Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

В серпні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 16.08.2019 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. та зареєстрований в реєстрі за №\~2280; стягнути з відповідача безпідставно стягнуті грошові кошти за наслідками визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в розмірі 12 664,37 грн. Як на підставу заявлених вимог вказала, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки подані ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» приватному нотаріусу документи не підтверджували безспірність заборгованості позивача. Зазначила, що ні відповідач, ні приватний нотаріус жодним чином не поінформували її про наявність заборгованості та не попереджали її про наслідки її непогашення. Зауважувала на тому, що спірний виконавчий напис було здійснено на підставі кредитного договору, який не було посвідчено нотаріально, що є грубим порушенням діючого законодавства. Також позивач посилалась на те, що будь-яких договорів із ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» позивач не укладала. Не укладалось позивачем договорів також з будь-якими іншими фінансовими установами, в яких з дня виникнення права вимоги минуло б не більше трьох років. Крім того позивач зауважувала, що проценти за користування кредитом не можуть бути нараховані поза межами погодженого сторонами строку кредитування. Строк кредиту сплинув 09.12.2014. Між тим зі змісту оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що з позивача стягнуто заборгованість за відсотками за період з 09.02.2018 по 14.08.2019. Враховуючи викладене, [PERSON] вважає, що визначена заборгованість не є безспірною. Крім того позивач зазначала про те, що їй не було повідомлено про відступлення права вимоги первісним кредитором на користь відповідача. Посилаючись на викладене, позивач просила визнати оскаржуваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Крім того позивач посилалась на те, що станом на 18.08.2023 з неї на користь відповідача в межах виконавчого провадження № 59990764 з примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису було стягнуто грошові кошти в розмірі 12 664,37 грн., що є безпідставним та необґрунтованим. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 01.09.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; витребувано у\~приватного нотаріуса\~Броварського районного\~нотаріального округу\~Газматової А.А. документи, на підставі яких вчинявся виконавчий напис від 16.08.2019 № 2280про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 25\~140,78 грн.; витребувано у ТОВ РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА копії усіх документів, на підставі яких набуто право вимоги до [PERSON] по зобов`язаннях на суму 25\~140,78\~грн. Витребувані докази на адресу суду надано не було. 13.09.2023 від позивача [PERSON] на адресу суду надійшло клопотання про збільшення позовних вимог, відповідно до якого позивач посилалась на те, що станом на 07.09.2023 з неї в рахунок примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису стягнуто 18\~387,86 грн., які розподілені наступним чином: 1\~500,00 грн. витрати виконавчого провадження; 2\~564,08 грн. основна винагорода приватного виконавця, 14\~323,78 грн. кошти на користь стягувача. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28.09.2023 суд прийняв до свого провадження заяву [PERSON] від 13.09.2023 про збільшення позовних вимог у справі № 489/4966/23 за її позовом до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА»; перейшов від розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення виклику учасників справи - до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з\~повідомленням учасників справи. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Грицишин\~К.М. не з`явились, повідомлялись судом про розгляд справи належним чином, від них надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі, проти постановлення по справі заочного рішення не заперечують. Представник відповідача ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» в судове засідання не з`явися, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів. Направлена на його адресу судова кореспонденція доставлена, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Треті особи приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова А.А. та приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. в судове засідання не з`явились, повідомлялись судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомили. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи і ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. 09.12.2013 між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір у вигляді заяви № 003-14003-091213, згідно якої позивачу було відкрито поточний рахунок, оформлено електронний платіжний засіб та встановлено ліміт кредитної лінії. Ліміт кредитної лінії 15\~500,00 грн., строк ліміту кредитної лінії 364 (календарних) дні (а.с. 9). 16.08.2019 приватним нотаріусом Броварського районного\~нотаріального округу\~Київської області\~Гамзатовою А.А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2280, яким стягнуто заборгованість з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», а саме заборгованість за кредитним договором № 003-14003-091213 від 09.12.2013, укладеним із первісним кредитором ПАТ\~«Дельта Банк», за період 09.02.2018 по 14.08.2019 у розмірі 25\~140,78 грн., з яких: - прострочена заборгованість за сумою кредиту 14\~558,28 грн.; - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 10\~582,50\~грн.; Крім того, за вчинення виконавчого напису з боржника підлягає стягненню на користь стягувача 500,00 грн. (а.с. 8). У вищевказаному виконавчому написі зазначено, що право вимоги за вищевказаним кредитним договором перейшло на підставі договору факторингу №\~193/К від 09.08.2018 до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», правонаступником якого на підставі Договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами 09/02/2018 від 09.02.2018 є ТОВ\~«РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА». Проте копій договору факторингу та договору про відступлення права вимоги ні приватним нотаріусом, ні ТОВ «РОСВЕН\~ІНВЕСТ УКРАЇНА» суду надано не було. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. від 06.09.2019 відкрито виконавче провадження № 59990764 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого напису (а.с. 7). Відповідно до статті 18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України\~«Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства\~юстиції України\~від 22.02.2012\~№ 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14\~Закону України\~«Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Згідно зі статтею 87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~Закону України\~«Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29.06.1999\~№ 1172 (далі - Перелік). Так, пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»). Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 207/1587/16 (провадження № 14-12559св18), 12.12.2018 у справі № 205/6301/16-ц (провадження 61-30321св18). У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що при вчиненні напису нотаріус отримував від відповідача виписку з рахунку позивача із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою про непогашення заборгованості, або первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед стягувачем, зазначений у написі, є безспірним. Також зі змісту наданих матеріалів вбачається, що вказаний кредитний договір не був посвідчений нотаріально, тоді як відповідно до п. 1 Переліку для вчинення нотаріального напису нотаріусу подається оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку. 26.11.2014 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Згідно змісту цих норм, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було залишено без змін, а Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017. Тобто на даний час діє редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №\~1172, і як викладено вище нотаріусом вимог вказаного Порядку не дотримано. Вказане відповідає висновкам, викладеним в Постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За таких обставин та враховуючи, що нотаріусом не було дотримано вимог щодо порядку вчинення виконавчого напису, а саме такий напис було вчинено на виконання не посвідченого нотаріально кредитного договору, а також за відсутності надання кредитором документів бухгалтерського обліку на підтвердження розміру заборгованості, нарахованої відповідно до умов договору, та набуття права вимоги до боржника, оспорюваний виконавчий напис та встановлена в ньому заборгованість не можуть вважатися безспірними і такими, що не потребують додаткового доказування, а відтак вчинення виконавчого напису не ґрунтується на вимогах закону. Наведені висновки ґрунтуються на правових позиціях Великої Палати Верховного Суду, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) та від 15 січня 2020 року у справі №\~305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) з подібних правовідносин. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими і доведеними. Згідно повідомлення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків\~Т.Л. станом на 07.09.2023 при примусовому виконанні виконавчого напису №\~2280, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного НОКО Гамзатовою\~А.А. 16.08.2019, з [PERSON] стягнуто 18\~387,86 грн., які розподілені наступним чином: -1\~500,00 грн. витрати виконавчого провадження; -2\~564,08 грн. основна винагорода приватного виконавця; -14\~323,78 грн. кошти на користь стягувача. Посилаючись на те, що правова підстава для стягнення з неї грошових коштів в сумі 18\~387,86 грн. відсутня в зв`язку з поданням нею позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, [PERSON] просить суд повернути їй вказані кошти на підставі ст. 1212 ЦК України як безпідставно набуте майно. Відповідно до частини 1\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Частинами 2, 3\~статті 1212 ЦК України\~встановлено, що положення\~глави 83 ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21) зазначив, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі\~статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до\~статті 1212 ЦК України\~у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06\~березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та від 28 січня 2020 року у справі №\~910/16664/18. Отже, оскільки правові підстави набуття відповідачем грошових коштів стягнутих з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до\~статті 1212 ЦК України. Враховуючи те, що ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» внаслідок розподілу утриманих з позивача грошових коштів, отримано 14\~323,78, що підтверджується повідомленням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л., суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення таких коштів позивачу на підставі статті 1212 ЦК України. Разом з тим, грошові кошти в розмірі 4\~064,08 грн. (1\~500,00 грн. + 2\~564,08 грн.) стягнуті з позивача не на користь стягувача, а на користь приватного виконавця. При цьому порядок повернення коштів, стягнутих в якості винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження визначено положеннями ЗУ «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішення, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №\~512/5. Будь-яких вимог до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. позивачем заявлено не було. Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині вимог про стягнення з відповідача ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» грошових коштів в розмірі 4\~064,08\~грн., що становлять витрати виконавчого провадження та основну винагороду приватного виконавця, є необґрунтованими та в їх задоволенні необхідно відмовити. Також позивачем було заявлено вимогу про компенсацію понесених ним витрат на правничу допомогу в розмірі 4\~000,00 грн. Відповідно до частин першої, пункту 1 частини третьої статті 133 та частин першої - третьої статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду: - копію договору про надання правничої (правової) допомоги № 2208 від 22.08.2023, укладеного між адвокатом Грицишиним К.М. та Дмитрюк Л.М; - копію додатку № 1 до договору № 2208 від 22.08.2023; Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги тривалість розгляду справи, складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання адвокатських робіт (наданих послуг), фактичну участь представника позивача при розгляді даної справи, ціну позову, часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги у даній справи підлягають частковому задоволенню, в розмірі 2\~000,00 грн. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1\~073,60 грн.

Outcome: partial