Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-31 00:00:00

28.09.2023 року [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем [PERSON] проживали в зареєстрованому шлюбі з 14.02.2006 року по 10.09.2020 року. 10 вересня 2020 року шлюб було розірвано Локачинським районним судом Волинської області. В шлюбі народилась одна дитина - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу [PERSON] добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання сина. Однак, з серпня 2023 року припинив надання матеріальної допомоги на утримання сина, тому позивач змушена звернутися до суду. Син постійно проживає з нею. На даний час син вступив та навчається на першому курсі Київського авіаційного університету на денній формі на платній основі. Тому позивачу стало важко самій утримувати дитину. Зросли витрати, пов`язані з проживанням за місцем навчання, проїздом та харчуванням дитини, придбанням одягу та навчальних посібників. Позивач зазначає, що батько дитини здоровий, має постійне місце роботи, працює електромонтером в Локачинській дільниці ПрАТ «Волиньобленерго». Отже, має постійний заробіток та може надавати матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON] . Інших дітей та осіб, які перебувають на його утриманні, у відповідача немає. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з часу подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 04 жовтня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, 01.11.2023 року через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю (а.с. 24). Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. 01.11.2023 року [PERSON] подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю (а.с. 28). Відповідно до ч.2 ст. 247\~ЦПК України у\~разі неявки\~в судове\~засідання всіх\~учасників справи\~фіксування судового\~процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 10 вересня 2020 року № 931/617/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 14 лютого 2006 року відділом реєстрації актів громадянського стану Локачинського РУЮ у Волинській області, актовий запис № 4, розірвано (а.с.9-10). Під час шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.05.2006 року (а.с. 4). Із витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 26.09.2023 року № 264 вбачається, що неповнолітній син - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства»\~визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частинами 1, 2 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує те, що неповнолітня дитина проживає із позивачем, яка самостійно утримує її. Частиною 1\~ст.\~141\~СК України\~передбачено,\~що мати,\~батько мають\~рівні права\~та обов`язки\~щодо дитини. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідач позов визнав повністю (а.с. 28). Враховуючи\~наявність підстав для стягнення аліментів з [PERSON] ,\~ визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб,\~ суд\~приходить до висновку,\~що позовні\~вимоги про\~стягнення аліментів\~ підлягають\~до задоволення,\~з відповідача\~на користь\~позивача\~слід стягнути аліменти на\~утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від усіх його видів заробітку (доходу),\~щомісячно,\~\~але \~не менше\~ 50\~%\~ прожиткового мінімуму\~ для\~дитини відповідного\~віку,\~починаючи з\~моменту пред`явлення\~ позову \~до суду\~ і\~до досягнення\~ним повноліття. Згідно з п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір". Отже, з огляду на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 536,80 грн.

Outcome: approved