Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-02 00:00:00

02.06.2023 адвокат Шалару Олексій Ілліч, діючи в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Первомайський Райагробуд» про повернення фінансової допомоги у сумі 395000 грн, 3% річних в сумі 22628 грн. 63 коп., та інфляційних втрат в сумі 120475 грн. 00 коп. а всього 538103 грн. 63 коп.., мотивуючи тим, що 22.06.2020 між позивачем та відповідачем було укладено договір поворотної фінансової допомоги №01ПДФ, відповідно до якого (п.1.1 договору) позивач надає поворотну фінансову допомогу, а відповідач зобов`язується її повернути у визначений договором строк, однак не виконав свої зобов`язання. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив його задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити, так як дійсно 22.06.2020 між позивачем та відповідачем було укладено договір поворотної фінансової допомоги № 01 ПДФ, згідно якого відповідач отримав від позивача фінансову допомогу в розмірі 395000 грн. На виконання умов вказаного договору 13.11.2020 касиром підприємства отримано в банку готівкові кошти в сумі 150000 грн., які було оприбутковані на підприємстві і в той же день касиром на підставі видаткового касового ордеру видані позивачу. 30.11.2020 аналогічним образом працівником відповідача було отримано в банку готівка в сумі 245000 грн, оприбуткована на підприємстві та за видатковим касовим ордером видана позивачу. Таким чином, відповідач виконав свої зобов`язання перед позивачем по договору поворотної фінансової допомоги № 01 ПДФ. Однак, [PERSON] мав вільний доступ до приміщенні бухгалтерії Товариства з обмеженою відповідальністю «Первомайський Райагробуд» і, скориставшись цим, можливо викрав оригінали бухгалтерських та касових документів, в зв`язку з чим відсутні видаткові касові ордери з підписами позивача про отримання ним грошових коштів. Копії бухгалтерських і касових документів роздруковані та надані до відзиву, а тому в позові необхідно відмовити. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 22.06.2020 між позивачем та відповідачем було укладено договір поворотної фінансової допомоги №01ПДФ, відповідно до якого (п.1.1 договору) позивач надає поворотну фінансову допомогу, а відповідач зобов`язується її повернути у визначений договором строк. На підтвердження факту отримання відповідачем фінансової допомогу у розмірі 395000 (триста дев`яносто п`ять тисяч) грн. від позивача до позову додається квитанція №31673168-1 від 22.06.2020 року про здійснення відповідної касової операції. Вищевказані грошові кошти зараховані на розрахунковий рахунок відповідача [NUMBER] який відкрито в ПАТ «КредітАгріколь». Дані про вищевказаних розрахунковий рахунок співпадає з розділом договору від 22.06.2020 року «Реквізити сторін». Згідно п.4.1 вказаного договору строк поворотної фінансової допомоги становить один календарний рік з моменту надання поворотної фінансової допомоги відповідачу. Відповідно до п.5.1 зазначеного вище договору поворотної фінансової допомоги поворотна фінансова допомога повертається Позивачу у строк, вказаний в п. 4.1 даного договору. Таким чином кінцевий термін повернення грошових коштів (фінансової допомоги) минув 23.06.2021 року. Однак відповідач не виконав договірні зобов`язання та не повернув позивачеві грошові кошти. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення. Порівняння диспозицій наведених норм права дає підстави стверджувати про наявність спільних ознак правових відносин та, відповідно, аналогічне правове регулювання. Окрім цього, необхідно врахувати, що у законодавстві не встановлюється будь-яких обмежень щодо кола осіб, які можуть бути сторонами договору позики. Тому позикодавцем та позичальником можуть бути як юридичні, так і фізичні особи, як резиденти, так і нерезиденти. Чинним цивільним законодавством не передбачені обмеження також й щодо суми позики. Таким чином, договір, що був укладений між сторонами, за своєю правовою природою є договором позики, а тому під час вирішення спору необхідно керуватися положеннями ЦК України, що регулюють правовідносини, які виникли з договору позики. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частина перша статті 510 ЦК України визначає, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в ч.2 ст.640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої і другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Згідно вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % від простроченої суми. Три відсотки від простроченої суми боргу в 395000 грн. складають 22628 грн. 63 коп. Розмір індексу інфляції від суми заборгованості становить 120475 грн. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, до якого, згідно з практикою Суду, відносяться й грошові кошти. У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, коли наявні підстави для звільнення від доказування. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з положеннями ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У своєму запереченні на першій сторінці відповідач вказує, що він виконав свій обов`язок за договором №01 ПДФ та повернув позивачу поворотну фінансову допомогу у розмірі 395 000 грн., що підтверджується первинними бухгалтерськими документами та документами бухгалтерського обліку. До заперечень додає низку бухгалтерських документів та документів бухгалтерського обліку. Про те вищевказані бухгалтерські документи та документи бухгалтерського обліку не містять підпису позивача [PERSON] , що б дійсно підтверджувало повернення фінансової допомоги. Всі видаткові касові ордери в графі «підпис одержувача» не мають жодного підпису. Витяги з кореспондентських рахунків також не мають жодного підпису позивача. Також відповідач вказує, що не може надати зазначені первинні документи, що підтверджують повернення Позивачу грошових коштів. Відтак відповідач стверджує, що на його думку позивач мав доступ до бухгалтерії відповідача і скориставшись цим вкрав вищевказані первинні документи. Про те знову жодних доказів цього не наводять. Надають внутрішні пояснювальні записки і акти якихось співробітників товариства, які взагалі не можуть слугувати доказами у даній справі. Згідно з частиною частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Таким чином твердження відповідача про реальність виконання зобов`язань не підтверджені належними та допустимими доказами, а відповідно не надано доказів на спростування позиції позивача. За наведених обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача на відшкодування понесених і документально підтверджених судових витрат слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved