Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

В серпні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до акціонерного товариства оператора газорозподільної системи «Київоблгаз», третя особа: Національна комісія, здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання права на забезпечення і встановлення безкоштовного індивідуального лічильника газу, посилаючись на наступні обставини. В обґрунтування позову зазначала, є власником квартири [ADDRESS] . Право власності на квартиру підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. Так як, дана квартира належить їй на праві власності, то відповідно і газова мережа, що знаходиться в межах її квартири є мережа після межі балансової належності та є об`єктом її власності. Внутрішньо будинкова газова мережа є об`єктом спільної власності мешканців будинку [ADDRESS] . Позивач подала заяву до АТ «Київоблгаз» щодо незаконності встановлення загально будинкового лічильника газу, а також вимагала від АТ Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» встановити за рахунок відповідача індивідуальний лічильник газу.\~ 03.08.2023\~ було надіслано відповідь про те, що AT «Київоблгаз» зі свого боку забезпечило повний комерційний облік природного газу усіх мешканців будинку, за вищевказаною адресою, тобто виконало Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». А тому, в AT «Київоблгаз» були відсутні правові підстави для встановлення безкоштовного індивідуального лічильника. Також, Позивачем подавався запит до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Галактика». У відповідь на запит, ОСББ «Галактика» було повідомлено, що працюючи з 01.10.2015 року на посаді голови правління ОСББ «Галактика» між [PERSON] та AT «Київоблгаз» ніяких договірних відносин заключено не було. Щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу дозволу на встановлення не надавалося. Під час встановлення загальнобудинкового лічильника була викликана поліція, було звернення до депутата Київської обласної Ради VII скликання [PERSON] . На момент встановлення загальнобудинкового лічильника газу, більшість квартир співвласників будинку були обладнані лічильниками газу. Тобто, факт того, що співвласники погоджувались на встановлення загальнобудинкового лічильника газу не було. У відповідності до Тимчасового положення «Про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку», власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі не врегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства. Саме пункт 4 Тимчасового положення вказує на зобов`язання оператора газорозподільної системи врегулювати договірні відносини стосовно зняття показань будинкового вузла обліку. Тобто, між мешканцями, а в минулому між балансоутримувачем, договору щодо зняття показань будинкового вузла обліку не укладалося. Згідно зі структурою тарифу для споживачів на послуги розподілу природного газу AT «Київоблгаз» у період з 2011 року до теперішнього часу закладається встановлення квартирних лічильників газу, що передбачено статтею 3 Закону № 3533-VI, де визначено, що фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, тобто дане зобов`язання покладено на AT «Київоблгаз». Оскільки Позивач сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, та відповідно до частини першої України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 1 січня 2023 року. Дій щодо зняття будинкового вузла обліку газу з будинку [ADDRESS] не відбулося і на момент звернення до суду, а тому Позивач змушена звернутися до суду. Просила суд: 1) визнати дії АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» по встановленню на будинку [ADDRESS] загальнобудинкового вузла обліку природного газу незаконним;\~ 2) визнати право за [PERSON] на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок AT «Київоблгаз»; 3) зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» за власний рахунок здійснити встановлення індивідуального газового лічильника в квартирі [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , як побутовому споживачу у відповідності до норм чинного законодавства. Звільнити від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової\~ справи між суддями від 23 серпня 2023\~ року головуючим суддею\~ по\~ справі\~\~ визначено Бебешко М.М. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою судді від 28 серпня 2023\~ року було звільнено\~ [PERSON] від сплати судового збору в справі про визнання права на забезпечення і встановлення безкоштовного індивідуального лічильника газу. Прийнято позовну заяву до розгляду,\~ відкрити провадження у справі та проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 26.09.2023 до суду\~ надійшли клопотання від представника відповідача [PERSON] , про виклик та допит свідків, в задоволенні якого було відмовлено ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2023 року. 26.09.2023 до суду надійшла заява від представника відповідача [PERSON] , про залучення третьою особою по справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Галактика», в задоволенні якої було відмовлено ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2023 року. 26.09.2023 до суду надійшла заява від представника відповідача [PERSON] , про закриття провадження у справі, в задоволенні якого було відмовлено ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2023 року. 26.09.2023 до суду надійшла заява від представника відповідача [PERSON] , про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, в задоволенні якого було відмовлено ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2023 року. 26.09.2023 до суду надійшла заява від представника відповідача [PERSON] , про закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю предмету спору, в задоволенні якого було відмовлено ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2023 року. 26.09.2023 до суду надійшов відзив від представника відповідача [PERSON] , в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що між сторонами відсутній предмет спору, АТ «Київоблгаз» є неналежним відповідачем, позовні вимоги є надуманими і безпідставними, підривають засади економічної діяльності і функціонування АТ «Київоблгаз», носять рейдерський характер і суперечать Закону України\~ Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Зокрема, загально будинковий лічильник встановлено правомірно. На момент встановлення загально будинкового лічильника 30.11.2016 АТ «Київоблагаз» виконав ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», адже закон на момент його виконання не передбачав які саме повинні бути ці лічильники: індивідуальні чи загально будинкові. Крім того, представник відповідача вказує, що АТ «Київоблгаз» є неналежним відповідачем, оскільки питання встановлювати чи не встановлювати індивідуальні безкоштовні лічильники вирішує не самостійно, а керується ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»\~ та роз`ясненнями щодо його виконання, яке надає регулятор, тобто Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послу адже саме вона затверджує плани по встановленню лічильників, контролює використання коштів із тарифу, призначені на виконання вказаного закону. Тому належним відповідачем або співвідповідачем є Національна комісія, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг. Крім того вказав, що після прийняття ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» НКРЕКП затвердила механізм фінансування цього закону, а саме заклали в тариф на розподіл газ певну частку коштів, які платить населення. Тому всі роботи по встановленню лічильників газу, як індивідуальних так і загально будинкових в рамках виконання вказаного закону, фінансується саме з цих джерел. НКРЕКП заборонила на один і той же об`єкт двічі використовувати кошти, адже встановивши лічильник об`єкт забезпечений комерційним обліком. 03.10.2023 до суду надійшли пояснення представника від третьої особи Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг, де вказали, що особливості встановлення лічильників газу споживачам визначається ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Відповідно до ч. 1 ст. 6 вищезазначеного закону (в редакції, що діяла до 19.01.2018) суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані були забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає в квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі до 01.01.2018. Враховуючи вищезазначене суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані були в термін до 01.01.2018 для зазначеної групи населення забезпечити встановлення лічильників газу (індивідуальних або загальнобудинкових), що мало забезпечити облік спожитого природного газу населенням. Тому ПАТ «Київоблгаз» було розроблено та подано на затвердження НКРЕКП План розвитку газорозподільної системи ПАТ «Київоблгаз2 на 2016-2025 роки. Постановою НКРЕКП від 24.03.2016 № 395 (зі змінами) затверджено План розвитку газорозподільної системи ПАТ «Київоблгаз» на 2016-2025 роки, в І розділі якого було передбачено з урахуванням технічних та економічних чинників, встановлення будинкового вузла обліку природного газу за адресою: [ADDRESS] . 30 листопада 2016 року було змонтовано загально будинковий лічильник, після прийняття лічильника в експлуатацію починаючи з 01.09.2017 обсяг спожитого природного газу побутовими споживачами, які не мають індивідуальних лічильників газу визначається на підставі загально будинкового лічильнику. 19.01.2018 набрали зміни до ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» , де передбачено, що загально будинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку , а з метою забезпечення комерційного обліку природного газу для населення суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території оснащують споживачів природного газу фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу. Оскільки закони та інші нормативно-правові акти України не мають зворотної дії в часі, за адресою: [ADDRESS] , забезпечено облік природного газу відповідно до вимог закону. Крім того зазначили, що встановлення індивідуальних лічильників природного газу за рахунок газорозподільного підприємства передбачено лише там, де не було встановлено загальнобудинкові лічильники газу.\~ 04.10.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погодилась із запереченнями відповідача та зазначила, що позивач власно сплачувала за газопостачання за тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, в тому числі\~ безпосередньо індивідуальних, позивач вважає, що відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає\~ у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року, оскільки відбулась зміна терміну встановлення таких лічильників для вказаної категорії осіб. Вирішуючи питання про те, за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильниками газу та у який період, позивач вважає за необхідне керуватися ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», згідно з якою фінансування робіт з остання лічильниками газу населення здійснюються за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, коштів відповідного бюджету, інших джерел, не заборонених законом. Саме на відповідача (оператора РМ) покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним. На думку позивача НКРЕКП не є співвідповідачем у даному спорі, оскільки обов`язок щодо встановлення лічильника лягає на надавача послуг газорозподільного підприємства.\~ 13.10.2023 від представника відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив з проханням відмовити в задоволенні позовних вимог та вказав, що позивачем не спростовано доводів відповідача. 26.10.2023 від представника відповідача надійшла заява про невірний спосіб захисту позивачем, яка обґрунтована тим, оскільки АТ «Київобглаз» як суб`єкт господарської діяльності не може встановлювати газові лічильника, а якщо його дії призвели до певних негативних наслідків, позивач мав би звернутись з позовом про відшкодування таких наслідків. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи, що учасники справи належним чином повідомленні про розгляд справи, в задоволенні клопотання із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін ухвалою суду від 10.10.2023 було відмовлено, учасники справи скористались правом на подання відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відзив та пояснень, тому суд вважає на можливе провести розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів. \~ Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України\~ фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності . З наявних в матеріалах справи паспортних даних позивача вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади. Встановлено, що 30.11.2016 року Білоцерківською філією ПАТ «Київоблгаз» було проведено реконструкцію системи газопостачання багатоповерховго будинку [ADDRESS] на підставі технічних умов № 462-5/Б від 30.06.2016, відповідно до Робочого проекту, затвердженого 11.10.2016, з дотриманням ДБН В.2.5-20-2001 «Газпостачання» на зазначеному будинку встановлено вузол обліку природного газу, про що свідчить Акт приймання закінченого будівництва об`єкта системи газопостачання\~ (а. с. 59-78). Облік газу здійснюється лічильником газу типу ВОГ G-65, про що свідчить паспорт\~ настанови з експлуатації (а. с. 79-86). З відповіді від 03.08.2023\~ вбачається, що AT «Київоблгаз» зі свого боку забезпечило повний комерційний облік природного газу усіх мешканців будинку, за вищевказаною адресою, тобто виконало Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», а тому, в AT «Київоблгаз» були відсутні правові підстави для встановлення безкоштовного індивідуального лічильника. З відповіді АТ Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» від 03.08.2023 на запит від 11.07.2023 про надання інформації про встановлення загальнобудинкових лічильників за адресою: [ADDRESS] , повідомили, що запитувана інформація відноситься до інформації з обмеженим доступом, надання запитуваної інформації можливе виключно за заявою власників особових рахунків\~ або законних представників споживачів (а. с. 13). Згідно відповіді на запит від 11 серпня 2023 року № 06/23\~ ОСББ «Галактика» повідомило, що працюючи з 01.10.2015 року на посаді голови правління ОСББ «Галактика» між [PERSON] та AT «Київоблгаз» ніяких договірних відносин заключено не було. Щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу дозволу на встановлення не надавалося. Під час встановлення загальнобудинкового лічильника була викликана поліція, було звернення до депутата Київської обласної ради VII скликання [PERSON] . Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач зазначає, що має право на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок AT «Київоблгаз», а тому просить суд\~ зобов`язати відповідача здійснити таке встановлення (а. с. 19). Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК Країни доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до повідомлення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 2 червня 2016 року № 5524/16.1.1/7-16, особливості встановлення лічильників газу споживачам визначаються Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Цей Закон визначає правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу та здійснення контролю за використанням ресурсів імпортованого природного газу і природного газу власного видобутку. Відповідно до частини першої статті 6 Закону суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року. При цьому, у разі невстановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населенню здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. На сьогодні фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населенню здійснюється за рахунок коштів газорозподільних підприємств, що передбачені в структурі тарифу на послуги розподілу природного газу, а не за рахунок виділених бюджетних коштів на встановлення індивідуальних лічильників газу. У зв`язку з необхідністю опрацювання проблемних питань газорозподільних підприємств, зокрема запровадження заходів щодо зниження обсягів виробничо-технологічних витрат і втрат газу, а також з метою забезпечення виконання вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» при НКРЕКП було створено робочу групу з опрацювання проблемних питань газорозподільних підприємств (наказ НКРЕКП від 15 липня 2015 року № 200). Заходи із встановлення будинкових лічильників газу (із зазначенням адрес будинків) та встановлення індивідуальних лічильників газу там, де не будуть встановлюватись будинкові лічильники газу, передбачено у відповідних планах розвитку газорозподільної системи ліцензіатів на 2016 -2025 роки. При цьому, НКРЕКП передбачено відповідне фінансування на становлення таких лічильників газу для населення у тарифах газорозподільних підприємств. Згідно з Кодексом газорозподільних систем Порядок взаємовідносин оператора газорозподільної системи з оператором газотранспортної системи, у тому числі пов`язаних з прийманням-передачею природного газу в точках виходу з газотранспортної системи до газорозподільної системи, зокрема щодо якості та обліку природного газу (у тому числі приладового), а також з обміном даних щодо прогнозів відборів/споживання природного газу по споживачах та фактичних обсягів споживання ними природного газу, регулює Кодекс газотранспортної системи, затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2493, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1378/27823 (далі - Кодекс ГТС), договір транспортування природного газу та технічна угода (за наявності), що укладені між сторонами. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» споживачі природного газу - фізичні особи (населення), фізичні особи - підприємці та юридичні особи, які відповідно до договору користуються послугами з газопостачання та використовують природний газ для приготування їжі, опалення, підігріву води, а також як паливо або сировину. Згідно з ст.2\~ Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»: 1. Постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку: для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2021 року; для інших споживачів - з 1 липня 2011 року. 2. З метою забезпечення комерційного обліку природного газу для населення суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оснащують споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу. Загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному ст.10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку". 3. Введення в експлуатацію новозбудованих та/або реконструйованих багатоквартирних жилих будинків і об`єктів виробничого та невиробничого призначення (промисловість, бюджетна сфера, сфера соціально-побутового і культурного призначення тощо) з системами газопостачання здійснюється лише за наявності вузлів обліку природного газу. Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Згідно зі ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані: забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року. У разі не встановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. У разі ненадання співвласниками багатоквартирного будинку згоди на встановлення загальнобудинкового лічильника газу суб`єктам господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється. Відповідно до п.6 ст.4 Закону України «Про ринок природного газу» ціни на ринку природного газу, що регулюються державою (зокрема тарифи на послуги транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору) природного газу та послуги установки LNG, а також інші платежі, пов`язані з доступом до газотранспортних і газорозподільних систем, газосховищ та установки LNG або приєднанням до газотранспортної або газорозподільної системи), повинні бути: 1) недискримінаційними; 2) прозорими; 3) встановленими з урахуванням вимог цілісності газотранспортної системи виходячи із економічно обґрунтованих та прозорих витрат відповідного суб`єкта ринку природного газу та з урахуванням належного рівня рентабельності, а також, де це можливо, встановленими з урахуванням зіставлення з показниками аналогічних категорій регульованих цін, встановлених Регулятором для інших суб`єктів ринку природного газу, або таких, що діють на ринках природного газу інших держав. Згідно з ч.1, ч. 3 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право в т.ч. на захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Відповідно до ст.20 Закону України «Про захист прав споживачів» правила торговельного, побутового та інших видів обслуговування (виконання робіт, надання послуг) затверджуються Кабінетом Міністрів України. Зазначені правила не можуть суперечити законодавчим актам. Як вбачається з ст.21\~ Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Відповідно до пунктів 2, 3, 4, 7 частини 1 статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються порушеними якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг. Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно ч. 1 статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону). Відповідно до п. 17, 23 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників); побутовий споживач природного газу - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність. Згідно переліку суб`єктів господарської діяльності, які мають ліцензії постачання природного газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, та відповідно до листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 9 липня 2015 року № 6697/16/61-15 на території Київської області єдиним постачальником природного газу за регульованим тарифом є ТОВ «Київоблгаз Збут». Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач є споживачем природного газу, ПАТ «Київоблгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз», є оператором ГРМ, тобто виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням. Суб`єктом господарської діяльності, який постачає природний газ за регульованими тарифами є ТОВ «Київоблгаз». Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Позивач [PERSON] є споживачем природного газу, зазначене не було спростовано з боку відповідача. Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Відповідно до ч. 1 ст.3 Закону фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території. Згідно з ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач порушив права позивача, оскільки при наданні послуги, яку позивач, як споживач\~ міг\~ одержати\~ лише в одного виконавця,\~ а виконавець при цьому нав`язував їй такі умови одержання послуги, які ставили споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, яким встановили лічильники обліку газу в їх помешканнях, тобто безпосередньо на об`єкті побутового споживача (ст.21\~ Закону України «Про захист прав споживачів»). Споживач, згідно укладеного з відповідачем договору, зобов`язувались оплачувати\~ вартість прийнятого (спожитого) природного газу, тобто отриманого безпосередньо споживачем, а не облікованого згідно спільного (загального) на будинок вузла обліку газу. А тому, дії відповідача\~ щодо відмови встановлення індивідуального лічильника та нарахування об`ємів\~ природного газу за будинковим лічильником, який було встановлено без погодження з балансоутримувачем будинку, суперечать вимогам законодавства. Із матеріалів справи вбачається, що національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на звернення мешканців багатоквартирного будинку від 26 березня 2018 року надала відповідь про те, що особливості встановлення лічильників газу споживачам визначаються Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Відповідно до вказаного Закону суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані були в терміни до 1 січня 2018 року для зазначеної групи населення забезпечити встановлення лічильників газу (індивідуальних або загально будинкових), що мало забезпечити 100% облік спожитого природного газу населенням. Тому ПАТ «Київоблгаз» було розроблено та подано на затвердження НКРЕКП план розвитку газорозподільної системи ПАТ «Київоблгаз» на 2016-2025 роки. Постановою НКРЕКП від 24 березня 2016 року № 395 затверджено план розвитку газорозподільної системи ПАТ «Київоблгаз» на 2016-2025 роки та джерела його фінансування по розділах. Отже, суд вважає, що саме на АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» покладено обов`язок щодо забезпечення споживачів лічильниками (індивідуальними або загальнобудинковими), а\~ тому, АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» мав обов`язок за свій рахунок здійснити встановлення в квартирі позивача індивідуальний газовий лічильник в строк до 1 січня 2021 року. Суд звертає увагу, що відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства та порушує права позивача. З урахуванням вимог статті 5 Закону № 1023-XII, статті 2 Закону № 1875-IV волевиявлення позивача на встановлення індивідуального лічильника газу не може бути порушеним. Згідно із постановою Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17 вирішуючи правову проблему, з метою забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики, Велика Палата Верховного Суду зробила висновки, що стаття 6 Закону № 3533-VI визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку. Велика Палата Верховного Суду від\~ 26 жовтня 2021 року у справі № 212/5836/17, провадження № 14-11цс21 підтвердила законність вимог позивача щодо визнання права за [PERSON] на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз». Крім того у вказаній постанові ВП ВС дійшла висновку, що для встановлення загальнобудинкового лічильнику природного газу оператор газорозподільної системи не міг діяти в односторонньому порядку оскільки повинен був в договірному порядку врегулювати з власником (власниками) будинку, експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку. Відтак, Велика Палата Верховного Суду вважає, що до та після 20 січня 2018 року першочергово слід враховувати, що втручатися у газові мережі, що складають спільне майно багатоквартирного будинку, можна лише за згодою власників такого майна, яка мала бути надана в порядку, визначеному статтею 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" (якщо в такому будинку створене об`єднання співвласників - у порядку статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку"). У свою чергу, будь-які підзаконні нормативно-правові акти не могли встановлювати інший порядок вирішення цього питання і тим більше надавати оператору газорозподільної системи право в односторонньому порядку втручатися в газові мережі багатоквартирного будинку для встановлення загальнобудинкового лічильника. Як зазначено та встановлено вище, ніяких договірних відносин з АТ «Київоблгаз» та ОСББ «Галактика» не було, про що свідчить відповідь ОСББ «Галактика», в якій зазначено, що працюючи з 01.10.2015 року на посаді голови правління ОСББ «Галактика» між [PERSON] та AT «Київоблгаз» ніяких договірних відносин заключено не було Задоволення вимог позивача буде відповідати державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивача з отримання послуги по газопостачанню; встановлення позивачу індивідуального лічильника забезпечить оплату кожним з них саме того об`єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість. Вирішуючи питання про те, за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильниками газу, суд керується частиною першою статті 3 Закону №3533-VI, згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Саме на ПАТ «Київоблгаз» покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним. Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо відсутності фінансів на встановлення індивідуальних лічильників та непередбаченість їх Планом розвитку газорозподільної системи АТ «Київоблагаз» на 2016-2025 року, оскільки вказані обставини не звільняють АТ «Київоблагаз» від обов`язку встановити індивідуальний лічильник позивачу, зважаючи, що тарифи формуються уповноваженим органом і споживачі природного газу позбавлені можливості впливати на прийняте рішення щодо визначення тарифу та його складових. Тому, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивач має право на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником та відповідно на його встановлення за рахунок AT «Київоблгаз». Обраний позивачами спосіб захисту суд вважає таким, що відповідає вимогам статті 16 ЦК України. Щодо вимоги позивача про визнання незаконними дій АТ Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» по встановленню на будинку [ADDRESS] загально будинкового вузла обліку природного газу, суд вважає, що вказана вимога не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно закону України «Про внесення змін до Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу» від 21 грудня 2017 року № 2260-VIII внесено зміни\~\~ У статті 2\~ Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу"після частини першої доповнено\~ новою частиною такого змісту: «З метою забезпечення комерційного обліку природного газу для населення суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оснащують споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу. Загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку". Отже, на момент встановлення\~ загально будинкового лічильника 30.11.2016 за адресою: [ADDRESS] редакція Закону України не передбачала обов`язкового отримання згоди співвласників багатоквартирного будинку, а тому встановлення без згоди співвласників такого лічильника є законним. Крім того, визнання судом незаконним встановлення загально будинкового лічильника призведе до порушення прав інших співвласників багатоквартирного будинку Таким чином, з огляду на встановлені обставини та наведені вимоги закону, заявлені позовні вимоги позивача до АТ «Оператор газорозподільної системи Київоблгаз» підлягають частковому\~ задоволенню, а саме, в частині позовних вимог про\~ визнання права за [PERSON] на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок AT «Київоблгаз» та зобов`язання Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» за власний рахунок здійснити встановлення індивідуального газового лічильника в квартирі [ADDRESS] , вимоги в частині визнання незаконними дії АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» по встановленню на будинку [ADDRESS] загальнобудинкового вузла обліку природного газу не підлягають задоволенню. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України ( ч. 6 ст. 141 ЦПК України ). При зверненні до суду з вищевказаними позовними вимогами позивач була звільнена від сплати судового збору, відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав. У статті 5 Закону "Про судовий збір" визначено перелік пільг щодо сплати судового збору. Системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону "Про захист прав споживачів" дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому статтею 5 Закону "Про судовий збір", не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів. Отже, стаття 5 Закону України\~ "Про судовий збір" не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить норми про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, визначив, що ця пільга надається з метою захисту споживачами їх порушених прав. Вказаний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц. На час звернення до суду\~ ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою становила 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1073,60 грн. Окрім цього, у\~ разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Оскільки, позовні вимоги позивача підлягають\~ частковому задоволенню, а саме задоволенню підлягають дві вимоги, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2147,20 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial