Jurisdiction: civil
Date: 2023-10-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі зареєстрованому 16 серпня 2017 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2257. У шлюбі в них народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення до суду стало те, що між ними почали виникати сімейні непорозуміння, які переросли у сварки, що негативно впливають на її психічний стан та кожен раз спричиняють їй та синам душевні хвилювання та страждання. В кінцевому результаті це призвело до припинення спільного проживання. Життєві пріоритети та сімейні цінності кожного з них стали суперечити один одному, через що вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Фактично сім`я припинила своє існування. Жодних сімейних зв`язків та відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Будь-які спроби на примирення вичерпані, шлюб носить лише формальний характер. З наведених підстав просить шлюб розірвати, дітей залишити проживати з нею. Ухвалою суду від 02.10.2023 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду. Позивачка в судове засідання не з`явилась, згідно поданої 26.10.2023 заяви просить розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач, згідно поданої заяви позовні вимоги визнає, просить розглянути справу без його участі, на розірвання шлюбу згідний, заперечень немає. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що подружжя перебуває у шлюбі, зареєстрованому 16 серпня 2017 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2257, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 8). [PERSON] народився [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно 24.05.2022 Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №4285 (а.с. 9). [PERSON] народився [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 24.04.2020 виконавчим комітетом Стовпецької сільської ради Дубенського району Рівненської області, актовий запис №2 (а.с. 10). У свідоцтвах про народження дітей сторони зазначені батьками. Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи, виданих виконавчим комітетом Стовпецької сільської ради Дубенського району Рівненської області, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11, 12, 13). Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу порушує, передбачене ст. 56 Сімейного кодексу України, право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є не припустимим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст.115Сімейного кодексуУкраїни - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи, що спору щодо місця проживання неповнолітніх дітей немає, відповідно до ст. 160 СК України, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити проживати їх з позивачем, що кореспондується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові № 200/952/18 від 15 січня 2020 року. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved