із відповідача на його користь судових витрат, а саме, судовий збір та послуги адвоката. Згідно з ч.ч.1, 3ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1, 2ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача, тому вимоги стосовно стягнення сплаченого судового збору, які підтверджується квитанціями про його оплату, підлягають задоволенню. Згідно ч. ч. 3, 8ст.\~141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та доведеним. Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2530 грн. за подання позову до суду, про що свідчать дані фіскального чеку від 28.04.2023 року та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 гривень (підготування позовної заяви), що підтверджено відповідними документами, наявними в матеріалах справи. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування понесених судових витрат суму судового збору в розмірі 2530 гривень, та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 гривень.

Outcome: approved