Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] 15.03.2021 року звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про визнання удаваного правочину. Посилався на те, що позивач та відповідач 22 березня 2017 року дійшли згоди та позивач придбав у відповідача автомобіль за дві тисячі доларів США. У період купівлі автомобілю відповідач поспішав і у нього не було часу на повне переоформлення на ім`я позивача автомобілю, на що він дав доручення з повними правами на користування, володіння та продаж автомобілем належний [PERSON] марки Volkswagen,моделі Passat, 1990 року випуску, номер шасі ( кузова) [NUMBER] , об`єм двигуна 1900, тип Легковий седан В, реєстраційний № [NUMBER] . Продавець отримав грошові кошти за продаж автомобіля та передав усі необхідні документи, у тому числі і реєстраційне посвідчення водія. Зазначив, що довіреність видана з правом продажу, обміну та експлуатації автомобіля за встановленим законом порядком, укладання договорі оренди, позички, купівлі продажу, а також з правом керування та укладення всіх дозволених чинним законодавством правочинів щодо вказаного автомобіля. Наразі позивач мав намір поставити на облік транспортний засіб на своє ім`я, але у відповідача є борги та заборони на відчуження на вказаний автомобіль накладений арешт Московським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Посилався на те, що за нотаріально посвідченою односторонньою угодою був прихований інший правочин договір купівлі продажу автомобіля, оскільки за цією угодою [PERSON] передав автомобіль та генеральну довіреність з правом його відчуження. Отже, фактично вони вчинили дії з виконання умов договору купівлі продажу автомобіля, що призводять до правових наслідків, які настають за договором купівлі продажу. Позивач вважає, що фактично між ним і відповідачем був вчинений удаваний правочин, оскільки замість договору купівлі продажу була оформлена довіреність на його ім`я, що він на автомобіль набув права власності на законних підставах. Просив суд визнати договір доручення від 22.03.2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] на підставі якого 22.03.2017 року була видана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яровська К.В. від 22.03.2017 року,зареєстрованого в реєстрі №636, бланк серія НВО №979278 удаваним правочином, укладеним з метою приховування договору, купівлі продажу автомобіля марки Volkswagen,моделі Passat, 1990 року випуску, номер шасі ( кузова) [NUMBER] , об`єм двигуна 1900, тип легковий седан В, реєстраційний № [NUMBER] , зареєстрований ВРЕВ №1 ГУМВСУ м. Харкова 12.01.2008 року на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER] . Зняти арешт з автомобіля марки Volkswagen,моделі Passat, 1990 року випуску, номер шасі ( кузова) [NUMBER] , об`єм двигуна 1900, тип легковий седан В, реєстраційний № [NUMBER] , зареєстрований ВРЕВ №1 ГУМВСУ м. Харкова 12.01.2008 року на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER] накладений постановою Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 29.03.2021 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання удаваного правочину передано до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01.06.2021 року відкрито провадження у даній справі. Розпорядженням Голови Верховного суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 у зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України територіальну підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Харкова змінено на Київський районний суд м. Полтава. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 25.04.2023 року справу прийнято до провадження та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, попередньо надав до суду клопотання про проведення розгляду справи у його відсутність. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що власником транспортного засобу Volkswagen,моделі Passat, 1990 року випуску, номер шасі ( кузова) [NUMBER] , об`єм двигуна 1900, тип легковий седан В, реєстраційний № [NUMBER] є [PERSON] /а.с.8/ Відповідно до довіреності від 22 березня 2017 року посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Яровинською К.В. , [PERSON] цією довіреністю, що ґрунтується на підставі усного договору доручення, уповноважив [PERSON] та/або [PERSON] , які можуть діяти незалежно один від одного експлуатувати та розпоряджатися на умовах та їх розсуд належним йому автомобілем марки Volkswagen,моделі Passat, 1990 року випуску, номер шасі ( кузова) [NUMBER] , об`єм двигуна 1900, тип легковий седан В, реєстраційний № [NUMBER] , зареєстрований ВРЕВ №1 ГУМВСУ м. Харкова 12.01.2008 року на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER] . Довіреність видана з правом: продажу, обміну та експлуатації автомобіля за встановленим законом порядком, укладання договорів оренди, позички, купівлі продажу, а також з правом керування та укладення всіх дозволених чинним законодавством правочинів щодо вказаного автомобіля, укладати договори страхування, щодо вказаного автомобіля, в тому числі, договори страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу. /а.с.7/ Відповідно до\~статті 203\~ЦК України\~зміст правочину\~не може\~суперечити цьому\~Кодексу,\~іншим актам\~цивільного законодавства,\~а також\~інтересам держави\~і суспільства,\~його моральним\~засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.\~Волевиявлення учасника\~правочину має\~бути вільним\~і відповідати\~його внутрішній\~волі. Правочин\~має вчинятися\~у формі,\~встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до\~статті 235 ЦК України\~удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Тлумачення\~статті 235 ЦК України\~свідчить, що удаваним є правочин, що вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Тобто сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Відтак, сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний «маскувати» волю осіб; другий - прихований, від якого вони очікують правових наслідків. У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026цс16 зроблено висновок, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі\~статті 235 ЦК України\~має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним. Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилається на те, що за нотаріально посвідченою односторонньою угодою був прихований інший правочин договір купівлі продажу автомобіля, однак матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог. Позивач не довів, що воля обох із учасників правочину була спрямована на встановлення інших цивільно правових відносин, ніж тих, що передбачені оспорюваним правочином, а саме укладення договору купівлі продажу автомобіля, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити. У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог відповідно до ст.\~141\~ЦПК\~України понесені позивачами судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed