Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] , посилаючись на те, що 10 серпня 2021 року між ТОВ АВЕНТУС Україна» та [PERSON] , укладено кредитний\~договір№4598313. Згідно Договору про відступлення (купівлі продажу) прав вимоги від 03.05.2022 року право вимоги за договором кредиту №4598313 первісний кредитор відступив на користь «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ» «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» Внаслідок відступлення прав вимоги, «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ»\~«ФІНТРАСТ УКРАЇНА» є єдиним власником всіх прав вимог за договором кредиту №4598313 від 10.08.2021 року. Відповідач належним чином умови вказаних кредитних договорів не виконував, внаслідок чого у нього перед позивачем станом на 18 липня 2023 року наявна заборгованість в загальному розмірі 49\~540 гривні. Виходячи з вищезазначеного, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 17100 гривні 15704,18\~грн інфляційні\~втрати 2426,78\~грн \~три відсотки\~річнихта покласти на відповідача судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився, разом з позовною заявою надав клопотання, в якому просив розглядати справу у відсутності представника банку, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, у разі відсутності відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи та письмовий відзив на позов від нього до суду не надходили. Згідно п. 1 ч. 3\~ст. 223 ЦПК України\~якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи не здійснювалося. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення. У відповідності дост.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Судом встановлено, що відповідачем було укладено кредитний договір з ТОВ АВЕНТУС Україна». Відповідно до договорів про відступлення вимог від 03 травня 2022 року первісний кредитори відступив свої права вимог на користь «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ» «ФІНТРАСТ УКРАЇНА». Відповідач належним чином умови кредитного договору не виконував внаслідок чого у нього перед позивачем станом на 18 липня 2023 року наявна заборгованість в розмірі 49 540 гривні, яка складається з наступного: За кредитним договором №№4598313 від 10.08.2021 року в розмірі 67 670 грн 96 коп. - 17100 грн сума заборгованості за основною сумою заборгованості. - 32\~440 грн сума заборгованості за відсотками. - 15704,18 грн інфляційні втрати. - 2426,78 грн три відсотки річних. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 та ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору і є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Щодо позовних вимог позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10\~000 грн. Слід зазначити наступне. Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Ч. 8, ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити, у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Саме до такого висновку дійшов Касаційний цивільний суд Верховного суду у своїй постанові від 27 липня 2021 року у справі № 671/1957/20, провадження № 61-9039св21. Отже, як вбачається з матеріалів справи, докази розміру понесених судових витрат долучені до матеріалів справи, а саме: рахунок фактура за надання правової допомоги, платіжне доручення на оплату правової допомоги, звіт про надання правової допомоги, довідка про перерахунок коштів, всі зазначені докази надані стороною у строк встановлений ст.141, 142 ЦПК України. За таких обставин, суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved