Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Позивач [PERSON] звернувся у Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою в якій просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті брата [PERSON] , який помер [INFO] , у два місяці, після набрання рішенням законної сили, судові витрати не стягувати з відповідача. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] у віці 69 років помер [PERSON] , який приходиться братом позивачу. Після смерті брата відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок [ADDRESS] , фактично успадкований [PERSON] після смерті їх матері [PERSON] за заповітом. За життя брат заповіт не складав, тому [PERSON] , є єдиним спадкоємцем за законом другої черги, оскільки їх батьки померли швидше, а своєї сім`ї [PERSON] не мав. Інших спадкоємців першої чи другої черг немає. 19.09.2023 він звернувся до приватного нотаріуса Дрогобицького нотаріального округу Москалик Л.П. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата. Вивчивши документи нотаріус з`ясувала, що позивач не був зареєстрований за однією адресою зі спадкодавцем і ним пропущено строк для прийняття спадщини, тому він вважається таким спадкоємцем, що не прийняв спадщину. Нотаріус рекомендувала звернутися до суду з питань призначення додаткового строку для подання заяви про призначення спадщини. Відповідач у запропонований судом строк та порядку відзиву на позовну заяву [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, не подав. Заяви та клопотання учасників справи. 26.10.2023 через канцелярію суду надійшла заява від позивача про усунення недоліків позовної заяви. 21.08.2023 через канцелярію суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Партики О.В., про розгляд справи за позовом [PERSON] до Бориславської міської ради Дрогобицького району Львівської області про визначення додаткового строку на прийняття спадщини у її відсутності, а також позивача, позов підтримує повністю та просить його задовольнити. 09.11.2023 через канцелярію суду надійшла заява від в.о. міського голови, секретаря міської ради - Ю. Химин, в якій зазначає, що при вирішенні позовної заяви [PERSON] до Бориславської міської ради Дрогобицького району Львівської області про визначення додаткового строку на прийняття спадщини покладаються на думку суду, просять зазначену вище справу розглядати без участі їх представника. Інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи до суду не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Коваля Р.Г. від 20.10.2023 позовну заяву [PERSON] до Територіальної громади в особі Бориславської міської ради Львівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини залишинено без руху та надано строк десять днів для їх усунення. Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Коваля Р.Г. від 26.10.2023 вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 09.11.2023 о 10 год. 15 хв.. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України судовий розгляд за допомогою фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом не здійснювалося. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1, 2ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивача [PERSON] за пред`явленими позовними вимогами щодо спадкування, встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із зазначенням відповідних доказів. Як вбачається із наявних матеріалів справи, [INFO] у віці 69 років помер [PERSON] , який приходиться братом позивача, про що Дрогобицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) складено відповідний актовий запис за №230 та видано Свідоцтво про смерть серія [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок [ADDRESS] , фактично успадкований ним після смерті їх матері [PERSON] за її заповітом. За життя брат заповіт не складав, тому [PERSON] , [INFO] , є єдиним спадкоємцем за законом другої черги, оскільки їх батьки померли швидше, а своєї сім`ї [PERSON] не мав. Інших спадкоємців першої чи другої черг немає. Так позивач проживав разом з братом до дня його смерті, оскільки він хворів і потребував сторонньої допомоги, і продовжував утримувати будинок після його смерті, то вважав себе таким спадкоємцем, який прийняв спадщину. Судом також встановлено, що 19.09.2023 [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Дрогобицького нотаріального округу Москалик Л.П. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата. Вивчивши документи нотаріус з`ясувала, що останній не був зареєстрований за однією адресою зі спадкодавцем і ним пропущено строк для прийняття спадщини, тому позивач вважається таким спадкоємцем, що не прийняв спадщину. Матеріалами справи стверджується і той факт, що відповідно до витягу з історії хвороби стаціонарного хворого підтверджується тривалий перебіг хвороби у [PERSON] , а саме: у 2023 році він переніс гострий повторний інфаркт міокарду. Наявний постінфарктний кардіосклероз з 2020 року. У 2021 році також переніс гострий інфаркт міокрада, КАГ і стенування. Норми права та роз`яснення, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення. Відповідно до положеньст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.24постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, вирішуючи питання щодо визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, не переборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до положень ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вбачається, що «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права». Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року вбачається, що при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропущення строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20), від 03 березня 2020 року у справі № 145/148/20 (провадження № 61-61-16153св20). Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до правової позиції зазначеної в Постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року в справі №565/1145/17 поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Висновок суду за результатами розгляду справи. На підставі наведеного, враховуючи тривалі хвороби позивача, що стало причиною пропуску строку на прийняття спадщини, що стверджується позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду, запровадженням жорстких карантинних заходів, пов`язаними із запобіганням поширенню коронавірусу, зокрема введенням 12.03.2020 карантину на всій території України, оголошенням режиму надзвичайної ситуації, у зв`язку з чим було запроваджено обмеження щодо пересування і введення воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, свідчить про те, що у спадкоємця були перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини. Зазначені обставини в сукупності зумовили істотні труднощі для позивача щодо вчинення ним дій по оформленню своїх спадкових прав, та є поважними причини пропуску позивачем [PERSON] строку для прийняття спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] .. З врахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання такої заяви. Вказані обставини свідчать про поважність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини та й є підставою для визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач пропустив строк з поважних причин, а тому суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог та встановлення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини терміном у два місяці. Щодо розподілу судових витрат у справі. Розподіл судових витрат у справі, котрі полягають у сплаті позивачем судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогами майнового характеру, слід здійснити у порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, та, з урахуванням відповідної позиції позивача з цього приводу, слід залишити за останнім, тобто покласти на нього. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved