Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-25 00:00:00

У грудні 2022 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] про відшкодування фактичних витрат в порядку регресу в сумі 41 672,44 грн., та судових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 16.07.2019 року між [PERSON] та ПАТ «Державний ощадний банк України» укладено кредитний договорі № 0026-0219. Відповідно до умов кредитного договору банк надав відповідачу кредит у розмірі 45 000 грн., зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,99% річних, з кінцевим терміном повернення до 15.07.2022 року. 01.12.2018 року між АТ «Ощадбанк» та ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» укладено договір добровільного страхування кредитів № 18.215040.1601-0286, відповідно до якого ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» приймає на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку. Оскільки, [PERSON] не виконав свої зобов`язання за кредитним договором перед АТ «Ощадбанк», останній звернувся до ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» із заявою про настання страхового випадку. 24.03.2020 року ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» сплатило АТ «Ощадбанк» страхове відшкодування по зобов`язанням [PERSON] у розмірі 41 672,44 грн. 20.05.2021 року між ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» та ФОП [PERSON] укладено договір № 01-05 про відступлення права вимоги (цесії), згідно якого до ФОП [PERSON] перейшло право вимоги з [PERSON] . У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на його користь 41 672,44 грн. фактичних витрат в порядку регресу. Ухвалою суду від 02.03.2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 02.03.2023 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. Відповідач у встановлений судом строк не надав відзиву на позовну заяву, у зв`язку з чим, суд розглядає справу за наявними матеріалами. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним. Судом встановлено, що 16.07.2019 року між [PERSON] та ПАТ «Державний ощадний банк України» було укладено кредитний договір № 0026-0219 (а.с. 7-12). Відповідно до умов кредитного договору банк надав відповідачеві кредит у сумі 45 000 грн., із щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,99% річних, з кінцевим строком повернення до 15.07.2022 року, а позичальник зобов`язаний належним чином використати та повернути в передбачений кредитним договором строк кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та інші встановлені договором платежі (а.с. 7-12). 01.12.2018 року між АТ «Ощадбанк» та ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» був укладений договір добровільного страхування кредитів № 18.215040.1601-0286, згідно якого ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» приймає на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку, передбаченого умовами договору страхування, виплатити АТ «Ощадбанк» страхове відшкодування. Страховим випадком за Договором страхування є факт первинного (першого у часі) виникнення збитків у страхувальника АТ «Ощадбанк» внаслідок невиконання/часткового невиконання позичальником понад 60 календарних днів своїх зобов`язань з повернення суми кредиту (або його частини) та/або сплати відсотків за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором з будь-яких причин (а.с. 15-19). Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за вищевказаним договором не виконував, внаслідок чого, за розрахунком банку, виникла заборгованість у розмірі 41 672,44 грн., яка складається з: 39 397,25 грн. тіло кредиту; 2 275,19 грн. відсотки за користування кредитом. 23.02.2020 року АТ «Ощадбанк» звернулося до ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» із заявою про настання страхового випадку, у зв`язку з виникненням збитків у страхувальника в наслідок невиконання/часткового невиконання позичальником понад 60 календарних днів своїх зобов`язань з повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором з будь-яких причин передбачених договором (а.с. 97). ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» виплатило АТ «Ощадбанк» страхове відшкодування по зобов`язанням відповідача в сумі 41 672,44 грн., що підтверджено платіжним дорученням № 4383 від 24.03.2020 року (а.с. 21 на зворотній стороні). 20.05.2021 року між ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» та ФОП [PERSON] укладено договір № 01-05 про відступлення права вимоги. Відповідно до вищезазначеного договору первісний кредитор передає новому кредитору свої права вимоги до боржника, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеним договором добровільного страхування кредиту (а.с. 22-24). З метою досудового врегулювання спору, позивачем надіслано відповідачу претензію № 10004.02.20-2 від 19.07.2021 року, якою повідомлено [PERSON] про відступлення права вимоги за кредитним договором № 0026-0219 від 16.07.2019 року та про намір ФОП [PERSON] врегулювання даного спірного питання в судовому порядку, за випадку ігнорування відповідної претензії відповідачем та несплати ним виниклої заборгованості протягом 7 календарних днів (а.с. 30). Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Як вбачається зі змісту ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Статтями 979, 980 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові Інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та; пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно до ч. 1 ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування. має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Таким чином, оскільки ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» виконало покладені на нього законом та умовами Договору добровільного страхування кредитів обов`язки до ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» перейшло право вимоги в порядку регресу на стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування. Однак, відповідно до договору № 01-05 від 20.05.2021 року ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» відступило ФОП [PERSON] право вимоги за відповідним договором кредитного страхування. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Тобто, відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. На підставі наведеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню та з відповідача належить стягнути на користь позивача фактичні витрати в порядку регресу в розмірі 41 672 грн. 44 коп. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи долучено: копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 5370 виданого відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» [PERSON] 24 лютого 2020 року; ордер на надання правничої правової допомоги ФОП [PERSON] № 5 від 20.05.2021 року; договір про надання професійної правової допомоги № 5 від 20 травня 2021 року укладений між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] відповідно до умов якого клієнт доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу з усіх питань щодо провадження господарської діяльності клієнта; копію акту розрахунку приймання - передачі послуг професійної правової допомоги № 53/01-Б від 24.01.2022 року із детальним описом наданих послуг на загальну суму 9 960 грн., копію квитанції № 0.0.2472005928.1 від 23.02.2022 року (призначення платежу: оплата згідно акту приймання - передачі послуг професійної правової допомоги № 53/01 -Б від 24.01.2022 року. Отже, матеріалами справи підтверджено надання адвокатом Бартосевичем Б.В. правничої допомоги позивачу, що погоджено в акті виконаних робіт, на суму 9 960 грн. Доводів на предмет неспівмірності вказаних витрат, відповідачем до суду не надано. Враховуючи вищевикладене, витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню в межах 9 960 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір за подачу позову у розмірі 992,40 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved