Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною завою до [PERSON] в якій просив зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод у спілкуванні з їх сином [PERSON] та погодити графік побачень та спілкування з дитиною. Позов обґрунтовано тим, що позивач позбавлений можливості захистити свої батьківські права на спілкування з власним сином у інакший спосіб, ніж шляхом звернення до суду з відповідним позовом, оскільки матір дитини ( [PERSON] ), з якою постійно проживає дитина, чинить перешкоди та унеможливлює спілкування його з сином у звичний спосіб, а також за допомогою відео/телефонного зв`язку. Крім того, постійне спілкування батька та дитини ще ускладнюється і тим, що він та син проживають у різних містах України. Так, позивач зазначив, що 29 листопада 2022 року між ним та відповідачкою було розірвано шлюб про, що свідчить заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 29.11.2022 року. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . У зв?язку з тим, що спільне життя не склалося син залишився проживати з відповідачкою та її родичами, які систематично чинять перешкоди у спілкуванні з дитиною. На початку війни позивач вивіз свого сина та сім?ю відповідача з міста Харків до Кіровоградської області у більш безпечне місце, надав усі умови та кошти для нормального життя. Там вони пробули 1,5 місяці після чого відповідач вирішила їхати додому там де проводились на той час бойові дії, так як їй необхідно було допомогати матері, не дивлячись на прохання позивача залишатися в безпечному місці. Повивач зазначає, що протягом близько пів року намагався у мирному порядку вирішити питання щодо спілкування з сином, але відповідач йти на контакт категорично відмовлялась . Оскільки віг був змушений переїхати жити та працювати до іншого міста, то не мав змоги бачитись з сином фізично, але весь цей час намагався в телефонному режимі з ним поспілкуватися, але всі спроби були безуспішні. В серпні 2022 року передав мобільний телефон, щоб той був завжди на зв?язку з ним, але відповідач відібрала телефон та заблокувала його контакт, тому спілкування з сином було не можливим. Відповідач неодноразову погрожувала тим, що обмежить спілкування з сином, кошти на утримання та проживання дитини брати відмовлялась, але позивач намагався передати подарунки для дитини. В день народження сина, 29.01.2023 року ще раз намагався поспілкуватися з відповідачем та вирішити дане питання у мирному порядку, однак вона відмовилась Судовим наказом Київського районного суду м. Полтава з позивача стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі від його доходів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно починаючи з дня подачі заяви і до набуття дитини повноліття, які він своєчасно сплачує. 13.03.2023 року відповідач самостійно зателефонувала та запропонувала зустрітися з сином та повідомила, що більше не буде чинити перешкоди у їх спілкуванні з позивачем 28.03.2023 року позивач повідомив, що має намір забрати сина до себе, однак відповідач сказала, що не відпустить дитину до нього. Так як на сьогоднішній день позивач позбавлений можливості у спілкуванні та побаченні зі своїм сином однак має бажання спілкуватися з ним та піклуватися про нього, тому звертається з позовом до суду. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11.04.2023 року за позовною заявою відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 08.06.2023 року до участі у справі залучено у якості третьої особи Службу у справах дітей Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області. 03.07.2023 року позивачем через канцелярію Ленінського районного суду м. Харкова було подано уточнену позовну заяву в якій він просив погодити графік побачень та спілкування з дитиною, а саме просив зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та погодити наступний графік побачень та спілкування з сином, без присутності матері, з вивозом дитини до іншої області, щоденне спілкування з дитиною в телефонному та електронному режимі за допомогою месенджерів (вайбер, телеграм) з 20-00 по 21-00 год. Проводити час з сином за місцем проживання батька: а саме зимові канікули (перший тиждень згідно графіку канікул сина), а до досягнення шкільного віку перший тиждень січня; весняні канікули (тиждень канікул згідно графіку канікул сина), перший тиждень квітня; літні канікули (весь місяць липень згідно графіку канікул сина), а до досягнення шкільного віку останні 2 тижня