Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Позов мотивувала тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті залишилось спадкове майно, в тому числі, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вона являється спадкоємцем за заповітом та за законом після смерті [PERSON] спадщину прийняла у встановленому законом порядку. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не в змозі, оскільки правовстановлюючий документ на будинок за життя спадкодавця не видавався, тому змушена звернутися до суду для оформлення своїх спадкових прав. Просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 05.10.2023 було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження. Вказаною ухвалою судом витребувано від державного нотаріуса Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори Вінницької області Карасевича О.І. спадкову справу №83/2009, заведену щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] . 31.10.2023 позивач подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначила, що оскільки вона є спадкоємцем не тільки за законом після смерті [PERSON] , а і за заповітом, що підтверджується копією дубліката заповіту посвідченого 29.09.2009 року Бахтинською сільською радою, реєстраційний №442, то просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , 1938 року народження, який помер [INFO] (а.с.51-54). Позивачка в підготовче засідання не з`явилася, в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог просила справу розглянути у її відсутність (а.с. 2, 51). Відповідач копію ухвали від 05.10.2023 та доданих до неї матеріалів, а також заяву з додатками про уточнення позовних вимог від 31.10.2023 отримав, відзиву до суду не направив. Його представник в підготовче засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав у повному обсязі (а.с. 50 ). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Вивчивши та дослідивши\~ матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с.Бахтин Мурованокуриловецького району Вінницької області помер [PERSON] (а.с. 5). При житті, 10 листопада 2008 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті житловий будинок з підсобними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] і присадибну земельну ділянку, та земельну ділянку, яка належить йому на підставі Держаного акту ВН №076523, кадастровий номер ділянки: 0522880400:06:001:0203 заповів [PERSON] . Автомобіль марки ИЖ 2715011, реєстраційний номер [NUMBER] заповів [PERSON] . Заповіт чинний (а.с. 54). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, до складу якого входить вищезазначений будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Вартість даного будинку становить 67 800,00 гривень. Факт належності будинку садибного типу спадкодавцеві та його вартість підтверджується, технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 23-27), звітом про оцінку майна проведеною оцінкою (а.с. 36), довідкою старости Бухтинського старостинського округу Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницкьої області № 01-01/195 від 29.08.2023 (а.с.10), виписками із по господарської книги №2 с.Бахтин Бахтинської сільської ради Мурованокуриловецького району за 1967-1969, 1971-1973, 1974-1976, 1980-1982, 1983-1985, 1986-1990, 1991-1995, 2001 2005 та 2006 2010 роки (а.с.14-22). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб -спадкоємців. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Заповітом (а.с. 54) стверджується, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , яка має право на спадкування. Відповідно до положень ст.ст. 1268-1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України в редакції чинній на час відкриття спадщини). Згідно довідки старости Бахтинського старостинського округу Мурованокуриловецької селищної ради №01-01/197 від 29.08.2023 року, [PERSON] на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На день смерті з ним проживала дружина [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 12). З копії спадкової справи № 83/2009, заведеної щодо майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що 06.05.2009 позивач [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця. Інший спадкоємець за законом [PERSON] 29.03.2017 року подала заяву про прийняття спадщини, в якій від права на обов`язкову частку відмовилась. Таким чином, позивачка єдиний спадкоємець за заповітом на належний спадкодавцеві житловий будинок, яка прийняла спадщину в порядку передбаченому ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Разом з тим, 17 серпня 2023 року державним нотаріусом Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори Вінницької області Карасевичем О.І. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий будинок, у зв`язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів (а.с. 37). Верховний Суд України у своєму рішенні № 6-137цс13 від 18.12.2013 висловив правову позицію, згідно з якої право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Як вбачається з характеристики будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 28) будинок садибного типу, господарські будівлі та споруди, які є предметом розгляду у даній справі, були побудовані з 1968 по 1988 рік. Згідно довідки старости Бахтинського старостинського округу Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області №01-01/196 від 29.08.2023 та витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 28.07.2023 року, житловий будинок по [ADDRESS] знаходяться у гарному технічному стані і придатний для проживання (а.с.11, 29-33 ). Таким чином, факт будівництва житлового будинку у той час був підставою виникнення права власності на нього. Крім того, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. З положень постанови Ради міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженого Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З виписок із по господарських книг №2 с. Бахтин Бахтинської сільської ради Мурованокуриловецького району (а.с.14-22), довідки старости Бахтинського старостинського округу № 01-01/195 від 29.08.2023, слідує, що спірний житловий будинок знаходився у власності [PERSON] (а.с. 10). Рішенням виконавчого комітету Мурованокуриловецької районної ради народних депутатів № 108 від 16.06.1988 року «Про оформлення права особистої власності на будинки, що належать окремим громадянам в селах Мурованокуриловецького району вирішено оформити право особистої власності на житлові будинки, що розташовані, в тому числі, в с. Бахтин Бахтинської сільської ради, а виконкому сільської ради видати громадянам свідоцтва згідно цього рішення (а.с. 13). Однак згідно довідки КП «МБТІ» від 07.08.2023 право власності на нього не зареєстровано (а.с. 35). Також, вказане слідує з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 43). Земельна ділянка під вказаним житловим будинком перебувала у власності [PERSON] , що доводиться витягом з рішення Бахтинської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області від 29.12.2000 (а.с. 42). Враховуючи, вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач позов визнав повністю і його задоволення, не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за законом право власності на будинок садибного типу з господарськими спорудами, після смерті [PERSON] . Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Позивачкою при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 1073, 60 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, позивачкою не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого нею судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було.

Outcome: approved