Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ковальова Євгенія Євгеніївна, про визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.09.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11390858000 для придбання квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 04.09.2008 року між ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, предметом якого виступила квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2011 року задоволені позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» та стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 765\~612, 48 грн. 12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей Колект» укладено договір факторингу, відповідно до якого банк передає право вимоги до позичальників, іпотекодавців, поручителів і т.д., зокрема й до [PERSON] 13.01.2022 позивачу з інформації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стало відомо, що 05.01.2022 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. зареєстровано право власності на предмет іпотеки за ТОВ «Кей Колект», тобто було звернуто стягнення на спірну квартиру. Позивач з таким рішенням не погоджується, вважає його протиправним і таким, що порушує його права як власника майна. Так, як вказує позивач, він не отримував жодних повідомлень про намір відповідача звернути стягнення на предмет іпотеки, що позбавило його можливості реалізувати право на врегулювання заборгованості. Повідомлення про відступлення права вимоги позивачу не надходило. Також відповідачем пропущено строк позовної давності для пред`явлення виконавчого документу за рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2011 року, та строк позовної давності для звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. На переконання позивача, ТОВ «Кей Колект» не довели, що вони набути статус нового кредитора у спірних правовідносинах та можуть вимагати стягнення заборгованості та звертати стягнення на предмет іпотеки. Виходячи з викладеного, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» № 62801716 від 11.01.2022, прийняте приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. щодо об?єкту нерухомого майна квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Припинити право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Відповідач правом на подання відзиву не скористувався. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2022 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.02.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2022 витребувано докази. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.11.2022 витребувано докази. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.08.2023 закрито підготовче засідання, справа призначена до розгляду. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов, просили його задовольнити повністю. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість. Приватний нотаріус подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до\~Конституції України, цього Кодексу, законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судом встановлено, що 04.09.2008 року між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір (споживчого кредиту) № 11390858000 для придбання квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.2.1. кредитного договору, сума кредиту складає 76\~558, 00 доларів США. Кінцевий термін повернення кредиту 04 вересня 2029 року. Процентна ставка 13, 50 % річних. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 11390858000, 04.09.2008 року між АТ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки. Згідно п. 1.1. договору іпотеки, предметом іпотеки визначено квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2011 року задоволені позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» та стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 765\~612, 48 грн. Доказів виконання зазначеного рішення суду не надано. 12.12.2011 між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей Колект» укладено договір факторингу № 1. Відповідно до п. 1.1. договору факторингу, АТ «УкрСиббанк» зобов`язується передати у власність ТОВ «Кей Колект» (фактору), а фактор прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених Договором. Згідно додатку до договору факторингу, передачі підлягає право вимоги до [PERSON] за всіма договорами. Отже, АТ «УкрСиббанк» передало ТОВ «Кей Колект» право вимоги до позичальника та іпотекодавця [PERSON] , а відтак стало новим кредитором позивача. 13.01.2022 позивачу стало відомо, що ТОВ «Кей Колект» реалізували своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки, набувши право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Так, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. 11.01.2022 звернуто стягнення шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Кей Колект». Позивач вважає, що звернення стягнення проведено з порушеннями чинного законодавства. Мотиви з яких виходить суд. У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі\~статтею 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За\~статтею 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За умовами\~статті 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Статтею 1054 ЦК України\~визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша\~статті 1049 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про іпотеку»\~іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Таким чином, іпотека, як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання, є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права і обов`язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням). Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку не доведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Відповідно до частини п`ятої\~статті 3 Закону України «Про іпотеку», передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань (частина четверта\~статті 631 ЦК України). Згідно зі\~статтею 33 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених\~статтею 12 цього Закону. Частина перша\~статті 12 Закону України «Про іпотеку»\~передбачає, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до змісту п. 5.2. договору іпотеки, сторони досягли домовленості про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Відповідно до положень ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно зі ст. 35 Закону України «Про іпотеку» в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 року, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу; 3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату, не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації; 4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Суд вказує, що положеннями Закону України «Про іпотеку» передбачено лише обов`язок іпотекодержателя надсилання боржнику письмової вимоги про усунення порушень кредитного договору, що є передумовою звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому іпотекодержатель не зобов`язаний перевіряти отримання такої вимоги боржником та/або контролювати процес надсилання (надходження) вимоги, ознайомлення з нею боржником тощо. Суд критично оцінює пояснення позивача, що він не отримував вимоги про звернення стягнення та не був обізнаний про намір ТОВ «Кей Колект» набути право власності на квартиру, оскільки заборгованість за кредитним договором виникла у 2011 му році, тому боржник був обізнаний про те, що ним не виконуються кредитні зобов`язання, і до нього можуть бути застосовані правові наслідки порушення умов кредитного договору та договору іпотеки. В матеріалах справи міститься копія реєстраційної справи нотаріуса щодо вчинення нотаріальної дії та посвідчення реєстрації права власності спірної квартири за ТОВ «Кей Колект». Будь-яких порушень порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, судом не встановлено. Іпотекодержателем було направлено неодноразово боржнику вимогу про усунення порушень, що підтверджується відповідними фіскальними чеками та копіями описів вкладення до цінних листів. У той же час, позивач не є добросовісним, оскільки або свідомо не отримував кореспонденцію, або ухилявся від свого обов`язку за договором іпотеки завжди повідомляти вірну (актуальну) адресу для поштових повідомлень та отримувати листи. За таких\~обставин,\~суд вважає,\~що ТОВ\~«Кей \~Колект» було\~вжито всіх\~заходів для\~належного повідомлення\~боржника про\~намір звернути\~стягнення на\~предмет іпотеки,\~тому порушень\~порядку звернення\~стягнення на\~предмет іпотеки\~не встановлено\~у цій\~частині.\~ З цих підстав суд відхиляє доводи позивача, що він не був належним чином повідомлений про усунення порушень кредитного договору та не був обізнаний про звернення стягнення. Не заслуговує уваги й твердження позивача про те, що його не повідомили про укладення договору факторингу та відступлення права вимоги ТОВ «Кей Колект». Так, для боржника немає значення, який кредитор має прийняти його належне виконання договору. Тобто зміна кредитора у майнових відносинах не має правового значення для боржника, оскільки розмір його заборгованості, порядок і спосіб погашення боргу залишаються незмінними, а відтак правове положення боржника не погіршується. Крім того, в силу ст. 516 ЦК України згода боржника на заміну кредитора не потрібна, тому й обов`язок повідомляти боржника про таку заміну, не виникає. Щодо строку позовної давності, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений такий обов`язок позичальника, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Інститут позовної давності застосовується лише в судовому спорі про звернення стягнення на предмет іпотеки. При обранні кредитором (іпотекодержателем) позасудового способу звернення стягнення, як то набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, позовна давність не застосовується, оскільки боржник вважається таким, що прострочив, і його обов`язок повернути кредит не обмежується будь-яким строком. При цьому кредитор є вільним у використанні способів захисту, та може використовувати одночасно й кілька способів звернення стягнення на предмет іпотеки, як судовий, так і позасудовий. В даному випадку ТОВ «Кей-Колект» скористалось своїм правом звернути стягнення шляхом набуття права власності на спірну квартиру, тому такі дії не обмежені строком позовної давності. Відтак, суд відхиляє такі доводи позивача. Щодо не набуття ТОВ «Кей-Колект» статусу кредитора, суд вказує таке. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі N 906/1174/18 (пункти 37, 38). Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, але й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг умови (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі N 906/1174/18 (пункт 48). Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі N 906/1174/18 (пункт 51). Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі N 906/1174/18 (пункт 57). Суд констатує, що договір факторингу № 1 від 12.12.2011 є чинним, недійсним не визнавався. Тобто даний договір є правомірним, та ним зафіксований перехід усіх прав та обов`язків кредитора АТ «УкрСиббанк» до нового кредитора ТОВ «Кей Колект. У додатку до цього договору міститься інформація також й про [PERSON] , тобто право вимоги було у належний спосіб передано новому кредитору, який у встановленому порядку набув право вимагати від [PERSON] погашення кредитної заборгованості за кредитним договором (основне зобов`язання), а відтак набув й право звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження (іпотеку). Інші доводи та твердження [PERSON] не заслуговують уваги, тому відхиляються судом. В ході розгляду спору не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку про те, що процедура звернення стягнення на предмет іпотеки була проведена з порушенням чинного законодавства, та порушувала б права боржника. Навіть після відступлення права вимоги ТОВ «Кей Колект у 2011-му році, а також протягом усього часу перебування даної справи у провадженні суду, позивач не врегулював кредитну заборгованість, тому кредитор мав повне право звернути стягнення на предмет іпотеки. З огляду на такі обставини, законні права та інтереси [PERSON] не є порушеними. Підсумовуючи викладене, суд вважає, що в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи [PERSON] стосовно незаконності звернення стягнення на предмет іпотеки, тому позовні вимоги суд визнає необґрунтованими, відтак у їх задоволенні належить відмовити повністю. В силу положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed