Jurisdiction: civil
Date: 2023-11-09 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. В обґрунтування заявлених вимог позивач [PERSON] покликається на те, що він є батьком малолітньої дитини [PERSON] [INFO] . Матір`ю дитини є [PERSON] , з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі з 04 вересня 2009 року. Рішенням Дубенського міськрайонного суду №559/1581/15-ц від 26.11.2015 року шлюб між ними було розірвано. Дитину залишено проживати з ним. Однак, рішенням апеляційного суду Рівненської області від 15.01.2016 року рішення Дубенського міськрайонного суду в частині від 26.11.2015 року в частині визначення місця проживання дитини скасовано. Визначено місце проживання дитини з матірю, [PERSON] . Проте, фактично син продовжував проживати з ним, адже відповідачка не мала власного житла та заробітку. Поступово відповідачка віддалялась від дитини, а з часом взагалі перестала спілкуватись з сином та цікавитись його життям. Впродовж останніх двох років відповідачка не цікавиться життям сина, не підтримує жодних відносин з дитиною, не телефонує, не приїздить, не спілкується у жодній з можливих форм, не бере участі у вихованні сина, дитина проживає з ним, перебуває на його утриманні, своєю матір`ю не цікавиться, не згадує, оскільки її не знає. Дитина зареєстрована разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Синові дванадцять років, однак він зовсім не прив`язаний до матері, оскільки її не знає. Він не чинить і ніколи не чинив ніяких перешкод у спілкуванні відповідачки з дитиною, однак вона сама не шукала можливостей поспілкуватися з сином. Відповідачці відомо, де проживає дитина, відомий його номер телефону, однак вона впродовж двох років не шукала шляхів для зустрічей та спілкування з дитиною, навіть враховуючи сьогоднішні технічні можливості та різноманітні засоби онлайн-зв`язку. Відповідачка не вітає сина з днем народження та іншими святами, не передає подарунків, у жодній із можливих форм не спілкується з дитиною, хоча ніхто в цьому їй перешкод не чинить. Таким чином, впродовж останніх двох років відповідачка вихованням дитини не займається, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не цікавиться її навчанням та підготовкою до самостійного життя. Вказане виявляється у відсутності забезпечення сина необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, у відсутності спілкування з дитиною в обсягах достатніх для її нормального самоусвідомлення . Відповідачка не відвідує сина, не водить його в парки, на атракціони чи інші культурні та розвиваючі для дітей заходи, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу та не створює умов для отримання сином освіти. Відповідачка фактично свідомо самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Мати свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 05.10.2023 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. У підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, з підстав зазначених у позові, який просив задовольнити. Відповідачка [PERSON] , згідно поданої до суду заяви, позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , про що надала нотаріально завірену заяву. Розгляд справи просить провести без її участі (а.с. 70, 72). Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», … у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Заслухавши позивача, перевіривши фактичні обставини справи, наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку суд з врахуванням того, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Фактичні обставини, встановлені судом. Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у свідоцтві про народження [PERSON] [INFO] , батьками зазначені:[PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 26.11.2015 (справа №559/1581/15-ц) шлюб між сторонами було розірвано. Дитину [PERSON] залишено проживати з батьком [PERSON] (а.с. 9-11). Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 15.01.2016, рішення Дубенського міськрайонного суду від 26.11.2015 року в частині визначення місця проживання дитини скасовано. Визначено місце проживання дитини з матірю [PERSON] (а.с. 12-15). Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 07 вересня 2023 року, яким встановлено, що малолітній [PERSON] проживає в задовільних умовах, мати протягом останніх двох років не бере ніякої участі у вихованні та утриманні свого сина, не цікавиться його життям, здоров`ям, навчанням, не передає коштів на його утримання, подарунків, одягу, не телефонує і не зустрічається з дитиною (а.с. 16). Згідно інформації, наданої Дубенським ліцеєм №7, [PERSON] навчається в ліцеї з 2022 року, переведений до 8-Б класу. За період навчання, класний керівник з [PERSON] не зустрічалась, навчання сина не обговорювали, в телефонному режимі теж. Відповідачка не проявляла інтересу до навчального процесу, і не брала участі у шкільному житті сина. Батьківські збори не відвідувала і навчальний заклад також (а.с. 18). Відповідно до інформації, наданої сімейним лікарем Ящук Тамарою Павлівною , за період обслуговування сім`ї сімейним лікарем (з 2019 року) лікуванням та обстеження сина [PERSON] займається батько [PERSON] . Матері [PERSON] жодного разу лікар не бачила, з сином вона медичного закладу не відвідувала (а.с. 17). Згідно письмових повідомлень [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] дійсно проживає з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вихованням та утриманням дитини займається батько (а.с. 19, 20, 21). Відповідно до письмового висновку органу опіки та піклування Дубенської міської ради №4008/05-02-28/23 від 08.11.2023, вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 64-67). Згідно нотаріально засвідченої заяви №691 від 17.07.2023, [PERSON] не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 72). Норми права, які застосував суд. За змістом ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно із п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Як роз`яснено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. У принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». У частині 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, вказано: «Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як зазначено в ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Мотивована оцінка і висновки суду. Позивачем [PERSON] надано суду достатньо доказів того, що відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина і подання зазначеного позову є насамперед способом захисту його прав та інтересів. Враховуючи викладене, висновок органу опіки та піклування Дубенської міської ради, суд вважає, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти. Зазначене є підставою для позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] щодо неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Outcome: approved