Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

В проважженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває цивільна справа за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.12.2021 позовну заяву акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено, звернено стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки №014/5554/82/37285 від 14.12.2007 на квартиру загальною площею: 76,6 кв. м., житловою площею 49,5 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 22.03.2006 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Данич О.Ф. за реєстровим №554 та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 22.03.2006 року за №1208530. Визначено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження. Початкову ціну предмета іпотеки визначити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, у встановленому законом порядку, задовольнити вимоги акціонерного товариства «Райффайзен Банк» в рахунок погашення заборогованості [PERSON] за Договором кредиту №014/5554/82/37285 від 14.12.2007 у розмірі 548 514,23 (п`ятсот сорок вісім тисяч п`ятост чотирнадцять грн. двадцять три коп.) грн. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.07.2023 заочне рішення №308/9630/21, ухвалене Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 13.12.2021 року по цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, а справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.09.2023 залучено до участі у цивільній справі №308/9630/21 за позовом акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, правонаступника позивача, а саме товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс». Позовна заява мотивована тим, що 14 грудня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», та [PERSON] було укладено Кредитний договір №014/5554/82/37285, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 55 000 доларів США 00 центів строком до 13.12.2017 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 14,00% річних, виконати всі інші зобов`язання в порядку та в строки, визначені Кредитним договором, строком погашення до 13 грудня 2019 року. Зауважує, що в якості забезпечення виконання своїх зобов`язань за вказаним Договором, 14 грудня 2007 року між банком та [PERSON] було укладено Договір іпотеки №014/5554/82/37285, згідно якого предметом іпотеки є нерухоме майно: чотирикімнатна квартира загальною площею: 76,6 кв. м., житловою 49,5 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 22.03.2006 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Данич О.Ф. за реєстровим №554, та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 22.03.2006 року за №1208530. Право власності на предмет іпотеки зареєстроване 29.11.2007 року КП «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» Ужгородської міської ради за реєст. №7763888, про що зроблено запис № 17049 в книзі 77. Представник позивача вказує, що 09 березня 2010 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області ухвалено рішення по справі №2п-2883/10, відповідно до якого позовні вимоги AT «Райффайзен Банк Аваль» задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь AT «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за Кредитним договором №014/5554/82/37285 від 14.12.2007 станом на 27.11.2009 у розмірі 548 514,23 грн. та вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Зауважує, що зазначене рішення суду перебувало на виконанні в Ужгородському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області. Однак, постановою Закарпатського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 09.03.2010 року було скасовано та у позові AT «Райффайзен Банк» відмовлено з підстав недотримання кредитодавцем вимог досудового врегулювання спору про дострокове виконання зобов`язання (відсутності доказів отримання боржником вимоги). Наразі [PERSON] не виконує взяті на себе договірні зобов`язання, визначені кредитним договором. У зв`язку з нездійсненням щомісячного погашення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитним коштами, станом на 19.01.2021 у заборгованість останнього за кредитним договором становить: 140769,97 доларів США (без урахування заборгованості по пені), яка складається із: заборгованості за кредитом - 50 747,53 дол.США; заборгованості за відсотками - 90 022,44 дол.США. Проте, станом на день подачі позову 07.12.2009 року заборгованість по кредитному договору становила 548 514.23 грн. Наголошує, що позивачем вживатись заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення вимог про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором відповідачу, надавши можливість протягом 30 календарних днів добровільно врегулювати заборгованість за кредитним договором. Дані вимоги були надіслані відповідачу [PERSON] 28.05.2021 року, однак у визначені кредитором строки не виконані. Враховуючи те, що свої зобов`язання відповідач належним чином не виконує, просить суд в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №014/5554/82/37285 від 14.12.2007 в сумі 548 514 грн. 23 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: чотирикімнатну квартиру загальною площею: 76,6 кв. м., житловою 49,5 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Не погоджуючись із позовними вимогами, представником відповідача було подано відзив на позов, зміст якого зводиться до наступного. Зазначає, що у липні 2021 року позивач АБ Райффайзен Банк звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки №014/5554/82/37285 від 14.12.2007 на квартиру загальною площею: 76.6 кв. м., житловою площею 49.5 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . Зауважує, що відповідач та його представник не заперечують факт укладення кредитного та іпотечного договорів та погоджуються з правом позивача визначати у позові розмір заборгованості та валюту, в якій необхідно проводити стягнення, проте не погоджуюються з позовними вимогами. Вказує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси і кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення, змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Представник відповідача вказує, що у справі, що розглядається встановлено, що постановою Закарпатського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 9 березня 2010 року скасовано, у позові ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення боргу відмовлено. Отже, постанова Закарпатського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року, в якій встановлено факт звернення позивача та зміну умов договору, з якого слід обчислювати строки позовної давності, є преюдиційною. Наголошує, що строк позовної давності про звернення стягнення на предмет іпотеки у позивача виник з 08 січня 2010 року (після 30 днів від 07.12.2009), та переривався шляхом пред`явлення у 2010 році вимоги про дострокове стягнення заборгованості у березні 2010 року, а тому закінчився у березні 2013 року. З позовом про звернення стягнення позивач звернувся у липні 2021 року. На підставі наведено, представник позивача просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Представник позивача не скорситався правом на участь у судовому засіданні та директор Товариства Жабченко Т. подала заяву, згідно якої просила провести засідання без їх участі. Відповідач у судове засідання також не з`явився та його представник [PERSON] подав заяву, згідно якої просив провести розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову заперечує з підстав та мотивів, викладених у відзиві та позовну заяву. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що 14.12.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 014/5554/82/37285, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 55 000 доларів США 00 центів строком до 13.12.2017, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 14,00% річних, виконати всі інші зобов`язання в порядку та в строки, визначені Кредитним договором, строком погашення до 13.12.2019. В якості забезпечення виконання зобов`язання позичальником за Кредитним договором №014/5554/82/37285 від 14.12.2007, було укладено Договір іпотеки від 14.12.2007, за умовами якого [PERSON] передав АТ «Райффайзен Банк» в іпотеку нерухоме майно: чотирикімнатна квартира загальною площею: 76,6 кв. м., житловою 49,5 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 22.03.2006 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Данич О.Ф. за реєстровим №554, та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 22.03.2006 за №1208530. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону, оскільки визначені у ньому умови кредитування сторонами погоджені та підписані, договір виконувався позичальником, що нею не заперечується та підтверджується копіями квитанцій та іншими доказами, наявними в матеріалах справи, та свідчить про добровільне волевиявлення сторін і про погодження нею усіх його умов. Жодних претензій до банку з приводу його умов або укладення договору з порушеннями вимог закону, відповідач не пред`являла. Зазначений висновок узгоджується і з положенням ст. 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину і означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п. 9.1 Кредитного договору та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, кредитор управі в имагати від позивальника дострокового повного виконання зобов`язання в разі порушення ним умов договору щодо своєчасної сплати заборгованості Судом встановлено, що свої зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами позичальник [PERSON] належним чином не виконував, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за кредитом. Згідно наявних матеріалів справи судом встановлено, що 07.12.2009 року ВАТ Райффайзен Банк Аваль зверталось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з останнього заборгованості за Кредитним договором від 14.12.2007 №014/5554/82/37285 в розмірі 548 514.23 грн., який заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської обалсті від 09.03.2010 задоволено. Тобто, внаслідок звернення до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором, Банк змінив строк виконання зобов`язання. Незважаючи на те, що за результатом розгляду вищевказаної цивільної справи, постановою Закарпатського апеляційного суду від 17.02.2021 заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської обалсті від 09.03.2010 скасовано, у позові ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено, Банком було змінено строк виконання зобов`язання за Кредитним договором №014/5554/82/37285 від 14.12.2007 та забезпечуваного договору іпотеки, а тому суд приходить до висновку, що строк позовної давності необхідно обчислювати із зазначеного періоду. Виходячи зі змісту статей 256, 261\~ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). Як встановлено ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до вищевказаних висновків суду, строк позовної давності необхідно обчислювати із 07.12.2009 року. Разом з тим, АТ «Райффайзен Банк Аваль» 26.07.2021 звернулось до суду про захист порушенного права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором №014/5554/82/37285 від 14.12.2007. У поданому відзиві представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову та заявив про застосування судом строку позовної давності. Таким чином, строк позовної давності на зверення до суду у зв`язку із невиконанням умов Кредитного договору №014/5554/82/37285 від 14.12.2007 та забезпечуваного Договору іпотеки №014/5554/82/37285 від 14.12.2007 сплив 07.12.2012. Таким чином, з урахуванням вказаних обставин справи, враховуючи вимоги\~ст. 81 ЦПК України\~- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивач пропустив строк звернення до суду за захистом своїх порушених прав і представник відповідача просить застосувати наслідки спливу такого строку, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до п. 2 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача. Також, відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження понесених витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Так, представник відповідача [PERSON] адвокат Шпуганич В.П. вказує, що витрати його довірителя на правову допомогу становлять 20\~000 грн. Однак, в ході розгляду справи стороною позивача не було надано документів, що свідчать про понесення витрат саме у такому розмірі та не надано відповідної розрахункової квитанції про здійснення їх оплати. З огляду на викладене вище, суд дійшов до висновку, що представником відповідача не обґрунтовано належними доказами заявлену суму витрат на правову допомогу, а тому такі стягненню з позивача не підлягають.

Outcome: dismissed