Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в первісній його редакції про розірвання шлюбу. В подальшому, до початку розгляду справи по суті, доповнив позовні вимоги, в яких просить суд розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровської області, актовий запис № 613. Визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] , на утримання якого перебувають діти, за зареєстрованим у встановленому законом місцем проживання або перебування. В обґрунтування позову посилається на те, що між ним та відповідачем було укладено шлюб 19.11.2011 року. В шлюбі подружжя народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Протягом останнього року стосунки розладились, зникло взаєморозумінні і взаємоповага, стали частими сварки. Вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. Діти сторін проживають з батьком. У дітей з батьком гарні стосунки, батько їх виховує, утримує, забезпечує всім необхідним. На теперішній час син навчається в СЗШ № 143, в 6-А класі, батько йому допомагає з виконанням завдань та приділяє велику увагу освітньому процесу. Діти у літній період часу проживають із батьком в заміському будинку, тож на теперішній час донька відвідує дитячий садочок -КЗ Піщанський ЗДО «Сонечко». На теперішній час діти мешкають з батьком, який забезпечує розвиток дітей у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що є благополучним. Ухвалою суду від 18 серпня 2023 року відкрито провадження у справі, визначено проводити судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 31 серпня 2023 року здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, зобов`язано Орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради подати письмовий висновок щодо доцільності проживання малолітніх дітей з батьком. Представник позивача [PERSON] адвокат Лучко А.С. у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розгляд справи провести за відсутності позивача та його представника. Відповідач [PERSON] надала суду заяву, в якій просила судовий розгляд справи проводити за її відсутністю, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Представник органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради Лійбук Л.М. надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі. Просила задовольнити позовні вимоги щодо визначення місця дітей з батьком. Додала до заяви висновок органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради. Суд, відповідно до ст. 223 ЦПК України, розглянув справу за відсутністю учасників справи. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити за результатами підготовчого провадження, що відповідає вимогам ч.3 ст.200 ЦПК України, відповідно до якої за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову за наступних підстав. Судом встановлено, що 19.11.2011 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровської області, актовий запис № 613. За час шлюбу у позивача з відповідачем народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Протягом останнього року стосунки між позивачем та відповідачем розладились, зникло взаєморозумінні і взаємоповага, стали частими сварки. Вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. Діти сторін проживають з батьком. У дітей з батьком гарні стосунки, батько їх виховує, утримує, забезпечує всім необхідним. На теперішній час син навчається в СЗШ № 143,6-А класі, батько йому допомагає з виконанням завдань та приділяє велику увагу освітньому процесу. Діти у літній період часу проживають із батьком в заміському будинку, тож на теперішній час донька відвідує дитячий садочок -КЗ Піщанський ЗДО «Сонечко». На теперішній час діти мешкають з батьком, який забезпечує розвиток дітей у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що є благополучним. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. За цей час сторони не дійшли згоди щодо примирення. Спір про поділ майна подружжя між сторонами відсутній. В матеріалах цивільної справи достатньо доказів, які підтверджують те, що шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача [PERSON] розірвавши шлюб з відповідачем [PERSON] . Підстав для відмови у задоволенні таких вимог суд не вбачає. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дітей суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За ч. ч.1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно (ст.157 СК України). В ч.3 ст.29 ЦК України зазначено,що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. За положеннями ст. 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою дитиною вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Відповідно до ст.160, ст.161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За правилами ч.1 ст.161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору про місце проживання дитини, суд повинен виходити з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини та приймати до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 та ч. 3 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. В ч.ч. 4, 5 ст.19 СК України зазначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У висновку органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради зазначено, що батьки дітей [PERSON] та [PERSON] розірвали стосунки та проживають окремо. З урахуванням пояснень батька та матері дітей, комісія з питань захисту прав дитини при органі опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради вважає за доцільне в інтересах дітей визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Принципом 6 «Декларації прав дитини» від 20 листопада 1959 року визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Судом встановлено, що позивач має постійне місце проживання, за місцем мешкання створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини, утримує дітей матеріально. Тобто, позивачем створені належні матеріально-побутові умови для проживання та розвитку малолітніх дітей, а також для забезпечення їх потреб. Судом не встановлено обставин, які б згідно положень ч. 2 та ч. 3 ст. 161 СК України унеможливлювали визначення місце проживання дітей з позивачем. Згідно положень ст. 3 Міжнародної Конвенції про права дітей 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною та набрала чинності 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За ст. ст. 9, 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Жодних доказів, які б свідчили про недбале або жорстоке ставлення батька до дітей, негативного впливу на їх особистість, немає. За умови проживання дітей з батьком, матір малолітніх має достатньо можливостей, впливати на виховання сина та доньки і формування їх особистості, на гармонічний розвиток їх здібностей і талантів. Оскільки малолітні діти [PERSON] та [PERSON] , після припинення спільного проживання сторін по справі проживають разом з батьком, мати дітей має можливість приймати участь у вихованні доньки та сина в рівній мірі з батьком дітей, батько відповідно має всі умови для проживання та виховання дітей, тому, враховуючи вищенаведені норми права, суд дійшов висновку, що дітей слід залишити проживати з батьком, що буде повністю відповідати правам та інтересам дітей, які мають повне право на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Підсумовуючи вищевикладене суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Судові витрати у справі складаються із судового збору в розмірі 1073,60 гривень, які понесені та сплачені позивачем. Відповідно до ст.141 ЦПК України цей судовий збір підлягає зарахуванню на користь держави.

Outcome: approved