Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-26 00:00:00

11.103.2023 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, яким просить визначити місце проживання його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , - разом з ним за адресою: [ADDRESS] , на його самостійному виховання та утриманні, мотивуючи свої вимоги тим, що він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який наразі розірвано і вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Від цього шлюбу вони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , який з жовтня 2022р. фактично проживає з ним, позивачем, та перебуває на його утриманні. Мати дитини - відповідачка - знайшла роботу за кордоном, оскільки в Україні достойну роботу з достатньою заробітною платою знайти не може, та, виїжджаючи за кордон, заперечує , щоби їх син проживав з батьком, вона бажає щоб їх син переїхав до неї та проживав з нею. Визначення місця проживання дитини забезпечить стабільність та спокій в його житті, що позитивно позначиться у житті та навчанні сина. Тому він, позивач, змушений звернутися до суду з даним позовом. 20.10.2023р від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, якою вона позовні вимоги не визнає, зазначивши, що вона ніколи не відмовлялася від утримання сина, завжди спілкується з ним. Після розлучення з позивачем син постійно - до жовтня 2022р. - проживав з нею, а з жовтня 2022р. їх син [PERSON] за його власними бажанням проживає з його батьком - позивачем, та перебуває на його утриманні, але вона також піклується ним. У судове засідання позивач не прибув, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив вимоги позову задовольнити; відповідачка також не прибула, надіслала заяву, якою позов не визнала, заперечуючи проти його задоволення та просила розглядати справу за її відсутністю; третя особа - представник органу опіки та піклування - у судове засідання теж не прибув, був повідомлений належним чином про дату й місце судового засідання, матеріали справи містять висновок органу опіки та піклування. Згідно вимог ст.287 ЦПК України, неявка у судове засідання належним чином повідомлених сторін - учасників справи, не перешкоджає її розгляду а, відповідно до ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши надані суду матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 01.07.2022р. був розірваний (а.с.10). Від цього шлюбу в сторін народився син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про його народження [NUMBER] , видане 25.10.2007р. Залізничненською сільською радою Болградського району Одеської області, а/з №24 (а.с.7), який, як стверджує позивач, фактично проживають з ним - з батьком [PERSON] у будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , - власником( приватна спільна частково на 1/6 частину) є позивач (витяг про державну реєстрацію прав №20723364, а.с.18). Згідно витягу про реєстрацію місця проживання дитини №2022/000858122 від 20.10.2022р.(а.с.9), дитини позивача і відповідачки [PERSON] , [INFO] , - зареєстрований та проживає разом зі своїм батьком - позивачем [PERSON] - за адресою: [ADDRESS] .Згідно акту обстеження умов проживання, що додано до висновку органу опіки та піклування та довідки за результатами проведення обстеження сім`і [PERSON] від 18.04.2023р.за №78/01-22, дитина [PERSON] , [INFO] , - забезпечений усім необхідним для комфортного життя та розвитку. Батько дитини приділяє йому достатньо уваги та турботи (а.с.20-21). Орган опіки та піклування в особі Василівської сільської ради Болградського району Одеської області своїм рішенням та висновком від 23.11.2022р. за №415 визначив місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] з його батьком - позивачем [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . (а.с.24-25). Згідно заяви сина сторін [PERSON] , [INFO] , від 19.10.2023р. - він не заперечує про визначення його місця проживання з його батьком , позивачем [PERSON] за адресою його проживання : [ADDRESS] , так какяк відповідач його мати на даний час не має власного житла , не може забезпечити його умовами проживання. Сімейні відносини регулюються за домовленістю (договором) між їх учасниками (ч.2ст.7 СК України) та мають здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (ч.8ст.7 СК України) на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.9ст.7 СК України). Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 1,2,3 ст.160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. А, ч.ч.1,2 ст.161 СК України визначено, що в разі, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до Декларації прав дитини від 29.11.1959р. (принцип 2), (мова оригінала): «ребёнку должна быть обеспечена специальная защита и предоставлены возможности и благоприятные условия, которые позволяли бы ему развиваться физически, умственно и нравственно, духовно и в социальном отношении здоровым и нормальным путём и в условиях свободы и достоинства; (принцип 6) ребёнок для полного и гармоничного развития его личности нуждается в любви и понимании. Он должен, когда это возможно, расти на попечении и под ответственностью своих родителей и во всяком случае в атмосфере любви и моральной и материальной обеспеченности». Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її місця проживання (ч.2ст.171 СК України). Ст. 12 Конвенції ООН про права дитини регламентує, що Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Згідно ст.6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед ухваленням рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. Відповідно до ст.160 СК України, місце проживання дитини визначається за згодою батьків, якщо дитина не досягла 10 років. Якщо ж дитині від 10 до 14 років, вона спільно з батьками бере участь у прийнятті рішення щодо свого місця проживання. В свою чергу, дитина, якій виповнилося 14 років та батьки якої проживають окремо, самостійно приймає рішення щодо місця свого проживання. А, відповідно до ч.4 ст.157 СК України, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Суд також враховує думку дитини, оскільки вона має повні десять років, та висловила свою думку відповідною заявою. Відповідно до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, яке подане відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.82ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст.229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст.2 ЦПК України. За результатом розгляду даної справи суд дійшов висновку, що предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами в їх сукупності. Суд також суд бере до уваги визнання позовних вимог відповідачем, тому, враховуючи вищезазначені обставини, - дійшов висновку, що вимога позову про місце проживання неповнолітньої дитини підлягає задоволенню.

Outcome: approved