Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника адвоката Задояного Ю.В. звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 26/100 частин житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач разом із відповідачами є власником 74/100 частин у праві власності на житловий будинок по [ADDRESS] уманського району черкаської області. Власником 26/100 частин у праві власності на цей будинок рахується бувший чоловік позивачки [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] . З часу смерті [PERSON] позивач одна постійно проживає в будинку, зареєстрована в ньому, що підтверджується відомостями громадянського паспорта, здійснює за ним догляд, проводить оплату комунальних платежів. Право власності позивача на частину житлового будинку підтверджується рішенням Христинівського районного суду від 24.09.1989 року, інформацією про зареєстроване право власності викладене у довідці від 13.06.2023 року №127. Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась. \~У зв`язку з чим виникла необхідність у захисті права шляхом звернення з позовом до суду про визнання права власності на майно. Ухвалою суду від 16.08.2023 відкрито провадження у справі за загальними правилами позовного провадження. Позивач та її представник - адвокат Задояний Ю.В. у судове засідання не з`явились, проте від представника позивача надійшла до суду заява, в якій останній просить розглянути справу без його участі та участі позивача, у заяві також зазначено, що вони позовні вимоги підтримують повністю, не заперечують проти винесення заочного рішення у справі. В судове засіданні відповідач [PERSON] не з`явилась, заяву про слухання справи без її участі не надала, причини неявки суду не повідомила. Про час і місце слухання справи повідомлена належним чином. Відзиву не надала. В судове засіданні відповідач [PERSON] не з`явилась, заяву про слухання справи за її відсутності не надала, причини неявки суду не повідомила. Про час і місце слухання справи повідомлена належним чином. Відзиву не надала. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд здійснює розгляд справи в заочному порядку, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Дослідивши письмові докази у справі: копію паспорта позивача, копію свідоцтва про смерть [PERSON] , копію рішення Христинівського районного народного суду Черкаської області від 24.09.1989 р., витяг з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, копію технічного паспорта на будинок садибного типу, Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру, копії квитанцій про сплату за електроенергію, копію розрахункової книжки по оплаті за природній газ, копію абонентської книжки на воду, квитанції про сплату за газопостачання, інші письмові докази, суд знаходить, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення Христинівського районного народного суду Черкаської області від 24.09.1989 року позивач [PERSON] та відповідачі (діти позивача) [PERSON] , [PERSON] є власниками 74/100 частин у праві власності на житловий будинок по [ADDRESS] . Власником 26/100 частин - бувший чоловік позивачки та батько відповідачів [PERSON] . Що також підтверджується інформацією про зареєстроване право власності, наданої КП ЧООБТІ 13.06.2023 року за №127. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] , копія якого наявна в матеріалах справи, [PERSON] [INFO] помер. З часу смерті [PERSON] позивач одна постійно зареєстрована та проживає в будинку, здійснює за ним догляд, сплачує за комунальні послуги, що підтверджується розрахунковими книжками та відповідними квитанціями про сплату, копія яких наявна в матеріалах справи. Оригінали всіх правовстановлюючих документів на зазначений будинок завжди знаходились у позивачки. Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Згідно ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст.344 ЦК), (п.9 Постанови). Враховуючи положення ст.ст. 335, 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови). Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Отже, враховуючи те, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти будинком за адресою: [ADDRESS] , поводячись як власник, починаючи з 2007 року, тобто більше десяти років, а тому у неї виникло право власності на 26/100 частин зазначеного об`єкту нерухомого майна, яка належала [PERSON] , за набувальною давністю у порядку ст. 344 ЦК України.

Outcome: approved