Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-26 00:00:00

[PERSON] , правонаступниками якої є позивачі, звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідачів про визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради, визнання державного акту на право власності на земельну ділянку, договору дарування земельної ділянки, договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсними, скасування державної реєстрації речових прав на земельну ділянку, скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Позовні вимоги з урахуванням уточнень мотивовані тим, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13 червня 2002 року було придбано земельну ділянку [ADDRESS] , для ведення садівництва, а також на підставі договору купівлі-продажу садового будинку від 13 червня 2002 року - садовий будинок розташований на вказаній вище земельній ділянці. На підставі договору купівлі-продажу від 13.06.2002 року отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку від 03.09.2002 року, з якого вбачається, що від точки «Д» до «Е» прилягає земельна ділянка СТ «Озерне-1», що не надана у власність чи у користування, через яку здійснювався доступ до земельної ділянки та садового будинку позивача. Однак, починаючи з літа 2017 року доступ до земельної ділянки та садового будинку [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з [ADDRESS] було заблоковано за допомогою облаштованих воріт з запираючим пристроєм та огорожі. Облаштовані ворота з запираючим пристроєм та огорожа перешкоджають позивачам у повній мірі здійснювати право власності на їх майно, оскільки унеможливлюють доступ до їх земельної ділянки та садового будинку. Актом обстеження території біля ділянки [ADDRESS] від 15 квітня 2018 року, підтверджено встановлення огорожі та воріт, однак зазначено, що на воротах відсутній замок, що надає можливий прохід та проїзд до ділянки позивачів. [PERSON] з витягу бази даних міського земельного кадастру стало відомо, що земельна ділянка, яка належала СТ «Озерний-1», через яку здійснювався доступ до її земельної ділянки, виокремлена в окрему земельну ділянку, яка належить на праві приватної власності [PERSON] . Підставами для приватизації земельної ділянки [PERSON] стало рішення Київської міської ради від 15.07.2010 року, при цьому підписи в акті про погодження меж у власників сусідніх земельних ділянок не отримувалося, а приватизація відбулась без їх повідомлення. Так, позивачі вважають, що Київська міська рада приймаючи рішення щодо затвердження технічної документації [PERSON] та передачу земельної ділянки у його власність не звернули увагу, що технічна документація складена з порушеннями, а відтак [PERSON] було безпідставно оформлено право приватної власності на земельну ділянку за адресою : [ADDRESS] . В квітні 2018 року [PERSON] стало відомо, що на підставі договору дарування від 31.054.2018 року, власником земельної ділянки [NUMBER] за вказаною вище адресою стала [PERSON] , яка в подальшому продала її [PERSON] на підставі договору -купівлі-продажу від 06.11.2020 року. Таким чином, безпідставне заволодіння земельною ділянкою та її подальше дарування та продаж, призвели до унеможливлення позивачам у повній мірі здійснювати право власності на їх майно, оскільки відсутня можливість проходу та проїзду до земельної ділянки та садового будинку зі сторони вулиці на якій земельна ділянка знаходиться. При цьому, договір дарування та договір купівлі-продажу мають на меті не дарування та продаж, а уникнення від виконання рішення суду й фактичну забудову землі, яка є проїздом з метою її подальшого фактичного утримання незалежно від рішення суду. Враховуючи вище викладене [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Київської міської державної адміністрації, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондрат Наталії Леонідівни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бочарової Світлани Володимирівни, 3-ті особи: Головне управління Держгеокадастру у м. Києві, Обслуговуючий кооператив „Озерний-1" про визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради, визнання державного акту на право власності на земельну ділянку, договору дарування земельної ділянки, договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсними, скасування державної реєстрації речових прав на земельну ділянку, скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08 січня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Київської міської державної адміністрації, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондрат Наталії Леонідівни, треті особи - Головне управління Держгеокадастру у м. Києві, Обслуговуючий кооператив «Озерний-1», про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту, запису про реєстрацію, визнання недійсним договору та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкоюта призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондрат Наталією Леонідівною на адресу суду було надіслано листа про розгляд справи за її відсутністю. Представником Головне управління Держгеокадастру у м. Києві подавалися пояснення щодо позову, які були прийняті судом та долучені до матеріалів справи. 31 липня 2019 року представником відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] було подано відзив на позов, який був прийнятий судом та долучений до матеріалів справи. Ухвалою Дарницького районного суду від 30 червня 2021 року було здійснено заміну неналежного відповідача [PERSON] на його правонаступника [PERSON] . Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року було задоволено частково заяву [PERSON] про забезпечення позову та накладено арешт на земельну ділянку площею 0,0102 га, кадастровий номер 8000000000:90:847:0021 з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби для ведення колективного садівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; заборонено [PERSON] та будь-яким іншим особам вчиняти на земельній ділянці площею 0,0102 га, кадастровий номер 8000000000:90:847:0021 з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби для ведення колективного садівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , будь-які дії з забудови земельної ділянки, в тому числі: виконання підготовчих чи будівельних робіт для будівництва будь-яких об`єктів нерухомого майна, отримувати будь-які дозвільні документи на вчинення дій, змінювати конфігурацію земельної ділянки, здійснювати поділ земельної ділянки. Ухвалою суду від 01 лютого 2022 року було залучено до участі у справі [PERSON] та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бочарову Світлану Володимирівну в якості співвідповідачів. 03 лютого 2022 року представником відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] було подано відзив на зміну предмету позову, який був прийнятий судом та долучений до матеріалів справи. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 березня 2023 року провадження у даній справі зупинено до визначення правонаступників [PERSON] , що вибула із процесу у зв`язку зі смертю. 11 липня 2023 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва було відновлено провадження у справі та залучено [PERSON] та [PERSON] до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Київської міської державної адміністрації, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондрат Наталії Леонідівни, [PERSON] , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бочарової Світлани Володимирівни, треті особи - Головне управління Держгеокадастру у м. Києві, Обслуговуючий кооператив «Озерний-1», про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту, скасування державної реєстрації речових прав на земельну ділянку, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, запису про реєстрацію, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, як правонаступників позивача - [PERSON] . В судових засіданнях представник позивачів позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у заяві про зміну підстав позову. Представник відповідача - ПН КМНО Бочарової С.В.в судових засіданнях заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13 червня 2002 року було придбано земельну ділянку [ADDRESS] , для ведення садівництва, а також на підставі договору купівлі-продажу садового будинку від 13 червня 2002 року - садовий будинок розташований на вказаній вище земельній ділянці. На підставі договору купівлі-продажу від 13.06.2002 року отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку від 03.09.2002 року, з якого вбачається, що від точки «Д» до «Е» прилягає земельна ділянка СТ «Озерне-1», що не надана у власність чи у користування, через яку здійснювався доступ до земельної ділянки та садового будинку позивача. Як вказують позивачі, починаючи з літа 2017 року доступ до земельної ділянки та садового будинку за адресою: [ADDRESS] було заблоковано за допомогою облаштованих воріт з запираючим пристроєм та огорожі з [ADDRESS] , що перешкоджає в повній мірі здійснювати право власності на майно, оскільки унеможливлює доступ до їх земельної ділянки та садового будинку. Актом обстеження території біля ділянки [ADDRESS] від 15 квітня 2018 року, підтверджено встановлення огорожі та воріт, однак зазначено, що на воротах відсутній замок, що надає можливий прохід та проїзд до ділянки позивачів. Як вбачається з витягу бази даних міського земельного кадастру, земельна ділянка, яка належала СТ «Озерний-1», через яку здійснювався доступ до земельної ділянки позивачів, видокремлена в окрему земельну ділянку, яка належить на праві приватної власності [PERSON] . Підставами для приватизації земельної ділянки [PERSON] стало рішення Київської міської ради від 15.07.2010 року. При цьому, позивачі вказують, що в акті про погодження меж у власників сусідніх земельних ділянок не отримувалося, а приватизація відбулась без їх повідомлення, а відтак Київська міська рада приймаючи рішення щодо затвердження технічної документації [PERSON] та передачу земельної ділянки у його власність не звернула увагу, що технічна документація складена з порушеннями, що на думку позивачів послугувало безпідставному оформленню права власності на земельну ділянку за адресою : [ADDRESS] [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] був членом СТ «Озерний-1» з 1980 року. (т. 1 а.с.88). 15 липня 2010 року рішенням Київської міської ради №1307/4745 «Про приватизацію земельних ділянок у Дарницькому районі міста Києва для введення колективного садівництва», було передано громадянам членам садівничих товариств, зокрема обслуговуючого кооперативу «Озерний-1» у приватну власність земельні ділянки в Дарницькому районі, для ведення колективного садівництва. (т. 1 а.с. 93). [PERSON] належала спірна земельна ділянка на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЖ №018626, виданого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради від 15 липня 2010 року №1307/4745 та зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №10-7-10503. (т. 1 а.с. 85-87). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами ; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно з ст. 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно протягом п`ятнадцяти років користуються земельною ділянкою, але не мають документів, що засвідчують наявність у них прав на зазначену земельну ділянку, можуть звернутися до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу такої земельної ділянки у їхню власність. Набуття громадянами права власності на земельну ділянку за давністю користування здійснюється в порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами згідно із статтею 118 цього Кодексу в межах норм, визначених статтею 121 цього Кодексу. Так, п. «г» ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара. А частиною 3 даної статті встановлено, що розмір земельної ділянки, що передається безоплатно громадянину у власність у зв`язку з набуттям ним права власності на жилий будинок, не може бути меншим, ніж максимальний розмір земельної ділянки відповідного цільового призначення, встановлений частиною першою цієї статті (крім випадків, якщо розмір земельної ділянки, на якій розташований будинок, є меншим). Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Враховуючи вище викладене твердження позивачів, що спірна земельна ділянка передана у приватну власність [PERSON] незаконно, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються доказами які містяться в матеріалах справи. Частиною 1 статті 90 ЗК України визначено, що власники земельних ділянок мають право продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину. Так, відповідно до договору дарування земельної ділянки №384 від 31 травня 2018 року та Договору дарування садового будинку №383 від 31 травня 2018 року, [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку [ADDRESS] та садовий будинок, що розташований на даній земельній ділянці. (т. 1 а.с. 90-92). Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Частиною 2 статті 719 ЦК України визначено, що Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Враховуючи вище викладене, [PERSON] правомірно набула права власності на спірну земельну ділянку, уклавши нотаріально посвідчений Договір дарування земельної ділянки №384 від 31 травня 2018 року та зареєструвавши даний об`єкт нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом копія якого наявна в матеріалах справи. 06 листопада 2020 року [PERSON] здійснила продаж земельної ділянки [ADDRESS] [PERSON] на підставі Договору купівлі- продажу за реєстровим №1564. Право власності зареєстровано за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.11.2020 року на підставі договору купівлі- продажу земельно ділянки від 06.11.2020 року. При цьому, приватним нотаріусом КМНО Бочаровою С.В. перед посвідченням договору купівлі - продажу між сторонами, було перевірено відсутність заборони відчуження, арешту майна за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та встановлено, що на час прийняття рішень, якими зареєстровано перехід права власності на земельну ділянку в Державному реєстр речових прав на нерухоме майно були відсутні зареєстровані заборони щодо відчуження вказаної земельної ділянки площею 0,102 га, кадастровий номер 8000000000:90:847:0021 за адресою: [ADDRESS] , та роздруковано відповідні інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Враховуючи вище викладене суд не бере до уваги посилання позивачів на вчинення даного правочину в період перебування даної справи у суді та наявність спору щодо спірного майна, оскільки арешт на земельну ділянку № [NUMBER] , площею 0,102 га, кадастровий номер 8000000000:90:847:0021 за адресою: [ADDRESS] , було накладено ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30.11.2021 року, а відтак станом на 06.11.2020 року в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості щодо арешту на спірну земельну ділянку були відсутні, а арешт земельної ділянки, здійснено на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 30.11.2021 року тільки 03.11.2022 року, про що внесено відомості до державного реєстру. Так, [PERSON] є добросовісним набувачем нерухомого майна, що підтверджує договір купівлі - продажу земельно ділянки від 06.11.2020 року, доказів що їй було відомо про існування будь - яких перешкод для укладання правочину, позивачами не надано. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, посилання позивачів про унеможливлення у повній мірі здійснювати право власності на їх майно, а саме земельну ділянку [ADDRESS] , оскільки з [ADDRESS] було заблоковано за допомогою встановлених воріт з запираючим пристроєм та огорожі, внаслідок чого у них відсутня можливість проходу та проїзду до належної їм земельної та садового будинку зі сторони [ADDRESS] , оскільки позивачами не надано доказів, що саме з ділянки № [NUMBER] єдиний проїзд до їх земельної ділянки, так як позивачі відповідно до витягів з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 липня 2019 року, мають у власності земельні ділянки № [NUMBER] , [NUMBER] , [ADDRESS] , які розташовані поруч з ділянкою [NUMBER] . Крім того, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Так, представниками відповідачів були заявлені клопотання про застосування строків позовної давності. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони право на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, позовна давність починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з приписами статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог. До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим. Суд погоджується з твердженням представників відповідачів, що позивачами пропущено строк позовної давності, звернувшись до суду лише 14 листопада 2018 року та не бере до уваги наведені позивачем обставини про те, що [PERSON] стало відомо про порушення її прав влітку 2017 року, оскільки доказів неможливості проходу та проїзду до належної їм земельної та садового будинку зі сторони [ADDRESS] , шляхом встановлення воріт з запираючим пристроєм та огорожі, саме літом 2017 року позивачами не додано. Крім того, саме позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином з врахуванням викладеного, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги подані з пропуском позивачем строку позовної давності, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України у разі відмови в задоволені позову покладаються на позивача. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Згідно із ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування вжитих ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 30.11.2021 року заходів забезпечення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed