Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-06 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У травні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява обгрунтована тим, що позивачка з 31 березня 2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Посилається на те, що на грунті сімейно-побутових проблем та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги, тому просить шлюб розірвати та залишити на її утриманні та вихованні двох малолітніх дітей . Відповідач [PERSON] не подав відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового засідання з викликом сторін. Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 15 серпня 2023 року сторонам по справі надано строк для примирення тривалістю два місяці. Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2023 року провадження у справі поновлено. Представник позивачки [PERSON] адвокат Гринчишин І.Я. подав заяву про розгляд справи за їхньої відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув повторно, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився повторно, відзиву на позовну заяву не подав, суд провів заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.ст.223, 280 ЦПК України. У зв`язку з тим, що особи, які беруть участь у справі у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 31 березня 2015 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рогатинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, про що складено актовий запис за №23. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим 31 березня 2015 року. Згідно матеріалів справи сторони по справі є батьками двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. У статті 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України ( далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини першої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно з частиною третьою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до частини другої статті 104 СК України та частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно достатті 110 цього Кодексу. В частині першій статті 110 СК України зазначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Судом надавався строк для примирення подружжя з метою збереження сім`ї, однак примирення не відбулося. Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" дав судам роз`яснення, якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Згідно статті 112 СК України підставами для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя є з`ясування фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки сторони сімейні стосунки не підтримують, а також враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, що має істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка у позовній заяві не зазначила про зміну прізвища, а тому суд після розірвання шлюбу залишає за нею, для подальшого іменування набуте у шлюбі прізвище [PERSON] . Щодо залишення на утриманні та вихованні двох малолітніх дітей разом із матір`ю [PERSON] , то суд зазначає таке. У частині першій статті 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За змістом частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Оскільки позивачкою у змісті позовних вимог не зазначена вимога, яка передбачена законом, а саме - визначення місця проживання дітей з матір`ю, тому

Outcome: approved