серпня; осінні канікули (тиждень канікул згідно графіку канікул сина. А також спільне проведення сина з батьком таких свят як: різдво, пасха, день захисту дітей, день народження батька (декілька днів до і після дня народження), день народження сина (у парні роки, декілька днів до і після дня народження) за місцем проживання батька, або за місцем відпочинку та спільного проводження часу, попередньо повідомивши відповідача. В обгрунтування посилався на те, що він намагався у мирному порядку вирішити питання щодо спілкування зі своїм сином, але відповідач на контакт категорично відмовлялась іти. У зв`язку з військовим часом він був змушений переїхати жити та працювати до іншого міста про, що свідчить довідка з місця роботи, тому не мав змоги бачитись з сином фізично, весь цей час він намагався в телефоному режимі з ним поспілкуватися, але всі спроби були безуспішні. В серпні 2022 року він передав сину мобільний телефон, щоб той був завжди на зв`язку із ним та він мав змогу спілкуватися з сином, але вказує, що відповідач відібрала телефон та заблокувала його контакт, тому спілкування з сином було не можливим. Відповідач неодноразову погрожувала тим, що обмежить спілкування з сином. Також він просив відповідача надати сканкопію з оригінала свідоцтва про народження сина для того, щоб зробити йому банківську карту щоб класти кошти на утримання та проживання дитини, але відповідач зауважила, що їй та її сину від нього нічого не потрібно. Крім того, він намагався передавати синові подарунки, ліки, телефон, смарт годинник, іграшки, цукерки та інші смаколики, осінній одяг та взуття, а також зимовий одяг та взуття, на підтвердження цього є всі накладні та фото одягу, взуття, подарунків, які додані до матералів справи, подарунки передавались через знайомих. Але позивач вказує, що відповідач в свою чергу цим особам казала, щоб більше не брали від нього посилок, тому що вона їх викине. В день народження сина, а саме 29.01.2023 року я ще раз намагався поспілкуватися з відповідачем та вирішити дане питання у мирному порядку, на що вона навідріз відмовлялась ідти на контакт. З розмови відповідач повідомила, що вона подала на аліменти, чому він був здивований так як його не було повідомлено належним чином та раніше він сам просив відповідача про можливість надавати дитині допомогу, а вона навідріз відмовлялась, але був задоволений тим , що зможе офіційно допомогати синові. Після цього він зв`язався з виконавчою службою яка повідомила що Судовим наказом Київського районного суду м.Полтава по справі № 552/7628/22 від 26.10.2022 року з позивача стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі від доходів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно починаючи з дня подачі заяви і до набуття дитини повноліття. Одразу після повідомлення про призначення аліментів, ним було сплачено аліменти. На даний момент аліменти сплачено вчасно про що свідчить відповідна довідка з Маловисківського відділу державної виконавчої служби у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південого міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) . У березні 2023 року відповідач самостійно запропонувала зустрітися з сином та повідомила, що більше не буде чинити перешкоди у їх спілкуванні та погодилась, що він зможе забирати сина до себе та проводити з ним деякий час, але додала що їй потрібно взяти згоду у своєї матері, що на переконання позивача суперечить нормам Сімейного Кодексу України, адже бабуся не має права вирішувати питання спілкування дитини з рідним батьком. Під час телефонних розмов син каже, що дуже сумує за ним та чекає зустрічі. Позивач вказує, що сподівався що дана ситуація вирішиться у мирному порядку, однак на теперішній час він фактично позбавлений можливості у спілкуванні та побаченні зі своїм сином. Крім того, не існує ніяких обставин, які б давали підстави вважати, що його спілкування з сином може заподіяти йому шкоду, тому вважає, створення перешкод для спілкування з сином з боку відповідачки порушує права і суперечить інтересам малолітньої дитини, адже син потребує спілкування з батьком. Оскільки відповідач позбавляє його законного права на спілкування з дитиною він вимушений звернутися до суду з метою визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з малолітньою дитиною та встановлення графіку побачень та спілкування 19.07.2023 року на адресу Ленінського районного суду м. Харкова надійшов висновок органу опіки та піклування Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області, з якого вбачається наступне 23.11.2017 між позивачем та відповідачкою було укладено шлюб. В 2018 році у них народився син [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалося та шлюб між подружжям було розірвано. Під час спілкування з [PERSON] встановлено, що після розлучення дитина залишилася проживати з відповідачкою та її родичами. Позивач останній раз спілкувався з дитиною у березні 2023 року, але бажає бачити дитину, брати участь у його розвитку та вихованні, проводити з сином час. Наразі позивач проживає з дружиною [PERSON] , яка підтримує наміри позивача спілкуватись з дитиною, Позивач працює офіційно на посаді водія автотранспортних засобів в ТОВ «СЕКВОЙЯ». На роботі зарекомендував себе позитивно, виконує всі покладені на нього обов`язки, конфлікті з колегами не було. Квартира в якій проживає позивач комфортна та облаштована, в ній створені всі належні умови для перебування дитини з батьком. Під час бесіди з відповідачкою [PERSON] з`ясовано, що з позивачем вони не проживають разом з лютого 2022 року, офіційно розлучилися в листопада 2022 року. На даний час стосунки між ними нейтральні, спілкуються дуже рідко. Дитина, [PERSON] , дитячий садочок не відвідує, його вихованням займається мати та бабуся, відвідує секцію футболу. Відповідач повідомила, що дитина має проблеми зі здоров`ям, щороку проходить планове обстеження. Вона не проти щоб дитина бачилася з батьком але за її участі та за попередньої домовленості, але проти того щоб позивач забирав дитину поза межі міста та на тривалий час. Наразі, у зв`язку з військовими діями, проживають як внутрішньо переміщені особи у будинку, в якому є всі належні умови для гарного існування, дитина забезпечена одягом та іграшками, мати та бабуся приділяють хлопцю багато часу та уваги. За результатами спілкування та вивчення всіх обставин органом опіки та піклування було зроблено висновок про доцільність участі батька у вихованні сина, шляхом побачень батька з сином за місцем фактичного проживання дитини за участі та при домовленості з матір`ю. 26 липня 2023 року відповідач надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила про безпідставність та не аргументованість позовних вимог позивача посилаючись на те, що вона не проти спілкування дитини з батьком, однак, як вона зазначає син хоче спілкуватись з батьком не по телефону, а в його присутності, однак за станом здоров`я дитини , вона проти далеких поїздок , однак не має нічого проти того, щоб позивач приїжджав до Харкова та спілкувався з сином. Зазначила, що передавала сину всі посилки та подарунки від батька. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, зазначив також, що він не має можливості спілкуватися з сином вже тривалий час. Посилався на те, що розлучення дитини з батьком жодним чином не йде дитині на користь, а лише заважає її повноцінному розвитку, обмеження батька у спілкуванні з дитиною є порушенням прав батька і дитини. Вказав, що він вживає усіх можливих заходів щодо можливості приймати участь у вихованні сина. При цьому, в процесі розгляду справи ситуація не змінилась, позивач досі позбавлений можливості брати участь у спілкуванні та вихованні сина. Також були подані письмові пояснення позивача у яких він наполягав на задоволенні позовних вимог та встановлення зазначеного ним графіку та порядку спілкування із дитиною. Також було додано Акт обстеження умов проживання за місцем проживання позивача. Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, та вказала, що вона не перешкоджає батьку у спілкуванні із сином, але заперечує проти їх зустрічей за її відсутності, оскільки син за своїм віком дуже прив`язаний до матері, та бажає щоб мати була поряд із ним під час зустрічей із батьком. Окрім того, вона заперечує проти можливості вивезення дитини до іншої області за місцем проживання батька. Представник відповідача підтримала позицію відповідача, та просила визначити порядок участі батька у вихованні дитини із врахуванням інтересів та бажання дитини. Представник третьої особи Служба у справах дітей Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області в судове засідання не з`явився, надали суду висновок щодо встановлення порядку участі батька у вихованні дитини. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01.02.2018 року Відділом ДРАЦС по Слобідському та Основ`янському районах у м. Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області. На час подання позову та розгляду справи сторони проживають окремо, позивач на теперішній час - у Одеській області, а відповідачка фактично мешкає у Богодухівському районі Харківської області; дитина живе з матір`ю. Сторони не досягли згоди щодо порядку зустрічей позивача із сином. Дані факти визнані позивачем та відповідачкою і підтверджуються письмовими матеріалами справи. Підставою звернення до суду стало те, що сторони не можуть дійти згоди щодо порядку участі батька у вихованні сина - [PERSON] , [INFO] , позивач не має можливості спілкуватися з малолітнім сином та приймати участь у його вихованні. Відповідно до відомостей обстеження житлово-побутових умов [PERSON] проживає тимчасово, у зв`язку із військовими діями на території України, як внутрішньо-переміщені особи, у будинку за адресою [ADDRESS] , з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , та зі своєю матір`ю - [PERSON] . Житлово-побутові умови добрі, у дитини є окрема кімната, місця для сну, відпочинку, наявні дитячі речі та іграшки. [PERSON] також повідомила що у м. Харкові у їх родини є у власності трикімнатна квартира з усіма зручностями. Також було проведено обстеження житлово-побутових умов сім`ї [PERSON] за адресою [ADDRESS] , де останній проживає без реєстрації разом із дружиною [PERSON] . Житлово-побутові умови добрі, для перебування дитини за місцем проживання облаштовано місце для сну та місце для зберігання речей. Малолітній [PERSON] , [INFO] , є дошкільного віку, дитячий садок не відвідує. Відвідує секцію з футболу три рази на тиждень. За станом здоров`я [PERSON] проходить планові обстеження у дитячого кардіолога. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області щодо визначення способу участі батька [PERSON] у вихованні сина [PERSON] , орган опіки дійшов висновку про доцільність участі батька у вихованні сина шляхом побачень батька з сином за місцем фактичного проживання дитини за попередньою домовленістю з матір`ю, та у її присутності, до досягнення малолітньою дитиною шкільного віку. Частиною 1 ст. 2 СК України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, у томі числі і спілкуватися зі своїм батьком, бабусею та дідусем. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно вимог ст. 15 вказаного Закону, дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів . Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом буде визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Дані положення законодавства повністю знайшли відображення і з Положеннями Конвенції ООН " Про права дитини" від 20 листопада 1989 року. Згідно вимог ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. На підставі ст. 151 ч.ч.1,3 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Стаття 52 Конституції України вказує на те, що форми та методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, Декларації з прав дитини від 20.11.1959 року та Закону України «Про охорону дитинства». За вимогами ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно зі ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення, таке рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод і суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і принаймні в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. У матеріалах справи відсутні дані щодо негативного впливу батька на розвиток дитини, наявність такого впливу не підтверджено відповідними доказами. Під час судового розгляду встановлено наявність непорозуміння сторін щодо участі у вихованні дитини. Разом з тим, національні і європейські норми права визначають право дитини, яка розлучається з одним із батьків, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти. Негативний вплив на психоемоційний стан малолітніх та їх розвиток спричиняють конфлікти, які виникають між їх батьками на ґрунті неприязних стосунків, мимовільним свідком яких є діти. Водночас, суд бере до уваги той факт, що малолітня дитина [PERSON] вже протягом тривалого часу із батьком не спілкувався, враховується також віддаленість місця проживання дитини п`ятирічного віку від місця проживання батька, дитина прижилася у своєму середовищі, є дитиною дошкільного віку, отримує медичний догляд, у дитини є свої друзі, захоплення тощо. Тож доцільним буде враховуючи його вік, а також те, що дитина та батько тривалий час не спілкувались, необхідний адаптаційний період для дитини для того, щоб він розпочав спілкування з батьком, налагодження відносин між батьком та сином, зміцненням психоемоційного зв`язку та формуванням довірливих стосунків між ними. При цьому, суд звертає увагу, що у даному випадку сторони мають докласти всіх зусиль шляхом взаємних поступок та компромісів з метою забезпечення максимально комфортного сприйняття дитиною інформації про батька. Також , суд резюмує право батька на вільне спілкування з дитиною у будь-який час в режимі телефонного, смс або інтернет спілкування незалежно від графіку спілкування, з урахуванням режиму дня та особистостей відповідного віку дитини. Виходячи з інтересів дитини, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, враховуючи вік дитини, враховуючи позитивні особистісні характеристики позивача, наявність у нього постійного місця проживання; встановивши, що позивач та відповідачка (з дитиною) проживають у різних населених пунктах (позивач у Одеській області, а відповідачка із сином фактично мешкають у Харківській області), відстань між якими є суттєвою, що ускладнює щотижневі зустрічі батька із сином, враховуючи відсутність домовленості сторін щодо надання позивачу можливості спілкуватись із сином та приймати участь у його вихованні, приймаючи до уваги невстановлення судом обставин, що свідчили б про необхідність постійної присутності матері під час спілкування дитини з батьком після адапційного періоду, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, визначення способу участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON] , шляхом встановлення спілкування та перебування батька з сином, без присутності матері [PERSON] , у зимовий період тривалістю 5 днів (з моменту навчання у школі у період зимових канікул), у період весни тривалістю 5 днів (з моменту навчання у школі у період весняних канікул), та у літній період тривалістю 20 днів (за попереднім узгодженням періоду за два тижні з матір`ю дитини), з урахуванням стану здоров`я дитини та інших об`єктивних обставин, які можуть бути перешкодою для такого спілкування: -до досягнення [PERSON] , [INFO] , 8 років у межах населеного пункту за місцем проживання дитини; -після досягнення [PERSON] , [INFO] , 8 років - у межах території України, з можливістю перебування за місцем проживання батька. Суд вважає при встановленні позивачу часу для спілкування із дитиною, за доцільне, враховуючи інтереси матері та дитини, покласти на батька обов`язок узгоджувати період з урахуванням стану здоров`я дитини та інших обставин, які можуть бути перешкодою для таких зустрічей. Це не суперечить інтересам дитини, не перешкоджає її нормальному розвитку і відповідає обсягу обов`язків та прав батька щодо сина. Суд звертає увагу, що при визначенні способу участі [PERSON] у вихованні сина, судом враховано вік дитини (повних 5 років), факт тривалого неспілкування батька із сином, у зв`язку з чим, до досягнення дитиною 8 років, їх спілкування та спільне перебування повинно відбуватись у населеному пункті за місцем проживання дитини. Приймаючи до уваги значну відстань між місцем проживання батька та місцем проживання дитини, встановлення більшої кількості зустрічей з батьком не відповідатиме інтересам малолітнього, оскільки спричинить надмірне порушення звичного для дитини ритму життя, графіку навчання з моменту вступу до школи. Визначення саме такого способу участі позивача у спілкуванні та вихованні сина є таким, що відповідатиме віковим потребам дитини, та за сумлінного відношення батька до виконання свого обов`язку, буде достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини. Посилання відповідачки на недоцільність зустрічей дитини з батьком, а саме твердження відповідачки про неможливість спілкування дитини з позивачем без її (відповідачки) особистої присутності - є необгрунтованими та недоведеними. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Суд вважає що після перехідного періоду, відсутня необхідність у присутності матері під час спілкування батька з сином, адже проведення зустрічей батька із сином виключно у присутності матері обмежує права батька та дитини на безперешкодне особисте спілкування. Доводи відповідача про те, що вона дуже хвилюється за свого сина, тому не бажає залишати сина наодинці із батьком, судом не можуть бути прийняті, оскільки такі посилання без надання належних доказів та за відсутності протипоказань у спілкуванні батька та сина є безпідставними. Позбавлення сина можливості спілкуватися зі своїм батьком особисто може призвести до того, що стійкий психологічний зв`язок між ними так і не буде відновлений, і дитина не зможе сприймати позивача як одного зі своїх батьків, який бажає брати участь в житті й вихованні сина. Щодо доводів відповідача під час судового розгляду про те, що участь батька у спілкуванні та вихованні дитини можлива в тому числі лише за бажанням дитини, судом не приймаються. Враховуючи постійне проживання дитини разом із матір`ю, тісний психоемоційний зв`язок саме з нею, обумовлення побачень батька з дитиною виключно бажанням дитини призведе до унеможливлення реалізації батьком своїх прав на участь у вихованні та побаченні з дитиною. Ураховуючи наведене, батько, який проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. При цьому відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54). У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 1 б липня 2015 Року). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111 /04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Згідно з частинами четвертою-шостою статті 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року у справі № 500/3507/19 (провадження № 61-10654св21) зазначено, що «батько, який проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. При цьому відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року в справі № 201/13423/19 (провадження № 61-1881св22) вказано, що «при вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахуванням конкретних обставин справи. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини». У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] піклується про малолітнього сина та любить його, активно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною. Жодних обставин, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином, чи обставин, які б свідчили про таке спілкування батька з сином, яке б перешкоджало нормальному розвитку дитини, суд не встановив. При вирішення даного спору, суд зазначає, що графік спілкування батька з дитиною повинен бути ясним, практично здійсненним та зрозумілим для обох батьків. Суд при визначенні графіка бере до уваги фактори, такі як вік дитини, потреби та обставини обох батьків, розклад роботи і відстань між їхніми місцезнаходженнями. Графік спілкування має створювати можливість для здорового зв`язку між батьком і дитиною, підтримувати родинні зв`язки та сприяти благополуччю дитини. Суд зазначає, що судове рішення щодо участі [PERSON] у вихованні його сина не обмежує право позивача на спілкування з дитиною в інші періоди, якщо відповідач згоден на це. Позивач також має право запропонувати інші форми або зміни у графіку спілкування з дитиною, враховуючи її вік, потреби та інтереси, включаючи встановлення часу для спільного проведення відпочинку. Встановивши характер спірних правовідносин, дослідивши наявні у справі докази, суд враховує принцип рівності прав батьків у вихованні дитини, а також інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, вік дитини та її розпорядок дня, активне та стабільне бажання батька на участь у вихованні та спілкуванні зі своїм сином, наявність непорозуміння між батьками, відсутність обставин, які б могли бути підставою для обмеження права батька на спілкування з дитиною, необхідність її спілкування як з батьком, так і з матір`ю, які не можуть самостійно визначити порядок участі у вихованні сина, розпорядок дня дитини, суд дійшов висновку про можливість визначення порядку періодичних побачень батька з дитиною у перехідний період (перші три місяці, але не менше трьох зустрічей) у присутності матері. Оскільки проведення зустрічей батька з дитиною без присутності матері на першому етапі може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини, оскільки між позивачем та дитиною на теперішній час відсутній сталий психологічний зв`язок та дитина, враховуючи її вік та тривале проживання з матір`ю, повноцінно може не сприймати позивача. Для налагодження довірливих відносин між батьком і дитиною необхідний час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності сина до батька, після чого вже буде можливо проводити зустрічі без присутності матері. При цьому суд звертає увагу, що з урахуванням вікових змін сина, його розвитку та потреб, ставлення до батька позивач не позбавлений у майбутньому права на зміну встановленого судом способу участі у вихованні малолітнього сина, що буде відповідати, насамперед, якнайкращим інтересам дитини. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial