Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

25 вересня 2023 року [PERSON] звернулася до Великоолександрівського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини, а також додаткових витрат на дитину. Позовна заява мотивована тим, що 12.08.2016 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб. Від шлюбу у сторін [INFO] народилася дитина [PERSON] . В подальшому відносини з відповідачем погіршилися і з 06 серпня 2023 року сторони припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство, спільний сімейний бюджет, на теперішній час проживають окремо один від одного. Тому подальше збереження шлюбу є недоцільним, суперечить інтересам позивача. Після розірвання стосунків дитина залишилась проживати разом з позивачем. Крім того, на теперішній час позивач з дитиною проживають за кордоном (в Республіці Польща), оскільки були вимушені покинути Україну із-за повномасштабного вторгнення російської федерації. Спільна дитина сторін [PERSON] з 18.12.2017 року є дитиною - інвалідом з діагнозом Н 90,3 - Сенсоневральна глухота 4 ступеню. Дитина потребує реабілітаційних медичних заходів, постійно носить кохлеарні імпланти, які потребують регулярного обслуговування. У Польщі була підтверджена інвалідність дитини і йому рекомендовані заняття з логопедом. Вартість одного заняття складає 150 польських злотих, на місяць передбачено 4 заняття. Тобто витрати на місяць на логопедичні заняття складають 600 польських злотих. Дитина на теперішній час повністю знаходиться на утриманні позивача, оскільки відповідач з липня 2023 року перестав надавати кошти на утримання дитини. Відповідач працює третім помічником капітана на судні V.Ships UK Limited. Відповідач має нормальний стан здоров`я, не є інвалідом, не має хронічних захворювань, тому повинен працювати та утримувати малолітню дитину до досягнення нею повноліття. Інших непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина відповідач на утриманні не має. Так як відповідач добровільно не виконує свій обов`язок по утриманню дитини, а також не бере участі у додаткових витратах на дитину, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача, позивач у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, наполягають на розірванні шлюбу, стягненні аліментів на утримання дитини, а також додаткових витрат на дитину, викликаних інвалідністю. Представник відповідача, відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі, крім цього надали відзив на позовну заяву, в якій зазначили, що відповідач позовну вимогу про розірвання шлюбу визнає, просить суд винести рішення, яким шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвати. Одночасно, відповідач просить суд не надавати сторонам як подружжю терміну на примирення, оскільки позовні вимоги ним визнано у повному обсязі, збереження шлюбу та примирення між є [PERSON] та [PERSON] є неможливим і суперечить їхнім інтересам. Крім того, відповідач не ухиляється від обов`язку забезпечувати свого сина [PERSON] , регулярно перераховує кошти позивачці на утримання дитини, та періодично сплачує аліменти в більшому розмірі. Відповідач усвідомлює свій обов`язок утримувати дитину до досягнення повноліття, бажає надавати йому матеріальну допомогу в розмірі, який є можливим для нього. Відповідач не заперечує щодо стягнення з нього аліментів в розмірі частини із усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу звернення позивачки до суду і до досягнення дитиною повноліття, відповідач визнає позовні вимоги про стягнення із нього на користь позивачки додаткових витрат на дитину у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 12.08.2016 року сторони зареєстрували шлюб Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 714, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] - [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . На теперішній час позивач з дитиною проживають за кордоном (в Республіці Польща). Спільна дитина сторін [PERSON] з 18.12.2017 року є дитиною - інвалідом з діагнозом Н 90,3 - Сенсоневральна глухота 4 ступеню. Дитина потребує реабілітаційних медичних заходів, постійно носить кохлеарні імпланти, які потребують регулярного обслуговування, і йому рекомендовані заняття з логопедом. На даний час сторони припинили шлюбні відносини та не бажають їх у подальшому зберігати, не проживають однією сім`єю і не ведуть сумісне господарство, між ними було втрачено почуття любові та взаємної поваги. Суд вважає, що за таких обставин надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, згідно припису статті 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Згідно положень статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Згідно ст. 8 ЗУ « Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуально, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття нею пов`язаних загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов?язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України Ne789XII (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов?язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з них, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Після розірвання стосунків дитина залишилася проживати з матір`ю. Домовленостей про сплату аліментів між батьками немає. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно (ч. 2 ст. 185 СК України). Аналіз відповідних приписів Закону свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Ці правила стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Проаналізувавши встановлені обставини у справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, приймаючи до уваги взаємини між подружжям, причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, суд приходить до висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б їх інтересам, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved