Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

27.07.2023 [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 18.07.2009 перебувала у шлюбі з [PERSON] та 25.10.2019 шлюб між ними було розірвано. Від спільного проживання вони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із нею та повністю перебувають на її утриманні. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 357/6200/19 від 31 липня 2019 року стягнуто аліменти з відповідача на її користь на утримання дітей у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05 червня 2019 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонниого суду 15 жовтня 2020 року, у справі № 357/13679/19, яке набрало законної сили 17 листопада 2020 року, відповідача було позбавлено батьківських прав відносно дітей. Донька - [PERSON] , [INFO] , має захворювання: фокальну ідіопатичну епілепсію, потребує регулярних медичних обстежень, прийому дороговартісних ліків. У зв`язку із хворобою дитина потребує додаткових витрат на лікування. Вона, як мати, не в змозі самостійно утримувати доньку та повністю забезпечити необхідні витрати на лікування, оскільки її заробітна плата складає 6700,00 грн. на місяць, а інших видів доходу вона не має. Понесені нею витрати складають: 2060,00 грн (спеціальне медичне обстеження), загальна сума витрат на придбання ліків становить 14905,00 грн, що підтверджується квитанціями на придбання ліків, медичними консультативними висновками, результатами ультразвукових досліджень. Донька має проблеми із зором (діагноз офтальмолога: міопія; сл. ст обох очей астегматизмом), щороку вона проходить обстеження та відповідно до рекомендацій їй щоразу потрібна заміна окулярів. Загальна сума витрат на придбання окулярів та проходження обстежень становить 7116,00 грн, що підтверджується квитанціями на придбання оправи та лінз, медичними консультативними висновками, результатам досліджень. У зв`язку з тим, що в школі донька навчалася дистанційно через карантин та військовий стан, вона придбала дитині ноутбук вартістю 19 999,00 грн. Також, був придбаний смартфон вартістю 6 999,00 грн. Таким чином, відповідач повинен сплатити половину вартості понесених витрат лікування та придбання необхідних речей для дитини, що становить 51079,00 грн. Відповідач є працездатним, працює столяром у ТОВ ВП «Бондарний дом» і отримує заробітну плату в розмірі 6700,00 грн., за інформацією з Канівського відділу державно виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області від 18 липня 2023 року № 24512. Отже, відповідач має можливість оплатити половину (25 539,50 грн) додаткових витрат на дитину. Тому, просила стягнути з [PERSON] , [INFO] , на мою користь додаткові витрати на утримання доньки [PERSON] , [INFO] одноразово в сумі 25 539,50 грн. 06.09.2023, після отримання інформації з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію осіб, судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 05.10.2023 представник відповідача, адвокат Васянович В`ячеслав Валерійович, подав до суду відзив на позовов, шляхом направлення у системі «Електронний суд», мотивуючи тим, що позивачем будь-якими доказами не доведено та не обґрунтовано наявність необхідності додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами. Оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами необхідності здійснення додаткових витрат на дитину, вимоги позивача в даній частині позовних вимог не підлягають до задоволення. Відповідач вважає, що витрати на лікування, щеплення, вартість освітніх послуг, витрати на дозвілля та екскурсії та т.п. не можуть бути віднесені до додаткових витрат, які викликані обставинами у вигляді розвитку здібностей, так як сплачувати за освітні послуги, проходити обстеження, робити щеплення та відвідувати лікарів у приватній клініці, а також дозвілля - це бажання матері дитини, так як відповідно до ст.49, 53 Конституції України держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Отже, позивач не навела мотивів вибору саме звернення до лікарів у приватних клініках, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Позивач покликається на те, що нею були понесені додаткові витрати на придбання ноутбука та мобільного телефону, у зв`язку із запровадженням карантину та дистанційного навчання сина у школі. На підтвердження вказаних витрат позивачем надано фіскальні чеки про купівлю ноутбука на суму 20 144,00 грн. та смартфону на суму 6999,00 грн. Однак, як вбачається з долучених позивачем фіскальних чеків про купівлю ноутбука та смартфону, у таких відсутні будь-які реквізити, які б дали змогу ідентифікувати осіб, яким такі послуги надавались та якими особами ці послуги оплачувались, тобто відсутні докази понесення цих витрат саме позивачем. Інших доказів, які підтверджували б понесення саме позивачем витрат на купівлю ноутбука та смартфона суду не надано. Крім того, позивачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували фактичне використання ноутбука неповнолітньою дочкою. Тому, просив у задоволені позову відмовити у повному обсязі. 09.10.2023 позивач подала до суду відповідь на відзив, мотивуючи тим, що після розлучення в 2019 році відповідач жодного разу не виявив бажання приймати участь у житті дітей, підтвердженням тому є заочне рішення суду про позбавлення батьківських прав, у якому зазначено, що відповідач не був присутнім на жодному засіданні Служби у справах дітей та не брав участі у судових засіданнях. Місце проживання та номер телефону відповідач не надавав, чому є підтвердження лист з Канівського відділу державної виконавчої служби в Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 18.07.2023 № 24512. Вони не спілкуються з відповідачем з моменту розлучення, всі питання стосовно виплати аліментів вирішувалися виключно через виконавця. Тому вона вимушена була подати позовну заяву про позбавлення батьківських прав, щоб такі питання вирішувати самій і не шукати, де перебуває відповідач. Так, держава гарантує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти в державних і комунальних закладах освіти; надання стипендій та пільг здобувачам освіти таких закладів у порядку, встановленому законодавством України. Громадяни мають право безоплатно здобути фахову передвищу та вищу освіту в державних і комунальних закладах освіти на конкурсній основі. Але держава не забезпечує дитину безоплатними технічними засобами, які необхідні для навчання дитини, в тому числі ноутбук і телефон. Так, як донька навчається за новою шкільною програмою НУШ, підручників у навчальних закладів немає, тому що їх ще не надрукували і більшість підручників електронні. Для того, щоб донька могла повноцінно працювати на уроці, їй було придбано смартофон з необхідним об`ємом пам`яті, у який було завантажено підручники. Оскільки в ліцеї, в якому навчається донька, введено змішану форму навчання через військовий стан в Україні, то певний період навчання проходить дистанційно (онлайн), тому був придбаний ноутбук і налаштований необхідним програмним забезпеченням для здобуття освіти дочкою. Тому, просила позов задовольнити у повному обсязі. 30.10.2023 судом постановлено ухвалу, якою задоволено заяву представника відповідача, та забезпечено участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» учасників справи: представника відповідача - адвоката Васяновича В`ячеслава Валерійовича та відповідача - [PERSON] . Позивачка у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та зазначила, що вона працює лаборантом в коледжі та отримує мінімальну заробітну плату, а на іншу роботу не має можливості влаштуватися. Дочка з 4 років страждає на епілепсію і вона возила її різні медичні заклади, в тому числі і державі на консультації та обстеження. В Київській обласній лікарні дитині призначили лікування, але певна категорія лікувальних заходів не передбачає безкоштовного лікування, адже дитині було призначено обстеження у нічний час, яке потребує окремої оплати. Аналізи, які призначили дитині в державних установах не проводять, а здійснюють лише у приватних клініках. У дочки є вади зору та захворювання зубів, у зв`язку з чим, вона проходила обстеження та лікування у різних закладах, але покращень у здоров`ї дитини не було, тому вимушена була звернутися до приватних лікарів у м. Києві, після чого зір дитини покращився, тому у подальшому продовжували лікування у м. Києві. Щодо ноутбука та телефону, то у 2022 році вона вимушена було їх придбати для навчання дитини у школі та її розвитку. У школі попередили, що паперових підручників з усіх предметів немає, є електронні, які необхідно завантажити до телефону. Дочка дуже здібна до навчання, приймає участь в олімпіадах, тому технічні засоби їй вкрай необхідні. Відповідач сплачує аліменти, заборгованості немає, але вказаних коштів не вистачає на усі необхідні потреби дитини, зокрема, пов`язані з лікуванням та навчанням. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Представника відповідача - адвоката Васяновича В`ячеслава Валерійовича у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та 09.02.2021 знятий з реєстрації, а фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , з 18 липня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2019, у справі № 357/7641/19, яке набрало законної сили 26.11.2019, шлюб між ними було розірвано. Від спільного проживання сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено матеріалами справи ( а.с.3,5-8,11,33-34,39,45). Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31.07.2019, у справі № 357/6200/19, яке набрало законної сили 02.09.2019 (а.с. 9), було стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.06.2019 і до досягнення старшою дитиною повноліття. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.10.2020, у справі № 357/13679/19, яке набрало законної сили 17.11.2020 (а.с. 73-75), [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи (а.с.12-19) вбачається, що дитина - [PERSON] , [INFO] , проходила обстеження у Державному закладі «Український медичний центр реабілітації дітей з органічним ураженням нервової системи Міністерства охорони здоров`я України», була оглянута неврологом, їй було проведено ряд досліджень, встановлено діагноз: епілепсія та призначено препарат - Ламіктал, повторне проходження досліджень та огляд лікаря через 6 місяців. У зв`язку з чим, позивачем було здійснено сплату коштів за проведені обстеження дитини та понесені витрати на придбання призначеного лікування. З матеріалів справи (а.