Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, який згодом уточнив, шляхом визначення ціни позову та сплати судового збору, про визнання за ним 50 відсотків земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5121081700:02:002:0459 та стягнути судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 29.08.2015 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням суду 22.06.2016 року. від шлюбу мають дитину [PERSON] [INFO] . Під час перебування у шлюбі, сторони отримали у спільну власність земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , проте зареєстрували земельну ділянку за відповідачкою дружиною позивача. Ухвалою суду від 09.09.2021 року позов залишено без руху (а.с. 19-21). 11.10.2021 року подано заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 26-36). Ухвалою суду від 12.10.2021 року відкрито загальне позовне провадження по справі (а.с. 37). Не погоджуючись із позовними вимогами, відповідачка через свого представника подала до суду відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтовує тим, що рішенням Виконавчого комітету Вигодянської сільської ради Біляївського району Одеської області №20 від 19.02.2015 року, громадянці [PERSON] надана у власність земельна ділянка, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташована у [ADDRESS] , присвоєно номер 30. [PERSON] уклала договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №42 від 25.02.2015 року та оплатила послуги за даним договором, що підтверджується квитанцією №42 від 04.03.2015 року. На підставі всіх виконаних дій 25.11.2015 року відбулась державна реєстрації земельної ділянки та присвоєно кадастровий номер 5121081700:02:002:0459. Після чого, на підставі заяви [PERSON] , за нею було зареєстровано право власності на земельну ділянку, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно №51532650 від 12.01.2016 року. Отже, як вбачається з наданих доказів, отримання у власність та реєстрація [PERSON] земельної ділянки почалась набагато раніше, ніж було зареєстровано шлюб між сторонами (29.08.2015 року). Також, відповідачка зауважує, що позивач не приймав жодної участі у процесі реєстрації земельної ділянки. Посилається на п. 18-2 Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», відповідно до положень статей 81, 116 Земельного кодексу України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Вказана земельна ділянка була отримана [PERSON] в порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, що регулюється Земельним кодексом України, отже, є її особистою приватною власністю незалежно від перебування у шлюбі, а також незалежно від участі, яку позивач ніби то приймав в отриманні даної земельної ділянки (а.с. 47-61). Ухвалою суду від 20.12.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд справи (а.с. 67). У своїй відповіді на відзив, яка надійшла на електрону адресу суду 14.02.2022 року з ЕЦП [PERSON] , позивач просив поновити строк звернення до суду із вказаною заявою, оскільки перебував на лікарняному, також просив повернутись на стадію підготовчого судового засідання з метою витребування доказів по справі, а саме з Вигодянської сільської ради завірену належним чином прошиту копію реєстраційної справи на земельну ділянку розташовану за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 5121081700:02:002:0459. Заперечував проти судових витрат, що понесенні стороною відповідачки, вважає їх не доведеними (а.с. 69-74). 16.02.2023 року на електрону адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив від представника відповідачки, в яких адвокат наполягала на тому, що позивач пропустив процесуальний строк щодо звернення до суду з відповіддю на відзив. Щодо доказів сторони відповідачки про понесені судові витрати, то їх адвокат наддасть у строки визначенні ст. 141 ЦПК України (а.с. 83-89). Суд, для повноти та всебічності розгляду справи, вирішив прийняти відповідь на відзив позивача [PERSON] та ухвалою суду від 10.05.2021 року витребував з Вигодянської сільської ради завірену належним чином прошиту копію реєстраційної справи на земельну ділянку розташовану за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 5121081700:02:002:0459 (а.с. 96). Однак, ухвала залишилась без виконання, оскільки сільський голова Вигодянської сільської ради повідомив, що сільська рада не являється органом, який здійснює реєстрацію прав власності, про що було повідомлення позивача (а.с. 105, 115). Після уточнення\~органу,\~у кого\~необхідно витребувати\~докази у\~справі,\~суд ухвалою\~суду від\~02.11.2022\~року витребував\~від Біляївського\~міськрайонного управління\~юстиції завірену належним чином прошиту копію реєстраційної справи на земельну ділянку розташовану за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 5121081700:02:002:0459. (а.с. 117-118, 120). Однак, вказана ухвала також залишилась без виконання, оскільки вказаний, позивачем у клопотанні орган за вказаною ним адресою, відсутній, про що було повідомлено позивача (а.с. 135). Позивач в судове засідання не прибув, але на електрону адресу суду подав заяву про подальший розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає (а.с. 158-159). Відповідачка та її представник в судове засідання не прибули, в матеріалах справи наявна заява представника про розгляд справи без участі сторони відповідача, в позові просить відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, вважає можливим розглянути справу за наявними матеріалами. Суд, встановив наступні обставини та дійшов до висновку. Згідно зі статтею 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено,\~що [PERSON] \~та [PERSON] \~перебували у\~шлюбі з\~29\~серпня 2015\~року,\~шлюб зареєстрований\~Відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~у Малиновському\~районні Одеського\~міського управління\~юстиції,\~актовий запис\~№2066\~від 29\~серпня 2015\~року,\~що вбачається\~з свідоцтва\~про шлюб\~серії [NUMBER] .\~Рішенням Приморського\~районного суду\~м.\~Одеси від 05 серпня 2021 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 10-11). Рішення Виконавчого комітету Вигодянської сільської ради Біляївського району Одеської області №20 від 19.02.2015 року, земельній ділянці, що надана громадянці [PERSON] у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташована у [ADDRESS] , присвоєно номер 30 (а.с. 52). [PERSON] уклала договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №42 від 25.02.2015 року та оплатила послуги за даним договором, що підтверджується квитанцією №42 від 04.03.2015 року (а.с. 53-55). На підставі всіх виконаних дій 25.11.2015 року відбулась державна реєстрації земельної ділянки та присвоєно кадастровий номер 5121081700:02:002:0459 (а.с. 57). Відповідно свідоцтва № [NUMBER] про право власності на нерухоме майно від 12.01.2016 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 5121081700:02:002:0459 (а.с. 12, 56). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Щодо ненадання суду копії реєстраційної справи на земельну ділянку розташовану за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 5121081700:02:002:0459, то слід зазначити, що згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Крім того, ті обстави на які посилається позивач, як такі що будуть встановленні, шляхом ознайомлення в судовому засіданні з копією реєстраційної справи на спірну земельну ділянку, можна також встановити з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 51532784 від 12.01.2016 року, що додано до матеріалів справи (а.с. 57). А твердження позивача про те, що він разом з дружиною брав участь в оформленні земельної документації, спростовується в тому числі, копією квитанції щодо сплати послуг за укладання договору на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №42 від 25.02.2015 року (а.с. 55). Будь-яких інших доказі, які б підтверджували доводи позивача, ним не надано. Згідно зі ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. З 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації, визнавалася спільною сумісною власністю подружжя. До 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 20 червня 2018 року у справі № 1311/832/12 (провадження № 61-6409св18), від 12 серпня 2020 року у справі № 626/4/17 (провадження № 61-29004св18). Суд дійшов висновку про те, що за приписами частини першої статті 125 ЗК України право власності та право постійного користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідачем приватизовано спірну земельну ділянку на підставі рішення сільської ради, це відбулось після 12 червня 2012 року, а отже земельна ділянка передана у власність [PERSON] безоплатно відповідно до вимог ЗК України, та режим спільного сумісного майна подружжя на цю земельну ділянку не поширюється. Крім того, земельна ділянка надана [PERSON] ще до реєстрації шлюбу 29.08.2015 року, про що свідчить Рішення Вигодянсько сільської ради (а.с. 52). Більш того, виділення у власність позивачу частини такої земельної ділянки буде порушенням права відповідачки на гарантовану державною площу приватизованої земельної ділянки, оскільки значно зменшить таку площу. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 158/1016/16-ц (провадження № 61-4238св18), 23 січня 2019 року у справі № 352/1974/15-ц (провадження № 61-4313св18). Відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. За вказаних обставин, позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed