Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, який був поданий його представником адвокатом Колішенко Л.С., про стягнення з [PERSON] грошових коштів за борговою розпискою. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 28 вересня 2021 року позивач надав в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 1 120 000,00 грн., про що було ним було видано розписку. Відповідно до розписки, відповідач зобов`язався повернути вказані кошти [PERSON] до 28 лютого 2022 року. У разі недотримання взятих на себе зобов`язань, [PERSON] зобов`язався виплатити пеню в розмірі 1 відсотка запозиченої суми за кожен тиждень прострочення виплати до повного погашення боргу. Незважаючи на його неодноразові вимоги повернення боргу, відповідач борг позивачу не повернув. На підставі викладеного просить стягнути з [PERSON] заборгованість за письмовою розпискою у загальному розмірі 1 889 301,02 грн, що складається із: 1 120 000,00 грн - основної суми боргу, 467 331,51 грн - пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань; 268 737,73 грн. - інфляційні збитки; 33 231,78 грн. - відсотки за користування грошовими коштами (розрахунок заборгованості проведено за період з 01.03.2022 по 24.02.2023 року - додаток №1 до позовної заяви). Також просив стягнути з відповідача на його користь суму понесених судових витрат. Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26.04.2023 відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, про що повідомлено сторони. Від відповідача не надійшло відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Медвідь Ю.О., позовні вимоги підтримала з підстав неведених у позовній заяві, не заперечувала проти заочного розгляду справи, просила позов задовольнити. Крім того, у відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України, до закінчення судових дебатів у справі зробила заяву про те, що для встановлення судом розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи і які потрібно стягнути з відповідача на користь позивача, стороною позивача протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі будуть подані суду відповідні докази. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, були належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити у його відсутності. Враховуючи існування умов, встановлених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд в судовому засіданні ухвалив проводити заочний розгляд даної цивільної справи. Заслухавши представника позивача, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне. 28вересня 2021 року, [PERSON] написав письмову розписку, відповідно до якої останній в момент написання розписки отримав у борг (позику) від [PERSON] 1 120 000,00 грн., які зобов`язався повернути в повному обсязі позикодавцю в строк до 28 лютого 2022 року. Уразі недотримання взятих на себе зобов`язань зобов`язався виплатити пеню в розмірі 1% запозиченої суми за кожен тиждень прострочення виплати до повного погашення боргу (а.с.7). Із вказаної розписки вбачається, що остання написана власноручно [PERSON] . Оригіналрозписки знаходиться у позивача [PERSON] та був представлений для огляду в судовому засіданні представником позивача адвокатом Медвідь Ю.О. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, частина 1 статті 530 вказаного Кодексу визначає, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так судом встановлено, що між сторонами 28вересня 2021 року виникли зобов`язальні правовідносини, за змістом яких відповідач отримав в позику від позивача кошти в сумі 1 120 000,00 грн. та зобов`язався у строк до 28лютого 2022 року повернути позивачу вказану суму коштів. Факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належним (письмовим) доказом. Відповідно до ч.3 ст.545 ЦК України, наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Зважаючи на те, що оригінал боргової розписки знаходиться у позивача, суд прийшов до переконання, що відповідач не виконав свої зобов`язання згідно договору позики від 28.09.2021 року і не повернув позивачу кошти в сумі 1 120 000,00 грн. (основна сума боргу), а тому дану суму слід стягнути з відповідача в користь позивача, а позов в цій частині задовольнити. Доказів протилежного суду не надано і в судовому засіданні не спростовано. Позивач також просить суд стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань, інфляційні збитки (втрати) та 3% річних. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст. 552, ч. 2 ст. 625 ЦК України, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язань, а тому у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу разом з сумою основного боргу, 3% річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Так, згідно із розрахунком проведеним позивачем та долученим до позовної заяви, заборгованість за несвоєчасне виконання зобов`язання [PERSON] за борговою розпискою від 28.09.2021 за період з 01.03.2022 по 24.02.2023 становить: -сума інфляційних втрат - 268 737,73 грн. (а.с.5); -сума 3% річних від простроченої суми - 33 231,78 грн. (а.с.6). Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Відповідно до умов договору позики, сторони погодили, що при порушенні позичальником ( [PERSON] ) терміну, встановленого для повернення позики, він зобов`язується виплатити позикодавцю ( [PERSON] ) пеню в розмірі 1 відсотка запозиченої суми за кожен тиждень прострочення виплати до повного погашення боргу. Згідно розрахунків позивача сума пені за період з 01.03.2022 по 24.02.2023 складає 467 331,51 грн. (а.с.4). Разом з тим, 24.02.2022 Указом Президента України№ 64/2022«Про введення воєнного станув Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який продовжувався Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 171.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 ід 01.05.2023, №451/20232 від 26.07.2023, він діє і дотепер. Відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 40 - 44, ст. 356) доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що неустойка та інші платежі, як захід відповідальності, за період включно із 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, не нараховуються за договорами позики (кредитними договорами) і підлягають списанню позикодавцем (кредитодавцем) (на відміну від мораторію, який передбачає лише відстрочення). Дія даної правової норми у часі має ретроспективну дію і поширюється також на договори позики (кредитні договори), які укладені до 17 березня 2022 року. Оскільки позивач просить стягнути з відповідача3% річних та інфляційні втрати від простроченої суми,у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також пеню, за прострочення виконання грошового зобов`язанняза період з 01.03.2022 по 24.02.2023,тобто під час дії воєнного стану, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для їх стягнення з відповідача на користь позивача за вищевказаний період, тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити за безпідставністю. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судом встановлено сплату позивачем судового збору в сумі 13 420,00 гривень у зв`язку із зверненням до суду, що підтверджується квитанцією від 24.02.2023. (а.с. 17). Таким чином, враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 7 955, 38 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (59,28 %). Решту судового збору в сумі 5 464, 62 гривень слід залишити за позивачем. Розподіл інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме : витрат позивачана професійну правничу допомогу,судом у відповідності до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України не вирішувався, оскільки представник позивача, згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, до закінчення судових дебатів у справі зробила заяву про те, що для встановлення судом розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи і які потрібно стягнути з відповідача на користь позивача, стороною позивача протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі будуть подані суду відповідні докази.

Outcome: partial