Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

в жовтні 2023 року представника позивача ТОВ «ФК «Ріальто» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість станом на 02.10.2023 року за договором № 210302-35715-1 від 02.03.2021 року в сумі 21914 грн. 40 коп., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02.03.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 210302-35715-1, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 4000,00 грн., строком на 14 днів. Зазначений кредитний договір було підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Крім того, кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Позивач вказує, що підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затвердженими наказом директора ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://monetka.ua/uk/about_us або https://monetka.com.ua/uk/about_us. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті https://monetka.com.ua та https://monetka.ua. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Крім того, позивач вказує, що 17.06.2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» було укладено договір відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія Ріальто» за плату права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № № 210302-35715-1 від 02.03.2021, укладеним між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та [PERSON] . Позивач вказує, що в зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, заборгованість відповідача станом на 02.10.2023 року становить суму в розмірі 21914,40 гривень, з яких: 4000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 1114,40 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору, 16800,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту (грошових коштів) за кожний день прострочення за період із 17.03.2021 р. по 14.07.2021 р. Посилаючись на викладене, а також з огляду на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за укладеним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, позивач, як законний правонаступник первісного стягувача, вимушений звернутись до суду із даним позовом, та просить стягнути із відповідача на користь позивача зазначену суму заборгованості в примусовому порядку. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09.10.2023 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім того, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.10.2023 року, клопотання представника позивача про витребування доказів по даній цивільній справі було задоволено, та витребувано докази від Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк». Представник позивача після відкриття провадження у справі з будь-якими клопотаннями до суду не звертався, в позові просив розглянути справу в спрощеному провадженні без виклику сторін. Відповідач відзив на позов до суду не подав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. В свою чергу, згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що між 02.03.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 210302-35715-1, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 4000,00 грн., строком на 14 днів, шляхом переказу на емітовану АТ КБ «Приватбанк» картку та зі сплатою відсотків за кожен день користування кредитом в розмірі 1.99 % та 3.5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення повернення кредиту. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Із досліджених судом умов зазначеного договору вбачається, що відповідач зобов`язався погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах визначених договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Із наданого стороною позивача розрахунку заборгованості по кредиту вбачається, що відповідач не вчасно та не в повному обсязі проводив платежі по погашенню кредиту та не повернув кредит у встановлений договором строк. Так, відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 02.10.2023 року становить суму в розмірі 21914,40 гривень, з яких: 4000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 1114,40 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору, 16800,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту (грошових коштів) за кожний день прострочення за період із 17.03.2021 р. по 14.07.2021 р. Зазначений розрахунок стороною відповідача спростовано не було, як і не було надано доказів належного виконання зобов`язань за укладеним кредитним договором. Суд вважає, що стороною позивача доведено достатніми доказами те, що відповідач порушив зобов`язання, оскільки, не проводив платежі по погашенню кредиту та не повернув кредит у встановлений договором строк. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні і в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 17.06.2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» було укладено договір відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія Ріальто» за плату права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № № 210302-35715-1 від 02.03.2021, укладеним між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та [PERSON] . З огляду на те, що на підставі зазначеного договору відбулась заміна кредитора ТОВ «ФК «Фінанс Інновація»» на ТОВ «ФК Ріальто», а тому зазначене товариство вправі заявляти вимоги до відповідача про повернення кредитної заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідачем були порушені умови користування кредитними коштами та не виконано зобов`язання щодо повернення суми кредиту і сплати процентів за користування коштами, а тому суд вважає, що вимоги про стягнення суми заборгованості в примусовому порядку із відповідача на користь позивача, який на законних підставах набув право вимоги до відповідача за відповідним кредитним договором, є обґрунтованими та законними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2684,00 грн. В частині стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 9000,00 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача здійснював адвокат Руденко К.В. на підставі договору про надання юридичних послуг від 02.06.2022 року, довіреності та свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю. Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг № 129 від 29.06.2023 року та копії платіжної інструкції від 03.07.2023 року, було встановлено, що на виконання умов зазначеного договору позивачем було сплачено кошти в сумі 12000,00 грн. Однак, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд вважає, що витрати на правову допомогу у даній справі в розмірі 9000,00 грн. не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат, оскільки, перевіряючи перелік виконаних робіт за договором, та опис змісту наданої адвокатом правової допомоги з матеріалами справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи. Враховуючи викладене, та проаналізувавши надані докази на підтвердження розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, їх обсяг, суд вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт, а тому, перевіривши наявні у матеріалах справи докази на відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, суд вважає, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесену позивачем в рамках розгляду даного спору до 5000,00 грн. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат, понесених в рамках розгляду даного спору, в зв`язку із отриманням правової допомоги, - в сумі 5000,00 грн., які відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також не суперечать принципу розподілу таких витрат між сторонами, у стягнення решти суми витрат на правову допомогу слід відмовити.

Outcome: approved