с.20-25) вбачається, що дитина - [PERSON] , [INFO] , 12.06.2021,02.06.2022, 06.06.2022, 21.06.2023, 23.06.2023 проходила обстеження у MEDICAL CENTER SMART де їй було встановлено діагноз: H52.1- Міопія, сл. ст. обох очей з астигматизмом, на який вона хворіє 2 роки, рекомендовано заміну окулярів, суворе виконання зорового режиму, зорові вправи, зволожуючі краплі, рухомі ігри на вулиці. 01.07.2021 та 14.06.2022 у магазині FIELMANN позивачем було замовлено та придбано для дочки окуляри і супутніми складовими. З матеріалів справи (а.с. 26-27,69-70) вбачається, що [PERSON] придбала 01.11.2022 у магазині ELDORADO.UA ТОВ «Технополіс-1» Ноутбук ACER Aspire 3А317033 Silver вартістю 20144,00 грн та 01.07.2023 придбала в ТОВ ФТД -РИТЕЙЛ магазин «Фокстрот» смартфон ОРРО вартістю 6999,00 грн. З характеристики учениці 5-Д класу Ліцею Білоцерківська гімназія «Білоцерківської міської ради Київської області [PERSON] , 2012 р.н. (а.с.68) вбачається, зокрема, що у період дії карантину через COVID-19 з березня по червень 2020 року у ліцеї було введено дистанційне навчання. Учениця була присутня на всіх уроках, приєднувалася онлайн та вчасно виконувала завдання. Дистанційне навчання продовжувалося з вересня 2020 року, а в 2021 році і по теперішній час ліцей перейшов на змішану форму навчання у зв`язку з військовим станом в країні. З вересня 2023 року учням дозволено користуватися на уроках телефонами, так як на даний час немає віддрукованих підручників на п`ятий клас НУШ і діти завантажують їх на телефон і працюють з ними на уроках. [PERSON] має всі технічні засоби для навчання. Мама [PERSON] приділяє дитині належну увагу, систематично відвідує батьківські збори та є головою батьківського комітету. Батько дитини не бере участі у вихованні дитини, не відвідує батьківські збори та не цікавиться успішністю дитини. При вирішення спору суд виходить з наступного. Згідно ч. 1, ч.2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150,157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 18 Постанови від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Аліменти мають на меті забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. У тих випадках, якщо в силу особливих (виключних) обставин є потреба, окрім аліментів, суд може стягнути додаткові витрати з платника аліментів. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадках стягнення додаткових витрат мова йде про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягненні аліментів відповідно до ст. 181, 182 СК України. Батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою, сторона, що звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат, має надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їхній розрахунок й обґрунтування. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Судом встановлено, що позивачка понесла додаткові витрати на дочку - [PERSON] , [INFO] , що були викликані особливими обставинами, зокрема: у зв`язку з хронічною хворобою: епілепсія, обстеженням та лікуванням дитини у Державному закладі «Український медичний центр реабілітації дітей з органічним ураженням нервової системи Міністерства охорони здоров`я України» де їй було призначено препарат - Ламіктал, повторне проходження досліджень та огляд лікаря через 6 місяців, у зв`язку з чим, позивачем було здійснено сплату коштів за проведені обстеження дитини та понесені витрати на придбання призначеного лікування на загальну суму 13888,15 грн; у зв`язку з хворобою очей, обстеженням у MEDICAL CENTER SMART, та виконанням призначень лікарів щодо заміни окулярів, а саме придбання у магазині FIELMANN окулярів з супутніми складовими, що у загальному розмірі становить 5927,00 грн. Суд приймає до уваги надані позивачкою докази (медичний висновок від 09.06.2022, результати лабораторних досліджень від 02.06.2022,03.06.2022 та УЗД від 16.06.2020, рецепт від 09.09.2022, квитанції в частині придбання препарату - Ламіктал за період з 18.08.2020 по 31.05.2023, консультативний висновок лікаря - офтальмолога від 21.06.2023, рецепти на придбання окулярів та супутніх товарів від 06.06.2022,01.07.2021 та квитанції від 06.06.2022, від 20.06.2021, акти наданих медичних послуг від 12.06.2021,02.06.2022, 06.06.2022, 21.06.2023, 23.06.2023), адже вони місять інформацію щодо предмету доказування, є допустимими, достовірними та узгоджуються між собою. Отже, враховуючи, що батьки мають брати участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивачки 1/2 частини вказаних додаткових витрат на дитину - [PERSON] , [INFO] . Щодо стягнення витрат, пов`язаних із навчанням [PERSON] , [INFO] , суд виходить з наступного. Так, позивачка, на підтвердження вказаних вимог, надала до суду докази, які підтверджують придбання нею ноутбука та смартофону ( а.с.26,27,69-70), у зв`язку з тим, що навчальний процес у школі вимагає наявність вказаних технічних засобів для дистанційного навчання та завантаження електронних підручників, що підтверджено характеристикою дитини наданою Ліцеєм Білоцерківська гімназія «Білоцерківської міської ради Київської області та свідоцтвом досягнень дитини за 2022- 2023 роки (а.с.68-71). Так, постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 09грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами внесеними постановою КМУ від 19.08.2022 №928) з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), на території України було введено карантинні обмеження, які неодноразово продовжувалися до 01 липня 2023 року. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 9 грудня 2020 року №1236 щодо встановлення карантину та запровадження протиепідемічних заходів, з 8 до 24 січня 2021 року в Україні були запроваджені посилені карантинні обмеження. Так, у цей період учням заборонено відвідувати заклади загальної середньої освіти незалежно від форми власності, крім закладів дошкільної освіти та спеціальних закладів освіти. Крім того, в умовах карантину через COVID-19 Уряд дозволив дітям з особливими освітніми потребами користуватись вдома шкільними індивідуальними допоміжними засобами для навчання. Відповідно до КМУ №104, з 24 лютого до 30 квітня 2021 року на всій території України запроваджено адаптивний карантин. Залежно від епідемічної ситуації, на території України в цілому або на території окремих регіонів встановлюється "зелений", "жовтий", "помаранчевий" або "червоний" рівень епідемічної небезпеки поширення COVID-19, кожен з яких має чіткі обмеження та критерії визначення. МОН рекомендувало вжити невідкладних заходів, спрямованих на збереження здоров`я дітей та належну організацію освітнього процесу. Пріоритетом організації функціонування закладів освіти залишається неухильне дотримання протиепідемічних заходів, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України від 22 серпня 2020 року №50. У випадку організації дистанційного навчання, заклад освіти маяв діяти в інтересах дитини. Організація освітнього процесу мала забезпечувати регулярну та змістовну взаємодію вчителів з учнями. Крім того, мали створюватися умови для забезпечення повноцінної участі в освітньому процесі осіб з особливими освітніми потребами з обов`язковим урахуванням індивідуальної програми розвитку. Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24 лютого 2022 року було введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який Указами Президента України неодноразово продовжувався та діє по даний час. Згідно Методичних рекомендацій щодо організації освітнього процесу дітей з особливими освітніми потребами у 2022/2023 навчальному році, Міністерства освіти і науки України 06.09.2022 № 1/10258-22, у 2022/2023 навчальному році в умовах дії правового режиму воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України 24 лютого 2022 року № 2102-IX (із змінами) освітній процес у закладах загальної середньої освіти, в яких навчаються діти з особливими освітніми потребами, в т.ч. спеціальних, організовується відповідно до законів України «Про освіту", "Про повну загальну середню освіту" інших актів законодавства з урахуванням безпекової ситуації в кожній окремій адміністративно-територіальній одиниці. Оскільки основним пріоритетом в умовах військових дій залишається безпека всіх учасників освітнього процесу, Міністерством розроблено чотири моделі організації освітнього процесу в залежності від місця перебування здобувачів освіти, зокрема, учні, які перебувають на безпечній території України, можуть здобувати освіту за очною, дистанційною, сімейною, екстернатною формами навчання, або у змішаному форматі, що передбачає поєднання очного навчання та навчання з використанням дистанційних технологій. Таким чином, суд дійшов висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат, пов`язаних із навчанням дитини, а саме: щодо забезпечення дитини технічними засобами, адже вказані витрати понесені позивачем у зв`язку з виникненням незалежних від неї обставин, а вказані засоби забезпечують отриманням дитиною освіти та розвитку її здібностей у навчальному процесі. Представник відповідача заперечуючи проти позову жодних доказів на спростування доводів позивачки до суду не надав, в тому числі щодо сімейного та матеріального становища відповідача, які не дозволяють йому забезпечити оплату додаткових витрат, його участі в отриманні дитиною ефективного і доступного медичного обслуговування у державних закладах здоров`я, забезпечення дитини належними умовами для навчання у вказані особливі періоди. Згідно вказаних вище норм СК України, батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на свою дитину, якщо це обумовлено розвитком її здібностей, хворобою тощо. Цей перелік не є вичерпним - сюди входять усі потреби дитини, які не покриваються аліментами на її утримання. У даному випадку позивачкою доведено, що вказані витрати виникли в силу особливих (виключних) обставин, були понесені нею у період 2020 - 2023 років та підтверджені відповідними доказами, які узгоджуються між собою. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача понесених позивачем витрат пов`язаних з навчанням та розвитком дочки підлягає до задоволення. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на дитину - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 23479,08 грн ( 1/2 частина понесених витрат), а решта вимог не підлягає до задоволення з підстав зазначених вище у рішенні. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання до суду вказаного позову, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial