Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просила стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн., щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову до суду. Стягнути з [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 4000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а також стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.09.2005 року по 13.01.2022 року. Шлюб був розірваний на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13.01.2022 року. Від вказаного шлюбу сторони мають двох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що відповідач участі в утриманні та вихованні дітей не приймає, діти проживають разом з позивачем, у зв`язку з чим виникла необхідність у стягненні аліментів на їх утримання. Крім того, з 2019 року у позивача виникли проблеми зі здоров`ям, що стало підґрунтям у відповідача для віддалення від сім`ї та в подальшому ініціювання розлучення. Позивач починаючи з 2019 року неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні та проходила курси хіміотерапії з діагнозом трофобласчтина хвороба. Крім того, 12.01.2022 року позивачу було надано консультативний висновок Національним інститутом раку із заключенням про підозру раку правої грудної залози. З початку повномасштабного вторгнення позивач поїхала з дітьми до Польщі м. Гданськ, де на даний час проходить лікування. За станом здоров`я позивач не в змозі самостійно утримувати дітей та себе. Оскільки позивач починаючи з 2019 року перебувала на утриманні відповідача у зв`язку з проходженням лікування в період перебування у шлюбі, розірвання шлюбних відносин відбулось по причині хвороби позивача, позивач вважає, що сума утримання позивача у розмірі 4000,00 грн. є достатньою для забезпечення мінімальних потреб у грошовому забезпеченні. На підставі викладеного просила позов задовольнити. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11.05.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. 12.07.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він частково визнав позовні вимоги, а саме не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей в розмірі 1 (одного) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. При цьому зазначив, що донька сторін [PERSON] , [INFO] , не проживає разом з позивачем, оскільки повернулась до України за місцем своєї реєстрації і продовжила проживати самостійно. Від будь-якої матеріальної допомоги [PERSON] відмовляється. Стосовно аліментів на утримання позивача просив відмовити посилаючись на те, що нею не надано доказів належності її до непрацездатних осіб, відсутності доходу у позивача чи те, що її дохід нижчий від прожиткового рівня матеріального забезпечення. Питання щодо стягнення аліментів на дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , як таких, що навчаються і потребують матеріальної допомоги, після досягнення ними повноліття, наразі є передчасними. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 17.09.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Бородянського районного управління юстиції Київської області за актовим записом №117 було зареєстровано шлюб між [PERSON] та відповідачем [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві актовий запис №1665. [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві актовий запис №433. 13.01.2022 року рішенням Голосіївського районного суду м. Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 17.09.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Бородянського районного управління юстиції Київської області актовий запис №117, було розірвано. Після розірвання шлюбу діти сторін залишились проживати разом з позивачем. Після повномасштабного вторгнення рф до України, позивач [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] виїхала за кордон до Польші м. Гданськ, що підтверджується повідомленнями про надання номеру [PERSON] від 31.03.2022 року Песель №05321008508, [PERSON] від 31.03.2022 року Песель №11230214532, [PERSON] від 31.03.2022 року №87081119366. Неповнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , був влаштований до школи у м. Гданськ з 15.03.2022 року. Як зазначила позивач, відповідач участі в утриманні та вихованні дітей не приймає, матеріальної допомоги не надає, у зв`язку з чим просила стягнути аліменти з [PERSON] на свою користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , 5000,00 грн. на кожну дитину щомісяця. Відповідач заперечував проти стягнення аліментів у сумі 5000,00 грн. на кожну дитину щомісяця, посилаючись на те, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 2833,00 грн., у зв`язку з чим вважає вказаний розмір є достатнім для задоволення потреб кожної дитини. Крім того, зазначив, що донька [PERSON] , [INFO] , не проживає разом з позивачем та виїхала з Польші до України 30.08.2022 року і на даний час проживає самостійно за місцем своєї реєстрації, на що слід зазначити наступне. Згідно з ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Також суд вважає за необхідне зазначити про те, що більшість витрат вказаних у позовній заяві позивачем (зокрема внески до благодійного фонду школи, привітання вчителів, додаткові заняття дітей з репетитором, витрати у зв`язку з днями народженнями) не є додатковими витратами у розумінні ст. 185 СК України, оскільки не пов`язані з особливими обставинами, зумовленими певними якостями дітей чи іншими винятковими ситуаціями, а також їх не можна вважати поточними витратами на забезпечення основних життєвих потреб дитини, які компенсуються за рахунок отримання аліментів. Враховуючи майновий стан сторін та те, що відповідач зобов`язаний утримувати дітей і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації їх життя нарівні з позивачем, а також передбачені законом обставини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі 3500,00 грн. на кожну дитину щомісяця. При цьому суд враховує, що відповідач фізично здоровий, працездатний, може працювати та сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Обставини на які посилався відповідач, а саме те, що він не ухиляється від матеріального утримання своїх дітей, однак донька відмовляється від його матеріальної допомоги та те, що позивач отримує допомогу від держави Польші, не звільняє його від обов`язку утримувати неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Також, суд не приймає до уваги посилання відповідача стосовно того, що донька [PERSON] не проживає разом з позивачем, оскільки доказів цьому не надано. Слід зазначити, що відповідач є працездатним та приймаючи до уваги вік дітей сторін у справі, бажання та можливості матері щодо забезпечення фізичного та духовного розвитку дітей, а також стан здоров`я відповідача, суд приходить до висновку, що відповідач може сплачувати аліменти на дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 3500,00 грн. на кожну дитину щомісяця. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Вона створюється на підставі шлюбу, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Законодавством України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття (18 років). Аліменти - це кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір коштів на утримання дитини (аліменти) встановлюється судом. Стягнення аліментів за рішенням суду покладено на органи Державної виконавчої служби. Відповідно до ч. 6-10 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Тобто, вказані принципи щодо обов`язковості доведення тих чи інших обставин є обов`язковими при з`ясуванні обставин справи по суті. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. При цьому, доводи позивача про те, що донька сторін не проживає з позивачем не приймаються судом до уваги, оскільки доказів, які б підтверджували вказані обставини суду не надано. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Позивач також просила стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на своє утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 4000,00 грн. щомісячно, посилаючись на те, що з 2019 року у неї виникли проблеми зі здоров`ям, що стало підґрунтям у відповідача для віддаленні від сім`ї та в подальшому ініціювання розлучення. Позивач починаючи з 2019 року неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні та проходила курси хіміотерапії з діагнозом трофобласчтина хвороба. Крім того, 12.01.2022 року позивачу було надано консультативний висновок Національним інститутом раку із заключенням про підозру раку правої грудної залози. З початку повномасштабного вторгнення позивач поїхала з дітьми до Польщі м. Гданськ, де на даний час проходить лікування. За станом здоров`я позивач не в змозі самостійно утримувати дітей та себе. Оскільки позивач починаючи з 2019 року перебувала на утриманні відповідача у зв`язку з проходженням лікування в період перебування у шлюбі, розірвання шлюбних відносин відбулось по причині хвороби позивача, позивач вважає, що сума утримання позивача у розмірі 4000,00 грн. є достатньою для забезпечення мінімальних потреб у грошовому забезпеченні, на що слід зазначити наступне. Відповідно до частин 2, 3 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу, якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. Таким чином, право на утримання (аліменти) має зазначена вище непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 296/5385/17. З позову вбачається, що позивач дійсно почали хворіти за час шлюбу, проте доказів, що вона отримала інвалідність або є непрацездатною особою суду не надано. Частиною 4 ст. 75 СК України визначено, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Жодних доказів про те, який позивач отримує дохід суду не надано. З урахуванням викладеного, позивача не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 4 ст. 75 СК України. За таких обставин, вимога про стягнення аліментів на утримання позивача задоволенню не підлягає. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. Позивач також просила стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн., на що слід зазначити наступне. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Позивачем на підтвердження надання їй правничої допомоги на суму 10000,00 грн., долучено копію договору про надання професійної правничої допомоги від 16.02.20222 року, додаткову угоду №1 від 16.02.2022 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №6672/10, ордер серії АІ №1381893. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. В питанні надання доказів варта уваги позиція Верховного Суду у справі № 922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. З матеріалів позовної заяви вбачається перелік робіт, які було виконано адвокатом, та які планує виконати адвокат у даній справі: усна консультація клієнта відносно порядку подання позову (витрачено 1,5 години вартість 1500,00 грн.); аналіз документів направлених клієнтом для формування доказової бази (витрачено 2 години, вартість 2000,00 грн.); підготовка позовної заяви про стягнення розміру аліментів, формування пакету для подачі до суду та направлення їх в суд (витрачено 4 години, вартість 4000,00 грн.); поїздка до суду для участі у справі (витрачено 1,5 години, вартість 1500,00 грн.); відповідь на відзив (витрачено 1 годину, вартість 1000,00 грн.). При цьому, видокремлення адвокатом «усної консультації та аналізу документів направлених клієнтом» як самостійного виду адвокатської послуги є необґрунтованим та охоплюється діями адвоката з «підготовки до судового засідання» у суді, а тому визначення оплати на суму 3500,00 грн. є неспівмірним із фактично наданим обсягом юридичної допомоги та має бути виключено із загальної вартості наданих відповідачу послуг правничої допомоги. Зазначення адвокатом, як окремо наданої адвокатської послуги, поїздка до суду для участі у справі та складання відповіді на відзив, не відповідає критерію співмірності витрат, зважаючи на те, що судові засідання у справі не проводилась, розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження та відповідь на відзив не подавалась. На підставі викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 4000,00 грн. З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає 1073,60 грн. судового збору за подання позову до суду.

Outcome: partial