Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-01 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства «Чернігівський обласний центр крові» про: визнання неправильним причини формулювання звільнення позивача з підприємства, згідно із наказом №122/1-к від 13.10.2022 року, внаслідок чого застосувати обов`язкові наслідки, що передбачені ч.3 ст. 235 КЗпП України; стягнути із відповідача на користь позивача вихідну допомогу при звільненні в розмірі 58757 грн 76 коп. До початку першого судового засідання, позивач змінив предмет позову ( а.с. 40), просить : визнання протиправним та скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства «Чернігівський обласний центр крові» Чернігівської обласної ради, згідно наказу №122/1-к від 13.10.2022 року; поновити позивача з 14.10.2022 року на роботі у Комунальному некомерційному підприємстві «Чернігівський обласний центр крові» Чернігівської обласної ради, внаслідок чого застосувати інші повноваження суду при винесенні рішення про поновлення, зокрема передбачені ч.2 ст. 235 КЗпП щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] працював в КНП «Чернігівський обласний центр крові» Чернігівської обласної ради на посадах завідувача відділу, лікаря - трансфузіолога вiддiлу заготівлі крові та її компонентів, виконуючого обов`язки завідувача відділу організації і трансфузіологічної допомоги. 29.06.2022 року генеральним директором КНП «Чернігівський обласний центр крові» [PERSON] виданий наказ про оголошення догани [PERSON] , 01.07.2022 року у зв`язку з повторним порушенням трудової дисципліни виданий наказ про оголошення догани та наказ про звільнення позивача із займаної посади з 01.07.2022 року. Вказані накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності були оскаржені позивачем у суді, тому КНП «Чернігівський обласний центр крові» самостійно наказом від 07.09.2022 року №112-к скасувало накази № 64-к «Про оголошення догани» від 29.06.2022 року, № 65-к «Про оголошення догани» від 01.07.2022 року та № 67-к «Про звільнення» від 01.07.2022 року, позивача поновлено на роботі; головному бухгалтеру відділу фінансового забезпечення наказано розрахувати та виплатити компенсацію за час вимушеного прогулу за період з 02.07.2022 року по 12.09.2022 року. Ці обставини стали підставою для закриття провадження у судовій справі №751/2858/22. Про скасування наказів позивачу стало відомо від своїх представників 05.10.2022 року, оскільки особисто він участі у судовій справі не приймав. 05.10.2022 року позивач написав заяву про звільнення за власним бажанням, яку направив роботодавцю поштою рекомендованим відправленням. Рішення, що прийняте роботодавцем за наслідками розгляду його заяви він не отримав, тому звернувся 03.12.2022 року до роботодавця із запитом, на який 28.12.2022 року отримав відповідь разом з копією наказу №122/1-к від 13.10.2022 року, в якому зазначено, що його звільнено з роботи 13.10.2022 року за угодою сторін п.1 ст.36 КЗпП України. Вважає, вищевказаний наказ протиправним і таким, що підлягає скасуванню в частині формулювання причини звільнення, оскільки він не відповідає дійсному мотиву звільнення, а також порушує трудові права позивача на отримання вихідної допомоги в ромірі не менше тримісячного серереднього заробітку, що передбачено ст.44 КЗпП України. Оскільки позивач два попередні місяці, що передують звільненню не працював, тому середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи, тобто червень, липень 2022 року. У заяві про зміну предмету позову, представник позивача, посилаючись на правові висновки Верховного Суду, ст.38 КЗпП України, зазначив, що належним способом захисту порушених прав працівника є визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення працівника на роботі, стягнення з роботодавця середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 06.03.2023 року від представника відповідача адвоката Руденка П.С. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі ( а.с. 32-33). Заперечення обґрунтовані тим, що позивач помилково зазначає, що підставою для закриття провадження у справі № 751/2858/22 стало скасування відповідачем наказів від 07.09.2022 № 112-к, від 29.06.2022 № 64-к, від 01.07.2022 № 65-к, від 01.07.2022 № 67-к. Відповідно до ухвали Новозаводського районного суду міста Чернігова від 05.10.2022 року провадження у вказаній справі закрито на підставі клопотання представника позивача про відмову від позову. Тому твердження позивача, що «видання роботодавцем неправомірних наказів про притягнення мене до дисциплінарної відповідальності, а потім їх самостійне скасування роботодавцем, після оскарження наказів у суді, підтверджують, що роботодавець відносно мене не виконав законодавство про працю, зокрема неправомірно звільнив позивача з роботи, неправомірно оголошував догани» є хибним та таким, що не відповідає дійсності. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові від 31.10.2012 по справі №6-120цс12 - для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника. Однак, в ухвалі від 05.10.2022 року, на яку посилається позивач, відсутні будь-які докази порушень законодавства про працю з боку відповідача. 27.03.2023 року від представника позивача адвоката Підгорного К.Є. надійшла заява про зміну предмету позову, а саме: визнати протиправним та скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства «Чернігівський обласний центр крові» Чернігівської обласної ради, згідно наказу №122/1-к від 13.10.2022 року; поновити позивача з 14.10.2022 року на роботі у Комунальному некомерційному підприємстві «Чернігівський обласний центр крові» Чернігівської обласної ради, внаслідок чого застосувати інші повноваження суду при винесенні рішення про поновлення, зокрема передбачені ч.2 ст. 235 КЗпП щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с.40). 04.05.2023 року від представника відповідача - адвоката Руденка П.С. до суду надійшов відзив на позовну заяву, з урахуванням змін предмету позову, відповідно до якого представник просить у задоволенні позову з підстав пропуску строку звернення до суду(а.с.56-57). Зазначає, що відповідно до обставин справи позивача було поновлено на посаді з 12.09.2022 року, але він так і не з`явився на роботу у КНП «Чернігівський обласний центр крові» ЧОР, що підтверджується табелем обліку робочого часу за вересень і жовтень 2022 року. Крім, цього відповідно до наказу від 29.07.2022 № 85 к/тр позивач офіційно працює у спеціальній державній установі «Український центр трансплант-координації» з 02.08.2022 року за основним місцем роботи. При цьому, позивач подав відповідачу заяву про звільнення його з роботи за власним бажанням 05.10.2022 року. Дана заява не містить дати написання, однак отримана і зареєстрована відповідачем 13.10.2022 № 01-06/576. На підставі даної заяви позивача, на підставі наказу №122/1-к від 13.10.2022 року, було звільнено з роботи 13.10.2022 року. Вказаний наказ направлено позивачу за місцем реєстрації, та 21.10.2022 року скан-копію даного наказу відправлено на робочу електронну адресу позивача ( [INFO] ) з якої за час роботи позивача здійснювався обмін документами між відповідачем і позивачем. Фактично, [PERSON] вважав себе звільненим з роботи та не мав наміру працювати у КНП «Чернігівський обласний центр крові». Дану позицію позивач підтвердив направленням заяви про звільнення з роботи за власним бажанням від 05.10.2022 року. Зважаючи, що з 12.09.2022 року позивач не з`явився на роботу та надавши заяву про звільнення 05.10.2022 року не цікавився щодо розгляду його заяви, маючи не тільки право та фактичну можливість отримати будь-які відповіді на заяви/звернення, але й обов`язок підпорядковуватись трудовому розпорядку та бути присутнім на роботі. Позивач був обізнаним про дату та підставу свого звільнення ще 21.10.2022 року, з моменту отримання наказу про звільнення на адресу електронної пошти. Трудова книжка отримана позивачем ще 01.07.2022 року. Така поведінка працівника не може бути визнана добросовісною та залишена поза увагою суду при вирішенні питання щодо дотримання строку, передбаченого статтею 233 КЗпП України. 15.05.2023 року від представника позивача адвоката Підгорного К.Є. надійшла відповідь на відзив ( а.с.72-74). Представник зазначає, що позивач не визнає ту обставину, що йому 12.09.2022 року було відомо про факт його поновлення відповідачем, на підтвердження цього відповідач не надає суду доказів. Також, відповідач посилається на ту обставину, що з 02.08.2022 року позивач працевлаштований в іншого роботодавця, проте не мотивує, яким чином вказана обставина стосується предмету спору в даній справі. Позивачу стало відомо про скасування наказів про звільнення його за порушеннями трудової дисципліни, та поновлення на роботі 05.10.2022 року , після чого він невідкладно направив відповідачу заяву від 05.10.2022 року про звільнення за власним бажанням. Відповідач стверджує, що отримав вказану заяву 13.10.2022 року, проте не надає будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджує отримання заяви саме 13.10.2022 року, а не її реєстрації. Також, відповідач стверджує, що заява позивача від 05.10.2022 року про звільнення не містить дати написання, проте це твердження спростовується змістом самої заяви, який в верхньому лівому куті містить дату її написання (знаходиться під резолюцією), така форма зазначення дати написання звернення не заборонена законом. Відповідач у відзиві стверджує, що наказ від 13.10.2022 рок №122/1-к, яким позивача було звільнено з роботи, направлено позивачу за офіційним місцем реєстрації, проте позивач не визнає цю обставину, а відповідач на підтвердження зазначеної ним обставини ніяких доказів суду не надав. При цьому, виникає сумнів щодо вказаного наказу, оскільки номер наказу (122/1-к) явно свідчить, що він присвоювався за обставин, які не відповідають послідовному, логічному присвоюванню номерів, тобто є вірогідність, що він є фальсифікований через те, що видавався не в ту дату, що там зазначена. Таке твердження випливає з того, що всі попередні накази відповідача щодо позивача, зокрема про притягнення його до дисциплінарної відповідальності №64-к від 29.06.2022 року «Про оголошення догани», № 65-к від 01.07.2022 року «Про оголошення догани», № 67-к від 01.07.2022 року «Про звільнення»; про поновлення №112-к від 07.09.2022 року - не містять знаку «скісної риски». Відповідач наполягає на застосуванні ч.3 ст.29 КЗпП під час розгляду справи, яка допускає ознайомлення працівника з наказами з використанням визначених у трудовому договорі засобів електронного зв`язку. Позивач не визнає, що в трудовому договорі визначено використання між його сторонами засобів електронних комунікаційних мереж. Також, позивач не визнає, що після його звільнення 01.07.2022 року, він отримував від відповідача будь-які електронні листи, документи, ознайомлювався з їх змістом, а також направляв відповідачу електронні листи. Відповідач не надав суду доказів, що після звільнення позивача, останній листувався з відповідачем з зазначеної відповідачем електронної адреси, зокрема направляв відповідачу будь-які звернення з вказаної адреси, включаючи заяву про звільнення. Не надав відповідач суду і допустимі докази того, що направив позивачу електронною поштою текст саме того наказу, копію якого позивач отримав в січні 2023 року і що позивач був обізнаний зі змістом наказу раніше, ніж після отримання його копії. Зміст паперових копій електронних доказів, які додав відповідач до відзиву, свідчить, що направлення відповідачем електронних листів, документів здійснювалося не в ті дати, коли відповідачем було зареєстровано ці документи. Відповідач наполягає на пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом своїх порушених прав, з посиланням на норми ст.233 КЗпП, як наслідок відмову в задоволенні позову. Проте, відповідачем не враховано, що під час дії карантину, такі строки продовжуються. Вважає, що позивачем не пропущено строк звернення до суду. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 26.01.2023 року позовну заяву залишено без руху. Представником позивача 31.01.2023 року усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою від 02.02.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. У вступному слові представник позивача [PERSON] позовні вимоги, з урахуванням зміни предмету позову, підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, заяві про зміну предмету позову, відповіді на відзив та наявних у справі доказів. Додатково пояснив, що позивач надав відповідачу заяву про звільнення за власним бажанням, а відповідач звільнив його за угодою сторін. Просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.10.2022 року по день ухвалення рішення суду, для розрахунку взяти червень та липень 2022 року, з яких середній заробіток складатиме 910 гривень 97 копійок. Після закінчення дослідження доказів у справі, підтримав позовні вимоги, подані в установленому законом порядку. У вступному слові представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на обставини викладені у відзиві, у відзиві на позов, з урахуванням змін до предмету позову, та підтримав заяву про відмову від позову, у зв`язку із пропуском строку звернення до суду. Додатково пояснив, що підтвердженням надіслання [PERSON] листів на електронну почту є лист ТОВ « УКРНЕТ». ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що 29.06.2022 року генеральним директором КНП «Чернігівський обласний центр крові» Чернігівської обласної ради [PERSON] виданий наказ № 64-к «Про оголошення догани», у зв`язку із порушенням трудової дисципліни,

Outcome: dismissed