Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

1 березня 2023 року на адресу суду надійшов вказаний позов. Ухвалою суду від 6 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено розгляд справи у підготовчому засіданні. У листі від 22.03.2023 №445/01-16 Перша Луцька\~державна нотаріальна\~контора Волинської\~області повідомила,\~що спадкова\~справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , передана на зберігання до Волинського обласного державного нотаріального архіву. 11 квітня 2023 року на адресу суду від Сумського обласного державного нотаріального архіву надійшла спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . На запит суду 19 квітня 2023 року від Волинського обласного Державного нотаріального архіву надійшла спадкова справа №603/96 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 16 травня 2023 року залучено до участі у справі №161/3335/23 за позовом [PERSON] до Луцької міської ради про визнання права власності на майно за набувальною давністю як співвідповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 5 вересня 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у заяві від 08.11.2023 просив розгляд справи здійснювати без їх участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував щодо заочного рішення. Представник відповідача 1 у заяві від 27.01.2022 просив здійснювати розгляд справи без участі їх представника. Відповідач 2 у судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подавав. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] (дід позивача) та [PERSON] (рідний дядько), що підтверджується свідоцтвом про право власності від 28.04.1993 №10-р (а.с.10). [PERSON] помер [INFO] , стверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 11). Спадкоємцями майна [PERSON] (1/2 частки спірної квартири) є: його доньки [PERSON] (1/6 частки) та [PERSON] (1/6 частки), його син [PERSON] (2/3 частки), що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (а.с. 13). [PERSON] помер [INFO] , стверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 14). [PERSON] померла [INFO] , стверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 16). Після смерті [PERSON] спадкоємець за заповітом [PERSON] (її племінник) помер [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 18). Рішенням Луцького міськрайонного суду від 11.02.2014 у справі №161/502/14-ц за позовом [PERSON] до Луцької міської ради про визначення часток у спільному майні визначено, що [PERSON] , який помер [INFO] належить частка у квартирі [ADDRESS] та [PERSON] , який помер [INFO] належить частка у квартирі [ADDRESS] (а.с. 12). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 20). [PERSON] після смерті матері [PERSON] успадкувала 1/6 частку спірної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с. 7, 8, 23, 26). Крім того, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] успадкувала 1/6 частку спірної квартири, що належала [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була донька [PERSON] , померла [INFO] , спадкоємцем після якої був [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була мати [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 27). Таким чином, [PERSON] є власницею 1/3 частки спірної квартири, на інші 2/3 частки квартири право власності не оформлене. Варто зауважити, що місце знаходження [PERSON] , сина [PERSON] , невідоме, на похорон батька син не приїздив. Позивачка стверджує, що з 2008 року відкрито, безперервно володіє та користується майном, дбає про його добробут, сплачує кошти за комунальні послуги (а.с. 28-33). Зауважила, що спадкоємців чи третіх осіб, які б претендували на частку у спірній квартирі, не має. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. Згідно з ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, зокрема судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Враховуючи викладене,

Outcome: approved